АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4855/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2018 року м. Київ

Справа № 756/2309/18

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 28 березня 2018 року, постановлену у складі судді Луценко О.М. в приміщенні Оболонського районного суду м. Києва, про повернення позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,

встановив:

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 28 березня 2018 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу - повернуто позивачу.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову про розірвання шлюбу, посилаючись на її незаконність, порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Вказувала, що відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист. Зазначала, що громадянину України, який перебуває на території України та бажає розірвати шлюб із іноземним громадянином, треба перш за все визначитися, правом якої країни керуватися при вирішенні питання про розірвання шлюбу, а також до суду (уповноваженого органу) якої країни звертатися із заявою про розірвання шлюбу.

Посилалась на те, що форма і порядок укладення шлюбу в Україні між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, а також між іноземцями або особами без громадянства визначаються правом України. Однак, суд першої інстанції в ухвалі від 28 березня 2018 року безпідставно послався на п.2.1. Інструкції «Про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги із цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень» затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Державною судовою адміністрацією України від 27 червня 2008 року № 1092/5/54 у разі, якщо при розгляді цивільної справи в суду України виникне необхідність у врученні документів або отримані доказів, у проведенні окремих процесуальних дій за кордоном, суд України складає доручення про надання правової допомоги за кордоном.

Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, ч. 4 ст. 147 та п.3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з зазначеним справа підлягає розгляду судом у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-УІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з'ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що у березні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач зазначила, що відповідач ОСОБА_3 є громадянином Алжиру, адреса та місце перебування його не відомі.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 23 лютого 2018 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції виходив з того, що позовна заява подана з порушенням ст. 175 ЦПК України , а саме: позивачем в позові не зазначено у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України серію паспорта відповідача (якщо такі відомості позивачу відомі), місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), а саме відповідача, свої та відповідача офіційні електронної адреси та адреси електронної пошти, позивачем не надано доказів, а також не зазначено в позові відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов'язковий досудовий порядок урегулювання спору (відповідно до ч. 1 ст. 106 СК України подружжя, яке не має дітей, має право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану заяву про розірвання шлюбу, а із змісту позовної заяви вбачається, що спільних дітей від шлюбу у сторін немає і відповідно до ст. 106 СК України сторони можуть розірвати шлюб через органи РАЦС), у відповідності до п. 7 ч. 3 ст. 175 ЦПК України в позові не зазначено відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; у відповідності до п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України в позові не зазначено докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), не зазначено щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до позову, а також у відповідності до вимог ч. 5 ст. 95 ЦПК України не підтвердив відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення, у відповідності до п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України не надано попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв'язку із розглядом справи, у відповідності до п. 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України не надано підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Крім того, до позовної заяви не додано документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому законом порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору.

12 березня 2018 року позивач ОСОБА_2 подала позовну заяву у новій редакції, у якій зазначила місце перебування відповідача ОСОБА_3 - держава Алжир, місто Тізі-Узу, адміністративний центр, область Кабілія, вулиця і номер будинку не відомі, електронна адреса невідома, телефонний зв'язок невідомий.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що 09 березня 2018 року позивач отримав ухвалу про залишення заяви без руху, 12 березня 2018 року позивачем надана позовна заява в новій редакції, однак вимоги суду у встановлений термін залишились не виконаними, оскільки позивачем не зазначено повної адреси місця проживання відповідача.

Крім того, суд першої інстанції посилався на п. 2.1 Інструкції «Про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень» затвердженої наказом Міністерством юстиції України та Державною судовою адміністрацією України 27 червня 2008 року № 1092/5/54, відповідно до якого у разі, якщо при розгляді цивільної справи в суду України виникне необхідність у врученні документів або отриманні доказів, у проведенні окремих процесуальних дій за кордоном, суд України складає доручення про надання правової допомоги за кордоном.

Згідно п. 2.3. Інструкції № 1092/5/54 доручення та документи, що до нього додаються, складаються мовою, передбаченою відповідним міжнародним договором України. Якщо доручення чи документи, щодо нього додаються, складено українською мовою, слід додавати завірений переклад на мову запитуваної держави або на іншу мову, передбачену міжнародним договором України. Документи, що підлягають врученню згідно з дорученням суду України, складаються мовою запитуваної держави чи іншою мовою, передбаченою міжнародним договором України, або супроводжуються завіреним перекладом на таку мову. У відповідних випадках документи, що підлягають врученню, можуть бути складені або перекладені на ту мову, яку, як є підстави вважати, розуміє особа, якій необхідно вручити документи.

З висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується, враховуючи наступне.

Процесуальні вимоги до форми та змісту позовної заяви визначені ч.2 ст. 175 ЦПК України.

Відповідно до ст. 185 ЦПК України, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги визначені ст.ст. 175, 177 ЦПК України, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 28 ЦПК України, позови про розірвання шлюбу можуть пред'являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров'я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

Частиною 9 зазначеної статті визначено, що позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред'являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

Частиною 10 статті 28 ЦПК України встановлено, що позови до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування, можуть пред'являтися за місцезнаходженням його майна або за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні.

Таким чином, як положення ст. 175 ЦПК України, так і положення ст. 27-28 ЦПК України, вимагають від позивача зазначення у позовній заяві чітко визначеної адреси, за якою можливо в подальшому здійснити повідомлення відповідача про розгляд справи.

Відповідно до ст. 80 Закону України «Про міжнародне приватне право» у разі якщо при розгляді справи з іноземним елементом у суду виникне необхідність у врученні документів або отриманні доказів, у проведенні окремих процесуальних дій за кордоном, суд може направити відповідне доручення компетентному органу іноземної держави в порядку, встановленому процесуальним законом України або міжнародним договором України.

Статтею 497 ЦПК України визначено, що підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.2 Закону України «Про міжнародне приватне право», цей Закон застосовується до питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом, зокрема підсудності судам України справ з іноземним елементом.

Розділом ХІ ЦПК України визначено порядок провадження у справах за участю іноземних осіб.

Відповідно до ст. 498 ЦПК України, у разі якщо в процесі розгляду справи необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, суд України може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Доручення суду України надсилається у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, а якщо міжнародний договір не укладено - Міністерству України, яке надсилає доручення Міністерству закордонних справ України для передачі дипломатичними каналами.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_3 є громадянином Алжиру, місце перебування якого в Україні не відоме, а тому порядок провадження у цій справі визначено Розділом ХІ ЦПК України.

Отже, ухвалою від 23 лютого 2018 року, суд першої інстанції обґрунтовано залишив позовну заяву без руху, надавши строк для усунення недоліків - зазначення повної адреси місця проживання/перебування відповідача та сплати судового збору.

Для вручення документів (позовної заяви про розірвання шлюбу) на території іншої держави, суд України звертається з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

Разом з тим, подавши позовну заяву у новій редакції, позивачем в позовній заяві не зазначено повна адреса місця проживання відповідача ОСОБА_3 в державі Алжир, у зв'язку з чим не можливо виконати вимоги ст. 498-499 ЦПК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про визнання неподаною та повернення позовної заяви, оскільки позивачем не зазначено повної адреси місця проживання відповідача, недоліки позовної заяви не усунуті.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно послався на п.2.1. Інструкції «Про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги із цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень» - колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 499 ЦПК України, у судовому дорученні про надання правової допомоги зазначаються, серед іншого, прізвище, ім'я, по-батькові та рік народження фізичної особи або найменування юридичної особи, відомості про їх місце проживання ( перебування) або місцезнаходження, а також інші дані, необхідні для виконання доручення.

Також колегія суддів звертає увагу, що рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Лазаренко та інші проти України» (заява № 70329/12), яке 27 вересня 2017 року набуло статусу остаточного, визнано порушення судами України пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у зв'язку з порушенням принципу рівності сторін внаслідок неповідомлення заявників про розгляд справи в апеляційному провадженні. Європейський суд, розглядаючи скарги заявників, вказав про необхідність використання рекомендованої письмової кореспонденції при відправленні судових документів, а також необхідність повернення до суду особою, яка відправляла документ, доказів відправлення цього документа та необхідність збереження судом цього доказу у судовій справі.

Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала Оболонського районного суду м. Києва від 28 березня 2018 року є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм процесуального права, підстав для її скасування немає, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 28 березня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 15 червня 2018 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Чобіток А.О.