Ухвала

30 березня 2018 року

м. Київ

справа № 355/1241/16-ц

провадження № 61-14553ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Карпенко С. О., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду Київської області від 26 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей,

ВСТАНОВИВ:

20 березня 2018 року подана касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду Київської області від 26 лютого 2018 року.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, суд дійшов наступних висновків.

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей.

Позивач вважала, що в інтересах дітей з ОСОБА_1 слід стягнути аліменти у розмірі 1/4 частини всіх його доходів на кожну дитину до досягнення ними повноліття, але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Рішенням від 19 жовтня2016 року Баришівський районний суд Київської області позов задовольнив. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2

на утримання: сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,

аліменти щомісяця у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку

до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 6 жовтня 2016 року; сина

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти щомісяця у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 6 жовтня 2016 року; дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, аліменти щомісяця у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 6 жовтня

2016 року. Стягнув з ОСОБА_1судовий збір у розмірі 551 грн 20 коп.

Апеляційний суд Київської області постановою від 26 лютого 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково. Скасував рішення Баришівського районного суду Київської області від 19 жовтня 2016 року та ухвалив нове судове рішення, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей задовольнив частково. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, але не менше

50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, до досягненняОСОБА_4 повноліття, починаючи з

6 жовтня 2016 року. Стягнув з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551 грн

20 коп.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з частиною шостою статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у даній справі є стягнення аліментів на неповнолітніх дітей.

Ухвалюючи судове рішення, що оскаржується, суд апеляційної інстанції, керуючись частинами першою, другою статті 27 Конвенції про права дитини

від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради

від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, статтею 51 Конституції України та положеннями Сімейного кодексу України, дійшов висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на дітей у частці від заробітку (доходу) батька дітей, оскільки його дохід є постійним та не є мінливим.

Вирішуючи питання щодо частки заробітку (доходу), стягненої як аліменти, апеляційний суд врахував обставини щодо матеріального стану платника аліментів, та інші обставини, визначені статтею 182 Сімейного кодексу України,

й дійшов висновку за доцільне стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на трьох неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, до досягнення найстаршою

дитиною - ОСОБА_4 - повноліття, починаючи з дня подання позову -

6 жовтня 2016 року.

Доводи ОСОБА_1 щодо того, що він добровільно надає допомогу на утримання дітей, і що у зв'язку з цим відсутній предмет спору, суд апеляційної інстанції, з огляду на встановлені обставини справи, визнав безпідставними та до уваги не взяв.

Зазначена справа визнана апеляційним судом малозначною.

Право на касаційне оскарження постановиапеляційного суду Київської області від 26 лютого 2018 року ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що жодна із законних підстав для стягнення з нього аліментів на дітей відсутня, так як їх право на утримання з його сторони не порушене і фактично предмета спору не існує. Касаційна скарга, на думку заявника, стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої

практики, справа для нього має виняткове значення, оскільки стосується питання його честі, так він є турботливим батьком і у нього чудові стосунки з дітьми, а судові рішення у даній справі в майбутньому можуть ускладнити ці стосунки.

Касаційний суд, перевіривши доводи касаційної скарги, дійшов висновку, що обґрунтування, які вона містить, не підтверджують існування випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства. Посилання заявника не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК Українисуддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Зазначене відповідає і Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, згідно з якими державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року.

Оскільки заявником подано касаційну скаргу на судове рішення, прийняте

у малозначній справі, і наявність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, ним не доведено, відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду Київської області від 26 лютого 2018 року.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Карпенко