Справа № 720/689/18
Провадження № 2/720/453/18
11 червня 2018 року Новоселицький районний суд Чернівецької області
в складі: головуючого судді Ляху Г.О.
з участю секретаря Мунтян Т.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Новоселиця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд неповнолітніх дітей за кордон без згоди батька,-
В травні 2018 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про надання дозволу на виїзд неповнолітніх дітей за кордон без згоди батька, посилаючись на те, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, які знаходяться на її утриманні. Відповідач безпідставно чинить їй перешкоди у здійсненні нею заходів, спрямованих на покращення здоров'я дитини, їх фізичний та духовний розвиток. Оскільки вона має намір поїхати з дітьми за кордон, а саме до Єгипту для розширення світогляду дитини та відпочинку, а відповідач безпідставно у добровільному порядку не надає згоди на виїзд дітей за межі України, діючи виключно в інтересах дітей, просила суд надати дозвіл на виїзд дітей за межі України до Єгипту з метою загального розвитку та відпочинку без дозволу батька на період з 01 серпня 2018 року по 31 вересня 2018 року та дозволити їй або офіційному представнику без згоди батька оформити документи на дітей для вказаного виїзду.
В судове засідання позивачка не з'явилась, подавши заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій позов підтримала та не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з'явився без поважних для суду причин. Суд зі згоди позивачки ухвалив провести заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Новоселицького районного суду від 26 лютого 2014 року.
Від подружнього життя у них народилися діти ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.
З досліджених доказів вбачається, що діти проживають разом із позивачкою по АДРЕСА_1 та знаходиться на її утриманні і вихованні.
З метою загального розвитку та відпочинку дітей позивачка має намір поїхати з ними за межі території України, а саме до Єгипту.
Разом з тим, відповідач у добровільному порядку згоди на виїзд дітей за кордон та оформлення необхідних документів для такого виїзду не надав, у зв'язку із чим, вона змушена була звернутися до суду із відповідним позовом.
Відповідно до ч. 7, 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.
Статтею 2 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка була ратифікована Постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року № 789-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» передбачено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини.
У статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя.
Відповідно до ч. 2 ст. 10 Конвенції кожна дитина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну, та повертатися в свою країну разом з батьками.
Положеннями ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.
Аналогічні положення закріплені ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний, моральний розвиток.
Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 150, ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України батьки зобов'язані поважати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, а мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
У статті 141 СК України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини.
Згідно вимог ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
Частиною 2 статті 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, що правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України.
Зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років).
Крім того, відповідно до Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року, зокрема згідно із п. 4 виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.
Отже, законом передбачено можливість надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди одного з батьків за умови, що такий дозвіл має одноразовий характер з визначенням конкретної країни перебування та з вказівкою на певний період часу на протязі якого дитина буде перебувати за кордоном.
Таким чином, позивачка має намір виїхати разом із неповнолітніми дітьми з метою їх загального розвитку та відпочинку до Єгипту, однак без нотаріально посвідченої згоди на це батька дітей, зробити цього не може.
Вирішуючи позов суд враховує, що рішенням Новоселицького районного суду від 27 вересня 2016 року позивачці раніше надавався тимчасовий дозвіл на виїзд дітей до Єгипту на літній період 2016 року.
На підставі наведеного та враховуючи, що виїзд дітей за межі України відповідає їх інтересам, а також приймаючи до уваги неможливість отримання необхідної для цього згоди батька, суд вважає за необхідне задовольнити позов та надати позивачці дозвіл на виїзд за кордон без письмової згоди відповідача їх неповнолітніх дітей та оформлення необхідних документів для цього виїзду.
В задоволенні вимоги щодо допущення негайного виконання рішення суду слід відмовити, оскільки позов про надання дозволу на виїзд дітей за кордон відповідно до ст. 430 ЦПК України не передбачений переліком справ по яких допускається негайне виконання судового рішення, який є вичерпним.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню документально підтверджені понесені ним витрати по сплаті судового збору.
На підставі наведеного та керуючись Постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», ст.ст. 7, 141, 150, 155 СК України, ст.ст. 15-16, 313 ЦК України, суд керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 280 ЦПК України, -
Надати тимчасовий дозвіл на виїзд за межі території України неповнолітнім ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, без дозволу (згоди) та супроводу їх батька ОСОБА_2 з метою загального розвитку та відпочинку в країну Єгипет у супроводі їх матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, на період з 01 серпня 2018 року по 31 вересня 2018 року.
Надати дозвіл ОСОБА_1 або її порційному представнику без згоди батька ОСОБА_2 оформити документи для тимчасового виїзд за межі території України в країну Єгипет неповнолітнім ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі у виді сплаченого судового збору в розмірі 704 гривень 80 копійок.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернівецької області безпосередньо до апеляційного суду або через Новоселицький райсуд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідач може подати до Новоселицького райсуду заяву про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя: Ляху Г.О.