Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" травня 2018 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Чех Н.А.

за участю секретаря - Кузьменко А.М.,

за участю сторін:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Хрущ А.П.,

представника третьої особи Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації - Яценюк Л.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Київської міської ради, треті особи: Десята Київська державна нотаріальна контора, Головне управління юстиції в м.Києві, Дніпровська районна в м.Києві державна адміністрація про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що на підставі рішення Виконавчого комітету Печерської районної ради народних депутатів м.Києва від 13.12.1983 року №523/19 ОСОБА_5 31.12.1983 року видано ордер на квартиру АДРЕСА_1, в якій він проживав одноособово, з 17.01.1984 року був зареєстрований цій квартирі, та на його ім'я був відкритий особовий рахунок і в даній квартирі він проживав до своєї смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1. Ще за життя ОСОБА_5 12.04.2005 року в порядку Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» звернувся до керівника органу приватизації Дніпровської РДА в м.Києві із заявою про передачу в особисту власність зазначеної квартири, яка була зареєстрована житловим управлінням «Лівобережне» ДП «Екос» цього ж дня за № 1753. Підпис ОСОБА_5 на заяві засвідчений керівником підприємства по обслуговуванню житла та інспектором по приватизації, до заяви була надана довідка про склад сім'ї. Згідно довідок Ф-3 КП «Житловик» від 25.02.2008 р., 29.12.2008 р., 16.08.010 р., виданих на ім'я ОСОБА_5 убачається, що спірна квартира приватизована. Після смерті ОСОБА_5 вона (позивач), яка є його двоюрідною сестрою, звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спірну квартиру. Вона (позивач) зверталася до начальнику ЖЕД-404 Найдьонової Г.А. та паспортиста з питанням отримання дублікату свідоцтва про право власності на спірну квартиру і останні повідомили, що спірна квартира дійсно приватизована, однак в подальшому, на повторному прийомі начальник ЖЕД-404 почала все заперечувати, зазначаючи, що квартира не приватизована, та належить місцевій громаді, а також зазначила, що квартира при житті ОСОБА_5 знаходилась на особливому таємному обліку, проте показувати будь-які документи категорично відмовилася. Враховуючи викладене, вона (позивач) звернулася до суду з даним позовом та просила визнати за нею право власності на спірну квартиру в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на ст.ст.345, 1216-1218, 1268, 1269 ЦК України, Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду», постанову Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, їх обґрунтування, просили позов задовольнити. Позивач не заперечувала того, що вона ніколи не бачила свідоцтва про право власності на спірну квартиру.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала щодо позовних вимог, просила відмовити в задоволенні позову та врахувати надані ними письмові заперечення. Зазначила, що спірна квартира є державна.

Представник третьої особи Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації в судовому засіданні вважав позов безпідставним, таким, що не знайшов свого підтвердження, так як згідно здійсненої перевірки спірна квартира не є приватною власністю, вона є державною.

Треті особи - Десята Київська державна нотаріальна контора, Головне управління юстиції в м.Києві в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, подали суду зави, пояснення по даній справі, в яких прохання розглядати справу без участі їх представників.

Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача та представника третьої особи - Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації, покази свідків ОСОБА_7, ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Позовна заява ОСОБА_4 зареєстрована в Дніпровському районному суді міста Києва 20.09.2016 року.

Згідно ухвали суду від 05.10.2016 року було відкрито провадження по даній справі та призначено справу до судового розгляду.

В судових засіданнях заявлялися сторонами ряд клопотань про витребування доказів, приєднання документів, виклик свідків. Всі ці клопотання були задоволені, так як вони були пов'язані з з'ясуванням обставин справи, перевіркою обґрунтувань позивача.

В суді встановлено, що згідно копії Ордеру НОМЕР_1, виданого ОСОБА_5 31 грудня 1983 року Виконавчим комітетом Печерської районної ради народних депутатів м. Києва на підставі рішення Печерської районної ради народних депутатів від 13.12.1983 року №523/19, на сім'ю в складі однієї особи - ОСОБА_5 надано однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а.с.6 т.1).

До матеріалів справи стороною позивача на підтвердження позовних вимог надано ксерокопії заяви від 12.04.2005 року та довідок Ф-3 (а.с.8-12 т.1).

Заява, складена на бланку, датована 12 квітня 2005 року, адресована керівнику органу приватизації Дніпровської РДА від наймача квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_5, містить прохання оформити передачу в особисту власність квартиру. На даній заяві міститься штамп Житлового управління «Лівобережне» ДП «Екос», з зазначенням дати 12.04.2005 р., № 1953 (а.с.8 т.1).

Згідно Свідоцтва про смерть, виданого 26.06.2015 року, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.13 т.1). Встановлено, що до смерті ОСОБА_5 був зареєстрований та проживав за вказаною адресою - квартира АДРЕСА_1.

З наданих до справи документів та отриманих на запити суду відповідей встановлено, що станом на дату постановлення рішення квартира АДРЕСА_1 не була і не є зареєстрована на праві власності за ОСОБА_5 чи будь-якою іншою особою; передача у власність спірної квартири Органом приватизації житла не здійснювалася і до останніх не передавалися документи на приватизацію спірної квартири ( а.с. 14, 85, 88, 101, 102, 121-122, 151, 154, 155, 156, 189, 215-217).

З матеріалів спадкової справи щодо померлого ОСОБА_5 (а.с.58-84 т.1) встановлено, що позивач по справі ОСОБА_4 зверталася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини померлого, який є її двоюрідним братом.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Особа може відмовитися від свого майнового права.

Відповідно до ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Згідно із статтями 1, 3, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає в квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність.

Коли громадянин, який висловив волю на приватизацію займаної ним квартири, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, то після збігу встановленого ч.3 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» строку до його спадкоємців в порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на квартиру.

Пленум Верховного Суду України у ч.5 п.13 постанови від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначив, що в разі не передання квартири (будинку) у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири наймачеві.

З матеріалів даної справи встановлено, що з дати, яка стоїть на ксерокопії заяви від імені ОСОБА_5 на приватизацію спірної квартири (12.04.2005 року) до дати смерті ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_1), сплинуло більше 10 років.

Час визначений законодавством для прийняття рішення по заяві особи, в даному випадку ОСОБА_10, на приватизацію житла, який становить один місяць, сплинув 12.05.2005 року.

Доказів того, що вказана заява на приватизацію спірної квартири від 12.04.2005 року була прийнята Органом приватизації, що дана заява не була відкликана ОСОБА_5, що надавалися всі необхідні та вірно оформлені документи, чи що була незаконна відмова в оформленні приватизації, суду не було надано. Навпаки, суд отримав від сторін та на запити суду інформацію, що спірна квартира з часу її отримання ОСОБА_10 (1983 рік) до дати смерті останнього (2015 рік) належала і належить до комунальної власності, є державна.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для вирішення справи.

Статтями 77, 78, 79, 80 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає наявності підстав для задоволення позову. Позовні вимоги є безпідставні, недоведені стороною позивача.

Довідки Ф-3 (а.с.10-12 т.1), на які посилається сторона позивача як на доказ того, що спірна квартира була приватизована, не можуть прийматися судом як належний та допустимий доказ до предмету спору, так як довідка Ф-3, навіть при наявності підкресленого слова в бланку «приватизована», не є правовстановлюючим документом, а є довідкою, яка дає інформацію про зареєстрованих осіб в жилому приміщенні на певну дату. Судом не враховуються і покази свідка зі сторони позивача ОСОБА_7, яка є сестрою позивача, померлого, так як її покази не можуть підтверджувати факт приватизації спірної квартири.

Керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України від 2212.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст.ст.12, 345, 1218 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 12, 76-80, 81, 89, 258, 259, 263, 264, 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

В и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_4 до Київської міської ради, треті особи: Десята Київська державна нотаріальна контора, Головне управління юстиції в м.Києві, Дніпровська районна в м.Києві державна адміністрація про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання повного судового рішення - 20.06.2018 року.

Суддя: