АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1513/18 Справа № 203/917/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Ткаченко І.Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2018 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Каратаєвої Л.О., Пищиди М.М.

за участю секретаря Кравцової Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом Управління праці та соціального захисту населення Центральної районної у м. Дніпрі ради до ОСОБА_2 про стягнення незаконно отриманої суми щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання

за апеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення Центральної районної у м. Дніпрі ради

на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2017 року,-

В С Т А Н О В И В:

15 березня 2017 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення незаконно отриманої суми щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання. В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що відповідно до заяви відповідачки ОСОБА_2 від 10.10.2015 року позивач згідно «Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №505 від 01.10.2014 року, було призначено щомісячну адресну допомогу для покриття витрат на проживання з 10.10.2015 року. Відповідачка була ознайомлена зі змістом п.6 вказаного Порядку, згідно якого грошова допомога не призначається у разі, коли: будь хто із членів сімї має на депозитному банківському рахунку кошти в розмірі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого законодавством для працездатних осіб, а також про відповідальність за недостовірність даних, наданих для призначення грошової допомоги. Під час проведення в управлінні ревізії виплати грошової допомоги, що здійснюється за рахунок державного бюджету, Східним офісом Держаудитслужби було виявлено, що відповідачка на час звернення мала депозит в ПАТ КБ «Приватбанк» з 28.07.2015 року по 30.10.2015 року в сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого законодавством для працездатних осіб, про що не зазначила в заяві. В звязку з цим, в період з 10.10.2015 року по 09.04.2016 року з державного бюджету було надміру перерахована сума щомісячної адресної допомоги в розмірі 5833 грн. 51 коп., яку позивач на підставі ст.1212 ЦК України просив стягнути з відповідачки (а.с.2-4).

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2017 року у задоволенні позовних Управління праці та соціального захисту населення Центральної районної у м. Дніпрі ради до ОСОБА_2 про стягнення незаконно отриманої суми щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання відмовлено (а.с.88-90).

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвали нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.92-95).

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду 1 інстанції залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до довідки № від 10.08.2016 року відповідачка ОСОБА_2 була взята на облік, як внутрішньо переміщена особа.

За заявою відповідачки від 10.10.2015 року, Управління праці та соціального захисту населення Центральної районної у м. Дніпрі ради з вказаної дати відповідно до «Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №505 від 01.10.2014 року, було призначено щомісячну адресну допомогу для покриття витрат на проживання.

Під час проведення в управлінні ревізії виплати грошової допомоги, що здійснюється за рахунок державного бюджету, Східним офісом Держаудитслужби було виявлено, що відповідачка на час звернення мала депозит в ПАТ КБ «Приватбанк» з 28.07.2015 року по 30.10.2015 року в сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого законодавством для працездатних осіб, про що не зазначила в заяві.

У звязку із чим, позивач просив стягнути з відповідачки надмірно виплачену суму щомісячної адресної допомоги, нараховану за період з 10.10.2015 року по 09.04.2016 року в розмірі 5833 грн. 51 коп.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд 1 інстанції виходив з того, що відомостей щодо наявності саме депозитного рахунку на імя відповідачки у вказаний період та розміщення нею на рахунку коштів, що перевищували б 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, надані довідки не містять, відповідних доказів стороною позивача під час розгляду справи в суді у відповідності до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України (в редакції яка діяла на час ухвалення рішення) не надано.

Вказані висновки суду відповідають нормам матеріального та процесуального права й ґрунтуються на вимогах закону.

Відповідно до п.1 «Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №505 від 01.10.2014 року (далі - Порядок), цей Порядок визначає механізм надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Пунктом 2 вказаного Порядку встановлено, що грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території України, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції та які взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців.

Пунктом 6 Порядку, в редакції, що діяла на час призначення відповідачці допомоги, було встановлено, що грошова допомога не призначається у разі, якщо будь-хто з членів сімї має на депозитному банківському рахунку кошти у сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Уповноважені органи мають право перевіряти обґрунтованість видачі та достовірність документів, поданих для призначення грошової допомоги, а також здійснювати запити та безоплатно отримувати відомості від підприємств, установ та організацій усіх форм власності, необхідні для призначення грошової допомоги та контролю за правильністю її надання (п.10 Порядку).

Уповноважений представник сімї, якому призначено грошову допомогу, зобовязаний повідомляти уповноваженому органу про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, протягом трьох днів з дня настання таких обставин.

Суми грошової допомоги, виплачені надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються уповноваженим представником сімї на вимогу уповноваженого органу.

У разі відмови добровільного повернення надміру перерахованих сум грошової допомоги вони стягуються у судовому порядку (п.11 Порядку).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Відповідно до термінів, наведених в ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»:

-банківські рахунки - рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов'язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів;

-вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно п.1.8 «Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах», затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 року №492, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.12.2003 року за №1172/8493 (далі Інструкція), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського рахунку поточні рахунки, за договором банківського вкладу - вкладні (депозитні) рахунки.

Поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Вкладний (депозитний) рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей, що передаються клієнтом в управління на встановлений строк або без зазначення такого строку під визначений процент (дохід) і підлягають поверненню клієнту відповідно до законодавства України та умов договору.

Як вбачається із матеріалів справи, звертаючись до суду з позовом про повернення надміру сплачених коштів, позивач посилався на результати проведеної перевірки, якою встановлено, що відповідачка на час звернення із заявою про допомогу мала депозит у ПАТ КБ «ПриватБанк» з 28.07.2015 року по 30.10.2015 року в сумі, що перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Проте на підтвердження своїх доводів позивач не надав суду належних доказів (у вигляді банківських інформації або документів) того, що ОСОБА_2 мала на депозитному банківському рахунку у ПАТ КБ «ПриватБанк» кошти у сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, за період з 28.07.2015 року по 30.10.2015 року.

Згідно вимог ст. ст.10, 11 ЦПК України (в редакції на час розгляду і вирішення справи), цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у звязку з їх безпідставністю та через не підтвердження вимог належними доказами.

Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої вимоги та доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі зясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Центральної районної у м. Дніпрі ради залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: