Справа № 500/4956/16-ц
Провадження № 2/500/384/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2018 рокуІзмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Грубіян Л.І.,

секретар судового засідання Іванова Л.П.,

за участю представника позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника відповідача Зінов`єва О.О., ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізмаїлі цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа ЖБК «АССОЛЬ-А» про розподіл майнових прав подружжя,

ВСТАНОВИВ:

14.09.2016 року позивач ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 Н К., третя особа - ЖБК «АССОЛЬ-А» про розірвання шлюбу та розподіл майнових прав подружжя та, уточнивши позовні вимоги останньою заявою від 18.09.2017 року , просив визнати за ним право власності на майнове право 1/2 об'єкта будівництва , яким є квартира № 87 ( будівельна адреса № 41),що знаходиться за адресою м.Ізмаїл, вул. Поперечна, буд.2/1, корпус «Г» згідно договору про пайову участь у будівництві об'єкта нерухомого майна б/н від 31 серпня 2015 року, укладеного з ЖБК«АССОЛЬ-А»; припинити за відповідачем право власності на майнове право 1/2 об'єкта будівництва, яким є квартира № 87( будівельна адреса № 41), що знаходиться за адресою м. Ізмаїл, вул. Поперечна , буд.2/1, корпус «Г згідно договору про пайову участь у будівництві об'єкта нерухомого майна б/н від 31 серпня 2015 року, укладеного з ЖБК«АССОЛЬ-А»; стягнути з відповідача судовий збір.

Вимоги про розірвання шлюбу з ОСОБА_6 зареєстрованого 24.10.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеський області актовий запис №787 просив залишити без розгляду, оскільки рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду від 22.03.2017 року цей шлюб розірваний.

В обґрунтування позову ОСОБА_5 зазначив, що 24.10.2014 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_6 про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеський області зроблено актовий запис №787.

У період шлюбу з метою покращення житлових умов ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було прийнято рішення про придбання квартири, однак у зв'язку з тим, що коштів на придбання вже готової квартири у сторін не вистачало, останні уклали з ЖБК «АССОЛЬ-А» договір про пайову участь у будівництві об'єкта нерухомого майна, договір було укладено від імені відповідача. Внески відповідно до договору про пайову участь у будівництві об'єкта нерухомого майна б/н від 31 серпня 2015 року, укладеного з ЖБК«АССОЛЬ-А» були внесені подружжям частинами в доларах США, а саме сума 7500 доларів США була сплачена 31.08.2015р.; сума 9900 доларов США була сплачена 15.10.2015 року; сума 15000 доларів США була сплачена 26.01.2016року; сума 6000 доларів США була сплачена 23.03.2016року; сума 12000 доларів США була сплачена 25.04.2016 року; сума 3000доларів США була сплачена 26.04.2016року; сума 8000 доларів США була сплачена 28.07.2016 року, а також були сплачені кошти за паркувальне місце в сумі 2500 доларів США та за комору в сумі 500 доларів США. Взагалі була сплачена сума 64 400 доларів США.

У добровільному порядку сторонам не вдається дійти згоди щодо розподілу спільного майна,а саме майнових прав на об'єкт будівництва, яким є квартира № 87( будівельна адреса № 41),що знаходиться за адресою м. Ізмаїл, вул. Поперічна , буд.2/1, корпус «Г згідно договору про пайову участь у будівництві об'єкта нерухомого майна б/н від 31 серпня 2015 року, укладеного з ЖБК«АССОЛЬ-А» у зв'язку з чим ОСОБА_5 змушений звернутись до суду з відповідним позовом.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 (діє на підставі довіреності від 20.09.2016 року) позовні вимоги в редакції від 18.09.2017 року підтримала та просила задовольнити у повному обсязі. У минулих судових засіданнях позивач обставини, викладені у позові, також підтримав та додатково пояснив, що кошти за договором про пайову участь у будівництві об'єкта нерухомого майна були їх спільними з відповідачем та внесені у період перебування у шлюбі. Всі кошти, які внесені у будівництво даної квартири позивач заробив за період з 29.10.2014 року по 19.07.2016 рік включно, що підтверджується наданими письмовими доказами. Оскільки право власності на квартиру № 87( будівельний номер 41),що знаходиться за адресою м. Ізмаїл, вул. Поперічна , буд.2/1, корпус «Г» згідно договору про пайову участь у будівництві об'єкта нерухомого майна б/н від 31 серпня 2015 року, укладеного з ЖБК«АССОЛЬ-А» відповідачкою не оформлено, позивач вважає що має майнове право на вказаний об'єкт будівництва, тому і просить здійснити поділ майнових прав.

Відповідач ОСОБА_6 позов не визнала та пояснила, що пайові внески за кошти, зароблені позивачем були внесені лише в сумі 15 000 доларів США, а решта внесків були її особисті гроші, зароблені її батьком ОСОБА_7 та були отримані нею в борг від її матері ОСОБА_8, позику брали не вони з позивачем, а вона сама, тому і майнові права на квартиру належать їй особисто.

Представник відповідача - Зінов`єв О.О., ОСОБА_4 у судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позову, надали письмові заперечення та пояснили, що повністю кошти (пайові внески) за період шлюбу сплачені не були, оскільки вартість квартири, майнові права в розмірі 1/2 на яку позивач просить визнати за ним , становить 69 400 доларів США, а за період шлюбу сплачено тільки 61 400 доларів США. У запереченні відповідач ОСОБА_6 визначила, що грошові кошти, які нею були сплачені як пайовий внесок за квартиру № 87 ( будівельний номер 41), що знаходиться за адресою м. Ізмаїл, вул. Поперічна, буд.2/1, корпус «Г» згідно договору про пайову участь у будівництві об'єкта нерухомого майна б/н від 31 серпня 2015 року, були отримані відповідачем як позичкові у її батьків та надала до суду копії розписок про отримання грошей у борг.

Представник третьої особи - ЖБК «АССОЛЬ-А» у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, причини неявки суду не повідомив, пояснення не надав. У звязку з чим суд з урахуванням вимог ст. 169 ЦПК України, ухвалив слухати справу за відсутності представника третьої особи.

05 грудня 2016 року за клопотанням представника позивача (т. 1 а.с. 26) судом вжиті заходи забезпечення позову шляхом заборони відділу державної реєстрації та надання інформації з державних реєстрів секретаріату виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради здійснювати відповідачем ОСОБА_6 переуступку свої частки у будівництві багатоквартирного житлового будинку, розташованого за адресою: м. Ізмаїл, вул. Поперечна, 2/1, корп. «Г» у вигляді квартири (т. 1 а.с. 30).

11 квітня 2017 року за клопотанням представника позивача (т. 1 а.с. 57 59) судом вжиті заходи забезпечення позову шляхом арешту квартири № 87 (колишній будівельний номер 41), що знаходиться в м. Ізмаїл Одеської області по вул. Поперечна, 2/1, корп. «Г»,

яка розташована на четвертому поверсі плюс мансардовий поверх будинку та складається з 5 кімнат загальною площею 157,5 кв. м. (т. 1 а.с. 63).

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25.10.2017 р. задоволено клопотання позивача та постановлено викликати для допиту свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_7, ОСОБА_8

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, допитавши свідків, розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна вимога, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.10.2014 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 був укладений шлюб, який зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеський області зроблено актовий запис №787.

Судом встановлено, що між ЖБК «АССОЛЬ-А» та ОСОБА_6 31 серпня 2015 року був укладений договір б/н про пайову участь у будівництві об'єкта нерухомого майна, а саме багатоквартирного будинку, розташованого за адресою м.Ізмаїл, вул. Поперічна, буд.2/1, корпус «Г»за яким , відповідно до п.п.1.1 та 1.2.1 підприємство зобов'язалось передати у власність пайовику його частку у вигляді квартири з будівельним номером 41, яка розташована на четвертому поверсі плюс мансардових поверх будинку та складається з пяті кімнат загальною площею 157,5 кв.м., паркувальне місце з будівельним номером 41, комори №№ 17 та 18 площею 12,8 кв.м блок «Г» .

В подальшому, відповідно до п.1.6 договору про спільну пайову участь у будівництві багатоквартирного будинку, розташованого за адресою м. Ізмаїл, вул. Поперічна, буд.2/1, корпус «Г» будівельний номер 41 був змінений на номер 87 без зміни технічних характеристик квартири , яка розташована на четвертому поверсі плюс мансардових поверх будинку та складається з пяті кімнат загальною площею 157,5 кв.м.

Зміна номеру квартири з будівельного № 41 на № 87, яка розташована на четвертому поверсі плюс мансардових поверх будинку та складається з пяті кімнат загальною площею 157,5 кв.м за адресою м. Ізмаїл, вул. Поперічна, буд.2/1, корпус «Г» визнана сторонами .

Відповідно до частини першої статті 61 ЦПК обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до договору про пайову участь у будівництві об'єкта нерухомого майна б/н від 31 серпня 2015 року, укладеного з ЖБК«АССОЛЬ-А» гроші були внесені подружжям частинами в доларах США, а саме сума 7500 доларів США була сплачена 31.08.2015р., сума 9 900 доларів США була сплачена 15.10.2015 року, сума 15000 доларів США була сплачена 26.01.2016року, сума 6000 доларів США була сплачена 23.03.2016р., сума 12000 доларів США була сплачена 25.04.2016 року, сума 3000доларів США була сплачена 26.04.2016року, сума 8000 доларів США була сплачена 28.07.2016 року,а також були сплачені кошти за паркувальне місце в сумі 2500 доларів США та за комору в сумі 500 доларів США. Взагалі була сплачена сума 64400 доларів США. Доказом внесення суми, яка складає пайовий внесок є відомість сплати пайових внесків з відміткою забудовника ЖБК « АССОЛЬ-А», яка є невідємною частиною договору від 31.08.2015 року(а/с10-14). Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду по справі № 500/4878/16-ц від 22 березня 2017 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 розірваний.

Позивач подав заяву про залишення без розгляду позовних вимог в частині розірвання шлюбу. Позовні вимоги про розподіл майнових прав підтримує.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З копії контрактів з працевлаштування відповідача на суднах закордонного плавання вбачається що його заробітна плата становить 6 000 доларів США та бенефіціарами визначені відповідачка по справі ОСОБА_6 та її батько ОСОБА_7

З копії платіжних документів наданих позивачем вибачається що за період з 25.11.2014 року по 19.07.2016 року позивачем була перерахована на розрахункові валютні рахунки ОСОБА_6 сума 24 961,35 доларів США та ОСОБА_7 сума 24 961,35 та 58 275,63 євро. ( т.2 а/с 86).

Позивачем на розрахунковий валютний рахунок № НОМЕР_1 в АТ « Укрексімбанк» власником якого є ОСОБА_6 перераховані 25.11.2014 року 4 017,43 доларів США; 22.12.2014 року 4 017,16 доларів США; 28.01.2015 року 4 015,90 доларів США; 05.02.2015 року 5 015,99 доларів США; 26.02.2015 року 4 015,71 доларів США; 07.04.2015 року 3 879,16 доларів США. Взагалі за період з 25.11.2014 року по 07.04.2015 року на рахунок відповідачки зараховано 24 961,35 доларів США.

Позивачем на розрахунковий валютний рахунок № 04 в ПАТ « ОСОБА_12 ОСОБА_11» власником якого є ОСОБА_6 перераховані 18.02.2016 року 2 007,00 євро; 15.03.2016 року 1 807,00 євро; 14.04.2016 року 4 807,00 євро; 10.05.2016 року 807,00 євро;14.06.2016 року 807,00 євро; 19.07.2016 року 5 404,36 євро. Взагалі за період з 18.02.2016 року по 19.07.2016 року на рахунок відповідачки зараховано 15 639,36 євро.

Позивачем на рахунковий рахунок ОСОБА_7 № ДЕ , який є батьком відповідачки і це не спростовується відповідачкою, перераховані 07.08.2015 року 1 120,00 євро; 08.09.2015 року 4 897,07 євро; 08.10.2015 року 4 559,20 євро; 09.11.2015 року 160,00 євро; 15.12.2015 року 5 900,00 євро; 15.03.2016 року 4 000,00 євро; 15.03.2016 року 4 000,00 євро; 10.05.2016 року 4 000,00 євро; 14.06.2016 року 4 000,00 євро. Взагалі за період з 07.08.2015 року по 19.07.2016 року на рахунок ОСОБА_7 зараховано 31 900,00 євро.

Крім того, позивачем надано суду докази одержання доходу в розмірі 17 254,12 доларів США в період з 26.07.2014 р. по 15.10.2014 р., тобто безпосередньо перед укладенням шлюбу (т. 1 а/с 154 169)

В судовому засіданні встановлено, що відповідачка з моменту укладення шлюбу та на момент розгляду справи не працює. Доказів про отримання у подарунок грошових коштів не надала. Проте, були надані копії розписок за якими вона отримала в якості позики суму 44 900 доларів США від своєї матері ОСОБА_8, я також тривалий час не працює. В обґрунтування сум отриманих за розписками від матері, відповідачка надала копії контрактів свого батька ОСОБА_7 за 2006 -2017 р. Судом не можуть бути прийняті до уваги розписки надані відповідачем як доказ отримання грошей як особистої власності відповідачки, оскільки п. п. 2-3 ч. 1 статті 57 СК України, визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Оригінали розписок до суду не надавались так як договір позики не є предметом спору розглядаємого на даний час судом.

Свідок ОСОБА_7 підтвердив, що дійсно отримував кошти від ОСОБА_5 та передавав їх доньці для погашення пайових внесків згідно договору про пайову участь у будівництві об'єкта нерухомого майна.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що це вона особисто давала кошти доньці для погашення пайових внесків, вона сама ніде не працює, валюту їй передавав чоловік.

Доводи відповідачки про остаточний розрахунок за договором про пайову участь у будівництві об'єкта нерухомого майна б/н від 31 серпня 2015 року, укладеного з ЖБК«АССОЛЬ-А» після розірвання шлюбу з ОСОБА_5 саме за її особисті кошти не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки жодних доказів про сплату будь-якого внеску . а саме квитанцій чи платіжних документів, з боку відповідача після розірвання шлюбу не надано.

Також відповідачем не доведено обставин, які свідчили б про недостатність зароблених позивачем коштів для сплати пайових внесків та обставин, в чому полягала необхідність їй самостійно без згоди другого з подружжя (позивача) позичати грошові кошти для сплати внесків.

Позивачем надано суду докази про отримані ним доходи в період шлюбу при здійсненні ним морських рейсів на посаді старшого помічника капітана в загальному розмірі 70 226 доларів США (т. 1 а/с 72-123, 170-225,т.2 а/с 6-86).

Аналіз положень ч. 3 ст. 384 ЦК України, згідно яким у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником, а також положень ч. 2 ст. 191 ЗУ «Про кооперацію», згідно яким, право власності на таке майно у члена кооперативу виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону, дозволяє суду дійти висновку, що основоположним майновим правом члена житлово-будівельного (житлового) кооперативу є здійснити викуп квартири та стати її власником, а до викупу, тобто оплати повної вартості квартири, член житлово-будівельного кооперативу є власником майна у виді майнових (речових) прав, обєм яких визначений ч. 1 ст. 191 ЗУ «Про кооперацію» та ч. 2 ст. 384 ЦК України, відповідно до яких член житлово-будівельного (житлового) кооперативу має право володіння і користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, яку він займає в будинку кооперативу, якщо він не викупив її.

Тому, сукупність наведених майнових прав члена житлово-будівельного (житлового) кооперативу, серед яких: право викупити квартиру, а до викупу володіти і користуватися нею, а за згодою кооперативу і розпоряджатися нею, і є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя навіть за умови не завершення будівництва кооперативом або ж не викупу квартири в межах суми паю (сплачених внесків), у зв'язку з чим суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що до звернення позивача з позовом квартира не була повністю викуплена, тому він і не має майнових прав на неї після прийняття в експлуатацію.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Як передбачено ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до положень ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя

Відповідно до ч.3 ст.61 СК України все те, що одержане за договором, укладеним одним з подружжя в інтересах сімї, стає спільною власністю подружжя. У ч. 2 ст. 65 СК України сформульована правова презумпція, відповідно до якої вважається, що один з подружжя, укладаючи договір стосовно спільного майна, діє зі згоди другого з подружжя. Згідно зі ст.177 ЦК України майном, як особливим обєктом, вважаються, зокрема, річ, сукупність речей, а також майнові права та обовязки. Майнові права є не споживною річчю, майнові права визнаються речовими правами.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Дружина та чоловік відповідно до вимог ч. 1 ст. 69 СК України мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (ст. ст. 77, 78), і це є її процесуальним обов'язком (ст. ст. 12, 81ЦПК України).

Як роз'яснено в п.п. 22-25 Постанові пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3ст. 368 ЦК) , відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери,паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Враховуючи викладені обставини, що відповідачем не доведено вклад у придбання майна, коштів, які належали їй особисто, суд позбавлений можливості застосувати до спірних правовідносин також і положення ч. 7 ст. 57 СК України, відповідно до яких якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Об'єктами права власності є будь-які речі (майно).Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки (ст. 179 ЦК).

Згідно із ст. 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

З аналізу чинного законодавства (статті 190, 656, 717 ЦК, Закон від 2 жовтня 1992 р. № 2654-ХІІ «Про заставу» , Закон від 5 червня 2003 р. № 898-ІV «Про іпотеку», а також з урахуванням висновків Верховного Суду України за результатами розгляду спорів з приводу майнових прав (справи № 6-29429св09, 6-52295св10, 6-32594св10), вбачається, що майнові права, поряд з будь-якими рухомими, нерухомими речами, грошима, цінними паперами, є об'єктами цивільного обороту.

У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 30 січня 2013 р. у справі № 6-168цс12 зроблено висновок, що майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Захист майнових прав здійснюється в порядку, визначеному законодавством (наприклад, захист майнових прав автора - за Законом від 23 грудня 1993 р. № 3792-ХІІ «Про авторське право і суміжні права», а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України "Про інвестиційну діяльність" - інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об'єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект. Такими цінностями можуть бути, зокрема, рухоме та нерухоме майно (будинки, споруди, устаткування та інші матеріальні цінності).

Майнове право, що є предметом договору - це право набуття в майбутньому прав власності на нерухоме майно, яке виникає тоді, коли виконані певні передумови, що є необхідними й достатніми для набуття права власності.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважаться набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Зазначений висновок підтверджується також положенням ч. 1 ст. 1 Закону N 1952-IV«Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", відповідно до якого державна реєстрація прав на об'єкт незавершеного будівництва та їх обтяжень у випадках, установлених законом, проводиться у порядку, визначеному цим Законом, з урахуванням особливостей правового статусу такого об'єкта.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України "Про інвестиційну діяльність" (в редакції, яка діяла на момент укладення даного договору) об'єктами інвестиційної діяльності можуть бути будь-яке майно, в тому числі основні фонди і оборотні кошти в усіх галузях економіки, цінні папери (крім векселів), цільові грошові вклади, науково-технічна продукція, інтелектуальні цінності, інші об'єкти власності, а також майнові права.

Згідно зі ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання прав.

У ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно

користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову. Керуючись ст.ст. 12, 13, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа ЖБК «АССОЛЬ-А» про розподіл майнових прав подружжя - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серії ОК №016016, виданий Ізмаїльським РВ ГУДМС України в Одеській області 01.09.2016 року, РНОКПП НОМЕР_2, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) майнове право на 1/2 частину зданого в експлуатацію об'єкта будівництва, згідно договору про пайову участь у будівництві об'єкта нерухомого майна від 31 серпня 2015 року, укладеного з житлово-будівельним кооперативом «АССОЛЬ-А», квартира за № 87 (будівельний номер 41), що знаходиться в м.Ізмаїл, вул Поперечна, 2/1, корпус « Г», яка розташована на четвертому поверсі плюс мансардовий поверх будинку та складається з 5 кімнат загальною площею 157,5 кв.м .

Припинити за ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 (паспорт серії КМ №927051, виданий Ізмаїльським РВ ГУДМС України в Одеській області 31.10.2014 року, РНОКПП НОМЕР_3, яка зареєстрована та мешкає за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с. Броска, вул. Молодіжна, 4) майнове право на 1/2 частину зданого в експлуатацію об'єкта будівництва згідно договору про пайову участь у будівництві об'єкта нерухомого майна від 31 серпня 2015 року, укладеного з житлово-будівельним кооперативом «АССОЛЬ-А», квартира за № 87 (будівельний номер 41), що знаходиться в м.Ізмаїл, вул.Поперечна, 2/1, корпус « Г», яка розташована на четвертому поверсі плюс мансардовий поверх будинку та складається з 5 кімнат загальною площею 157,5 кв.м .

Стягнути з ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 (паспорт серії КМ №927051, виданий Ізмаїльським РВ ГУДМС України в Одеській області 31.10.2014 року, РНОКПП НОМЕР_3, яка зареєстрована та мешкає за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с. Броска, вул. Молодіжна, 4) на користь ОСОБА_5

Володимировича ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серії ОК №016016, виданий Ізмаїльським РВ ГУДМС України в Одеській області 01.09.2016 року, РНОКПП НОМЕР_2, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) судовий збір у сумі 2 342 грн.50 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: ОСОБА_13