Справа № 305/1780/15-ц
Провадження по справі №2/305/18/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2018 Рахівський районний суд Закарпатської області

у складі: головуючої судді - Бліщ О.Б.

секретаря судових засідань - Вербещука В.А.

з участю: представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідачів - ОСОБА_3

представника третьої особи - Маріни М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахів цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа без самостійних вимог: Середньоводянська сільська рада Рахівського району Закарпатської області про визнання незаконним та скасування рішення Середньоводянської сільської ради №119 від 28.12.2012, визнання недійсним свідоцтва про право власності та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа без самостійних вимог: Середньоводянська сільська рада, Рахівського району, Закарпатської області про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом знесення самовільно збудованої огорожі.

Позовні вимоги мотивує тим, що, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, вона являється власником житлового будинку АДРЕСА_1.

Даний житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,1114 га., що підтверджується кадастровим планом земельної ділянки, який виготовлений ПП «Закарпатгеопроект».

Зазначене нерухоме майно перейшло їй у власність після смерті ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

13 червня 2011 року, рішенням Середньоводянської сільської ради, Рахівського району, Закарпатської області за №36 «Про надання дозволу на оформлення технічної документації щодо посвідчення права власності на земельну ділянку» їй надано дозвіл на оформлення технічної документації щодо посвідчення права власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

14 вересня 2011 року у ліцензійній землевпорядній організації, нею замовлено виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів що посвідчують право власності на земельну ділянку, що розташована на території Середньоводянської сільської ради, Рахівського району, Закарпатської області. Однак, виготовити останні не являється для неї можливим, оскільки відповідачі, на земельній ділянці, яка використовується за цільовим призначенням, самовільно збудували огорожу, чим самим захопили частину земельної ділянки орієнтованою площею 0,003 га.

Крім того, по факту самовільного захоплення земельної ділянки у відношенні відповідача, державним інспектором з контролю за використанням та охороною земель складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства, яким встановлено, що з боку відповідача, має місце самовільне захоплення земельної ділянки, орієнтованою площею 0,0030 га.

Просить суд винести рішення, яким зобов'язати ОСОБА_6, ОСОБА_7 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою що розташована по АДРЕСА_1, шляхом знесення самовільно встановленої огорожі. Стягнути з відповідачів на її користь судові витрати по справі.

Ухвалою суду від 17 травня 2016 року по справі призначено земельно-технічну експертизу.

Ухвалою суду від 08.02.2017 провадження у справі відновлено, цивільна справа повернута до суду разом з ухвалою про призначення експертизи без виконання, в зв'язку з відсутністю оплати.

17.06.2017 представник ОСОБА_5 - ОСОБА_2 надала суду заяву про збільшення позовних вимог.

Заяву мотивує тим, що під час проведення землевпорядної експертизи призначеної ухвалою суду від 17.05.2016 відповідачами були надані експерту правовстановлюючі документи на спірну земельну ділянку, яка являється предметом судового розгляду за первісним позовом. Зокрема, ними надано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно НОМЕР_1 від 28.05.2012 року, відповідно до якого ОСОБА_6 являється власником цілої частини земельної ділянки, що розташована по АДРЕСА_2, загальною площею 0,0955 га., цільове призначення якої являється для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна земельна ділянка).

Право власності зареєстроване за відповідачем на підставі рішення Середньоводянської сільської ради, Рахівського району, Закарпатської області від 28 грудня 2012 року за №119, відповідно до якого затверджено технічну документацію щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку та передано у безоплатну власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських споруд і будівель площею 0,0955 га. по АДРЕСА_2 громадянину ОСОБА_6.

Вважає, що прийняте рішення органу місцевого самоврядування порушує право позивачки, оскільки позивачка являється суміжним землекористувачем з відповідачем, однак жодного документу, зокрема акту встановлення та погодження меж в натурі позивачка не підписувала.

В зв'язку з існуванням спору щодо межі земельних ділянок, відповідачка неодноразово зверталася до Середньоводянської сільської ради, як до органу якому чинним законодавством надано повноваження вирішення земельних спорів щодо меж земельних ділянок, з відповідними проханнями про утримання від вчинення будь-яких дій, однак не зважаючи на існуючий спір сільська рада прийняла оспорюване рішення, проігнорувавши існуючий земельний спір між сторонами, вирішила його упереджено та в односторонньому порядку

Вважає, що Середньоводянська сільська рада, Рахівського району Закарпатської області відповідно до інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, не являється виконавцем робіт по встановленню меж, так як не володіє необхідними технічним та технологічним забезпеченням та у її складі не працює не менше двох сертифікованих інженерів землевпорядників.

Таким чином, на їх думку, приймаючи рішення про затвердження технічної документації щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку та передачу безоплатно у приватну власність без погодження меж із сусіднім землекористувачем вчинила процесуальну дію, яку здійснювати не мала права, оскільки вчинення таких дій не являється прерогативою органу місцевого самоврядування.

Збільшуючи позовні вимоги, представник позивачки просить суд винести рішення, яким визнати незаконним та скасувати рішення Середньоводянської сільської ради від 28 грудня 2012 №119, щодо затвердження технічної документації, після складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку та передачу безоплатно у приватну власність ОСОБА_6, загальною площею 0,0955 га. за цільовим призначенням "для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд", що знаходиться по АДРЕСА_3. Визнати недійсним свідоцтво про право власності НОМЕР_1 видане Державним реєстратором Петращуком І.В. від 28.05.2012 на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2, загальною площею 0,0955 га. з цільовим призначенням "для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)", що знаходиться по АДРЕСА_3. Зобов'язати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, що розташована по АДРЕСА_1, шляхом знесення самовільно встановленої огорожі. Стягнути з відповідачів судові витрати по справі. .

Ухвалою суду від 30.10.2017 по справі призначено повторну земельно-технічну експертизу.

Ухвалою суду від 21.02.2018 провадження у справі поновлено, в зв'язку з надходженням до суду висновку експерта..

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 збільшені позовні вимоги підтримала, просить такі задовольнити в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві та в заяві про збільшення позовних вимог.

Представник відповідачів ОСОБА_3 в судовому засіданні збільшені позовні вимоги не визнав, з тих підстав, що на момент набуття права власності на земельну ділянку відповідачем, позивачка ОСОБА_5 не була їх сусіднім землекористувачем, оскільки тоді там ще проживала попередній власник будинку та земельної ділянки ОСОБА_8. При винесенні оскаржуваного рішення Середньоводянська сільська рада діяла в межах повноважень наданих їм законом. Вважає, що не має підстав для позбавлення ОСОБА_6 права власності на належну йому земельну ділянку.

Представник Середньоводянської сільської ради Маріна М.В. збільшені позовні вимоги позивачки не визнав, та показав суду що за час життя колишнього власника дворогосподарства АДРЕСА_1 ОСОБА_8, жодного спору щодо меж земельної ділянки між нею та сусідніми землекористувачами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не було. Огорожа, на яку посилається позивачка існувала там вже багато років, тільки в останні роки була перероблена з огорожі сіткою на бетонну огорожу. Спори з приводу межі земельної ділянки почалися тільки після успадкування позивачкою зазначеного житлового будинку, який вона успадкувала після смерті ОСОБА_8 Вважає що оскаржуване рішення сільської ради та видане на його підставі свідоцтво право право власності на земельну ділянку на ОСОБА_6 є цілком законними та не підлягають скасуванню. Просить відмовити в задоволенні збільшених позовних вимог позивача.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку.

15.12.2017 набрав чинності Закону України від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів". Згідно п.9 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 15.12.2017 справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Враховуючи викладене, вказана справа розглядатиметься за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Нормами статтей 76 - 81 ЦПК України, встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 41. Конституції України, передбачає, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.2. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Стаття 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Рішенням Середньоводянської сільської ради, Рахівського району, Закарпатської області №119 від 28 грудня 2012 року затверджено технічну документації щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку та передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських споруд і будівель площею 0,0955 га. по АДРЕСА_3 громадянину ОСОБА_6.

28 травня 2012 року ОСОБА_6 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно НОМЕР_1 на земельну ділянку площею 0,0955 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка) що в АДРЕСА_3.

Позивачка ОСОБА_5, вважає вказані правовстановлюючі документи на земельну ділянку відповідача та просить такі визнати незаконними і скасувати, посилаючись на те, що вона являється суміжним землекористувачем, та з нею ніхто не погоджував межі під час виготовлення відповідачем документів із землеустрою, а Середньоводянська сільська рада винесла рішення про погодження меж без неї незаконно.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 15 квітня 2015 року зареєстрованого в реєстрі за №1-490 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №36322742 від 15.04.2015 ОСОБА_5 являється власником житлового будинку АДРЕСА_1.

Згідно довідки виконкому Середньоводянської сільської ради №18 від 08.04.2015 за вказаним дворогосподарством зареєстрована земельна ділянка площею 0,11 га. Дозвіл на приватизацію вказаної земельної ділянки рішенням виконкому Середньоводянської сільської ради №38 від 25 листопада 1997 року було надано колишній власниці ОСОБА_8.

ОСОБА_5 стверджує, що не в змозі виготовити документи, що посвідчують право власності на вказану земельну ділянку, в зв'язку з тим, що відповідачі самовільно захопили земельну ділянку орієнтованою площею 0,003 га. встановивши на ній бетонну огорожу.

При цьому суд звертає окрему вагу на те, що на момент винесення Середньоводянської сільською радою оскаржуваного рішення 28 грудня 2012 року, а також видачі оскаржуваного свідоцтва про право власності на земельну ділянку - 28.05.2012 позивачка ще не була власником житлового будинку, до якого прилягає спірна земельна ділянка, так як успадкувала такий тільки в 2015 році. Таким чином, під час виготовлення технічної документації, що посвідчує право власності на земельну ділянку ОСОБА_6, а саме станом на 2012 рік, з нею ніхто і не повинен був погоджувати межу, оскільки на той час вона і не була суміжним землекористувачем. Отже, між нею та ОСОБА_6 не міг існувати земельний спір, оскільки вона ще не являлася власником житлового будинку. до якого прилягає спірна земельна ділянка.

Суд також не погоджується з твердженням позивачки про те, що Середньоводянська сільська рада встановила межу між земельними ділянками сторін не маючи на те повноважень, посилаючись на Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками.

Відповідно до ч.ч. 6-10 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Механізм встановлення меж земельних ділянок в натурі, визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 N 376, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 р. за N 391/17686 (далі - Інструкція №376).

Відповідно до п.2.1 Інструкції № 376, встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Отже, законодавець передбачає можливість встановлення меж земельної ділянки на місцевості, в тому числі, і при передачі земельної ділянки у власність (користування) із земель державної та комунальної власності.

Згідно з п. 3.12 Інструкції № 376 закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.

Разом з тим, погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами є складовою кадастрової зйомки, що у відповідності до положень частини 1 статті 198 Земельного кодексу України є комплексом робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок.

Відповідно до п. 1.3 Інструкції № 376 виконавець - юридична особа, що володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі якої працює не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників або фізична особа - підприємець, яка володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованим інженером-землевпорядником.

Відповідно до ч.3 ст. 158 ЗК України органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Погодження меж земельних ділянок здійснюється з метою вірного та фактичного визначення меж земельних ділянок.

При цьому, погодження меж земельної ділянки здійснюється суміжними землекористувачами добровільно, а у випадку безпідставної відмови в погодженні цих меж та за наявності чітко встановленої та зафіксованої межі між земельними ділянками, такий спір може вирішити місцева рада, на території якої перебуває земельна ділянка, шляхом затвердження складеного землевпорядною організацією акту погодження меж земельної ділянки без погодження суміжного землекористувача (землекористувачів).

Дослідивши копію матеріалів технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку , які розроблялись ТОВ "Моя земля" судом встановлено, що при виготовлення вказаних документів було дотримано всіх вищенаведених норм чинного на той час законодавства Виготовлено акт встановлення та погодження меж земельної ділянки із суміжними землекористувачами та землекористувачами від 04.09.2011, відповідно до якого представниками ТОВ "Моя земля" в присутності представників суміжних землекористувачів і землевпорядника Середньоводянської сільської ради проведено погодження встановлення в натурі меж землеволодіння за адресою АДРЕСА_3. В даному акті дійсно відсутній підпис ОСОБА_8, яка на той час була суміжним землекористувачем. Рішенням Середньоводянської сільської ради №132 від 04.01.2013 затверджено акт погодження межі земельної ділянки між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 по АДРЕСА_3 без погодження гр. ОСОБА_8 з необ'єктивних причин.

Отже, рішення Середньоводянської сільської ради, Рахівського району, Закарпатської області №119 від 28 грудня 2012 року "Про затвердження технічної документації, щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку" не може бути скасоване, з підстав зазначених позивачкою та її представником.

Додані позивачкою до матеріалів справи акт державного інспектора інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Закарпатській області від 29.08.2011, Постанова №1242 по справі про адміністративне правопорушення від 15.09.2011 та акту дотримання вимог земельного законодавства від 15.06.2012 не являються належними доказами у даній справі, так-як жоден з них не містить прямого доказу самовільного захоплення відповідачами земельної ділянки позивачки.

Окрім того слід зазначити, що спір між ОСОБА_6, ОСОБА_7 та попередньою власницею земельної ділянки ОСОБА_8, з приводу користуванні спірною земельною ділянкою раніше вже вирішувався в судовому порядку. Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 07 червня 2012 року в задоволенні позову ОСОБА_8 в частині зобов'язання повернути ОСОБА_8 частину земельної ділянки та усунення перешкод в користуванні цією земельною ділянкою відмовлено.

В зазначеному рішення Апеляційного суду також зазначено, що при вирішенні вказаного спору Апеляційний суд Закарпатської області також не брав до уваги матеріали, про притягнення відповідачів до відповідальності за порушення земельного законодавства, оскільки при їх складанні відповідальні працівники виходили з даних про правомірність користування ОСОБА_8 0,11 га. землі. Окрім того, Апеляційним судом зазначено, що спірна земельна ділянка являє собою прямокутник від краю до краю проїзної частини дороги до будинку відповідачів, який побудовано більше двадцяти років тому і цей проїзд є єдиним проїздом до будинку з АДРЕСА_2. Цей проїзд існує 80 років, земельний конфлікт стосовно даної земельної ділянки було вирішено добровільно між чоловіком позивачки та батьками відповідачів ще в 1984 році. Щодо рішення Середньоводянської сільської ради від 25.11.1997 про приватизацію ОСОБА_8 земельної ділянки в розмірі 0,11 га., то апеляційному судом зазначено, що хоча саме цей розмір земельної ділянки і вказано, але воно стосується розміру є у фактичній наявності оскільки з моменту прийняття вказаного рішення до часу обмірювання фактичної земельної ділянки сучасними обмірюваль7ими приладами спору з приводу розміру цієї земельної ділянки не виникало. Апеляційний суд у вказаному рішенні прийшов до висновку про те, що позовні вимоги позивачки про самовільне захоплення відповідачами частини земельної ділянки позивачки є недоведеними, і, відповідно, земельні права ОСОБА_8 діями відповідачів по влаштуванні нової огорожі на місцевості не порушено, що й було підставою для відмови у позові.

У відповідності до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст.110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами та правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

З висновку земельно- технічної експертизи №9 від 28 січня 2018 року вбачається, що у власника земельної ділянки ОСОБА_6 змінена конфігурація земельної ділянки, яка виникла в потребі проїзду до дороги загального користування, що призвело до зменшення розміру площі земельної ділянки ОСОБА_8 та утворення вільної ділянки на замін захваченої.

Вказаний висновок не містить жодних відомостей, які б слугували підставою для припинення права власності на земельну ділянку ОСОБА_6.

Збільшуючи позовні вимоги та ставлячи перед судом вимогу про скасування рішення органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у приватну власність та свідоцтва про право власності на нерухоме майно, позивачка через свого представника, фактично просить припинити право власності ОСОБА_6 на належну йому земельну ділянку.

Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Підстави та порядок припинення прав на землю визначені в главі 22 ЗК України. Ці норми передбачають підстави припинення прав (права власності та права користування) на земельні ділянки як у добровільному, так і примусовому порядку, з об'єктивних і суб'єктивних причин, а також за наявності та відсутності вини власників і землекористувачів.

Стаття 140 ЗК України передбачає, що підставами припинення права власності на земельну ділянку є: а) добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; б) смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; в) відчуження земельної ділянки за рішенням власника; г) звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; ґ) відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; д) конфіскація за рішенням суду; е) не відчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

Вказаний перелік є вичерпним.

До вказаного висновку прийшов і Верховний суд України у своїй Постанові від 12 вересня 2012 року.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні зустрічних позовних вимог слід відмовити як у безпідставних та недоведених.

У відповідності до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України у зв'язку з відмовою в задоволення зустрічних позовних вимог, судові витрати за зустрічним позовом слід віднести за рахунок ОСОБА_5, як позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76- 81, 89, 141, 263-265, 273, 354, 355, п.15.5 Перехідних положень ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа без самостійних вимог: Середньоводянська сільська рада Рахівського району Закарпатської області про визнання незаконним та скасування рішення Середньоводянської сільської ради №119 від 28.12.2012, визнання недійсним свідоцтва про право власності та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою - відмовити

Судові витрати по справі залишити за позивачкою.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Апеляційного суду Закарпатської області або через Рахівський районний суд Закарпатської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текстом рішення суду складено 14 червня 2018 року.

Головуюча: Бліщ О.Б.