Постанова

Іменем України

13 червня 2018 року

м. Київ

справа № 375/12/16-ц

провадження № 61-6288св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Агроінвестпродукт»,

відповідачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, приватне підприємство «Острівське,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Агроінвестпродукт» на рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 19 липня 2016 року у складі судді Нечепоренка Л. М. та ухвалу апеляційного суду Київської області від 17 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Журби С. О., Мережко М. В., Суханової Є.М.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Агроінвестпродукт» (далі - ТОВ «Агроінвестпродукт») звернулося до суду з позовом про визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок та скасування рішення їх державної реєстрації, визнання поновленими договорів оренди земельних ділянок та визнання укладеними додаткові угоди до договорів оренди.

Позовна заява мотивована тим, що у жовтні 2008 року між ТОВ «Агроінвестпродукт» та ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, з кожним окремо, були укладені договори оренди земельних ділянок, відповідно до яких останні передали позивачу у строкове платне володіння та користування належні їм на праві власності земельні ділянки, що розташовані на території Острівської сільської ради Рокитнянського району Київської області, цільове призначення яких - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказані договори були зареєстровані у Рокитнянському районному відділі земельних ресурсів, про що було вчинено відповідні записи у Державному реєстрі земель, і терміни їх дії становили 5 років.

Позивач вказував, що у відповідності до пункту 2.4 договорів оренди, після закінчення строку їх дії він має переважне право на поновлення його на новий строк. Маючи намір продовжити дію договорів оренди, ТОВ «Агроінвестпродукт» завчасно направило поштою на адресу відповідачів листи-повідомлення з проектами договорів про їх поновлення та продовжило користування спірними земельними ділянками після закінчення строку дії договорів оренди. Заперечення від відповідачів щодо продовження строку дії договорів оренди не надходили та не було підписано акти приймання-передачі (повернення) спірних земельних ділянок від позивача до орендодавців. Тому позивач вважав, що вказані договори оренди були поновлені на новий строк. Зазначав, що у лютому 2014 року йому стало відомо, що орендодавці уклали інші договори оренди спірних земельних ділянок із приватним підприємством «Острівське» (далі - ПП «Острівське»), які були зареєстровані у встановленому законом порядку у березні 2014 року.

Посилаючись на те, що договори оренди земельних ділянок укладено між орендодавцями та ПП «Острівське» з порушенням передбачених статтею 33 Закону України «Про оренду землі» прав ТОВ «Агроінвестпродукт», позивач просив суд визнати вказані договори оренди недійсними та скасувати їх державну реєстрацію, визнати укладені між ТОВ «Агроінвестпродукт» та орендодавцями договори оренди земельних ділянок поновленими, визнати укладеними додаткові угоди до договорів оренди земельних ділянок між ТОВ «Агроінвестпродукт» та орендодавцями.

Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 18 листопада 2015 року вимоги до ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24 залишено без розгляду, оскільки вказані відповідачі померли, що підтверджено актовими записами про смерть.

Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 19 липня 2016 року у задоволенні позовних вимог ТОВ «Агроінвестпродукт» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що станом на лютий 2014 року позивач не уклав додаткових угод з відповідачами і його право на оренду земельних ділянок зареєстровано не було, тобто жодного права позивача на оренду земельної ділянки порушено не було, оскільки по закінченні місячного терміну, тобто до 31 грудня 2013 року, зареєстрованих належним чином угод не було.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 17 листопада 2016 року рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 19 липня 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що даних щодо направлення позивачем повідомлення про продовження дії оренди відповідачам у матеріалах справи не міститься. Відповідачі не визнали факт отримання від позивача повідомлень про продовження оренди. Крім того, не підтверджено посилання позивача на продовження фактичного використання ним орендованої землі після закінчення строку оренди за відсутності заперечень від орендодавців, що відповідало частині шостій статті 33 Закону України «Про оренду землі». Разом з цим, позивач у судовому засіданні визнав факт припинення користування позивачем спірними землями та використання їх ПП «Острівське».

У грудні 2016 року ТОВ «Агроінвестпродукт» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 19 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 17 листопада 2016 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції не взято до уваги, що протягом місяця з моменту закінчення дії спірних договорів оренди (23 грудня 2013 року - 23 січня 2014 року) від відповідачів - орендодавців не надходило жодних повідомлень про небажання продовження орендних правовідносин. Позивачем було долучено до матеріалів справи роздруківки банківських документів щодо здійснення перерахувань фіксованого сільськогосподарського податку та податку з доходів фізичних осіб за 2014 рік. Припинення господарського використання спірних земель відбулося в середині 2014 року оскільки спірні земельні ділянки були зайнятими ПП «Острівське», що унеможливило користування землею позивачем. Суди невірно застосували норми статті 638, 767, 777 Цивільного кодексу України та статтей 19, 33 Закону України «Про оренду землі».

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судом установлено, що між позивачем та відповідачами були укладені договори оренди належних їм на праві Державних актів земельних ділянок, розташованих на території Острівської сільської ради, призначених для ведення сільськогосподарського виробництва, а саме: 16 жовтня 2008 року з ОСОБА_1 № 139 площею 2,1011 га; 16 жовтня 2008 року з ОСОБА_2 № 279 площею 2,1011 га; 11 жовтня 2008 року з ОСОБА_3 № 350 площею 2,0944 га; 11 жовтня 2008 року з ОСОБА_4 № 238 площею 2,0961 га; 18 жовтня 2008 року з ОСОБА_5 № 603 площею 2,1751 га; 16 жовтня 2008 року з ОСОБА_6 № 433 площею 2,321 га; 11 жовтня 2008 року з ОСОБА_7 № 413 площею 2,0954 га; 11 жовтня 2008 року з ОСОБА_8 № 266 площею 0,5354 га; 11 жовтня 2008 року з ОСОБА_9 № 359 площею 2,1204 га; 11 жовтня 2008 року з ОСОБА_10 № 261 площею 2,0963 га та 2,0965 га; 11 жовтня 2008 року з ОСОБА_11 № 193 площею 2,3215 га; 18 жовтня 2008 року з ОСОБА_12 № 197 площею 2,3216 га; 11 жовтня 2008 року з ОСОБА_13 № 212 площею 0,7004 га та 0,7651 га; 18 жовтня 2008 року з ОСОБА_14 № 70 площею 2,1185 га; 11 жовтня 2008 року з ОСОБА_15 № 267 площею 0,5356 га; 18 жовтня 2008 року з ОСОБА_16 № 214 площею 2,2956 га; 11 жовтня 2008 року з ОСОБА_17 № 213 площею 0,7652 га та 0,7002 га; 16 жовтня 2008 року зі ОСОБА_18 № 120 площею 2,2824 га; 30 жовтня 2008 року з ОСОБА_19 № 366 площею 2,1001 га; 18 жовтня 2008 року з ОСОБА_20 № 126 площею 0,7004 га та 0,7650 га; 18 жовтня 2008 року з ОСОБА_21 № 48 площею 2,11 га, за умовами яких орендодавці передали товариству в оренду зазначені вище земельні ділянки строком на 5 років.

23 грудня 2008 року зареєстровано вищевказані договори оренди земельної ділянки у Рокитнянському районному відділі земельних ресурсів, про що у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис.

У червні - серпні 2013 року відповідачі перед закінченням вказаних договорів направили позивачу листи із заявами про відмову від поновлення договорів оренди належних їм земельних ділянок, що підтверджено копіями поштових повідомлень за червень-серпень 2013 року із копіями заяв, тобто завчасно відмовилися від пролонгації попередніх договорів.

Судами встановлено, що пропозицій та листів від ТОВ «Агроінвестпродукт» про продовження договору оренди чи додаткової угоди відповідачі не отримували.

Після закінчення договорів оренди між відповідачами та ТОВ «Агроінвестпродукт», у лютому - березні 2014 року відповідачі уклали договори оренди належних їм земельних ділянок з ПП «Острівське», які були зареєстровані в установленому порядку.

Станом на 01 січня 2014 року на умовах оренди на території Острівської сільської ради перебувало 365 га ріллі, а станом на 11 червня 2014 року земельна площа збільшилася до 532 га.

Обґрунтовуючи позов, ТОВ «Агроінвестпродукт» посилалося на невизнання орендодавцем його переважного права, передбаченого спірним договором та статтею 33 Закону України «Про оренду землі», унаслідок чого останніми було укладено договір оренди цієї самої земельної ділянки з іншим орендарем.

Частиною четвертою статті 124 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно із частиною першою статті 626 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до вимог частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Правові підстави поновлення договору оренди землі визначаються статтею 33 Закону України «Про оренду землі», яка фактично об'єднує два випадки пролонгації договору оренди землі.

Так, відповідно до частин першої - п'ятої статті 33 цього Закону (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, установлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Частинами восьмою та дев'ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди можуть бути оскаржені в суді.

Ці положення узгоджуються із загальною нормою частини першої статті 777 ЦК України.

Тобто реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури і строків.

Отже, для застосування частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди згідно з частинами 2-5 цього закону необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов'язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

Частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено іншу підставу поновлення договору оренди землі: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов'язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди.

У справі № 594/376/17-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що правовий аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що переважне право орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦПК України, буде порушене в разі укладення договору оренди з новим орендарем при дотриманні процедури повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право, продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди і відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечень орендодавця щодо поновлення договору.

Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсними договорів та скасування рішення їх державної реєстрації, визнання їх поновленими, позивач посилався на те, що до закінчення строку дії договорів оренди земельних ділянок, з метою реалізації свого переважного права щодо поновлення договорів оренди, він не менше ніж за 120 днів до закінчення дії договорів на адресу орендодавців направив відповідні повідомлення та проекти договорів про поновлення дії договорів оренди. Але докази направлення листів-повідомлень позивачем не можуть вважатися належними доказами, оскільки не містять даних що саме було направлено позивачем адресатам, та чи були вказані листи отримані відповідачами.

За змістом частини четвертої статті 33 Закону України «Про оренду землі» у разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Суди попередніх інстанції встановили, що відповідно до реєстру відправної кореспонденції, позивачем відправлено кореспонденцію пізніше вказаного в договорі строку, відправлено по невідомій причині з міста Севастополя і суду не надано доказів про вміст кореспонденції, а саме додаткової угоди та листа.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами (стаття 89 ЦПК України), дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки встановив, щопозивачем не надано належних та допустимих доказів відправлення орендодавцям відповідних листів-повідомлень з проектом додаткової угоди та з урахуванням вищезазначених вимог закону дійшов правильного висновку, що позивач не скористався своїм переважним правом на поновлення договору оренди землі.

Колегія суддів вважає безпідставними твердження ТОВ «Агроінвестпродукт» про те, що суди допустили порушення норм матеріального права, безпідставно застосувавши норми частини першої - шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі», не надали обґрунтування та належної оцінки доказам по справі. Оцінюючи зібрані у справі докази, суди дотрималися встановленого статтею 212 ЦПК України, чинного на час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій, принципу оцінки доказів. На підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду обставин справи суди проаналізували і оцінили докази, що надані сторонами, привели переконливі мотиви, за якими вони відхилили аргументи позивача і прийняли аргументи відповідача.

Інші аргументи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення.

Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для їх скасування немає.

Керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Агроінвестпродукт» залишити без задоволення.

Рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 19 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 17 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. І. Крат

В.П. Курило