Справа № 206/1181/18
Провадження № 2/206/596/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2018 Самарський районний суд м. Дніпропетровська

у складі:

головуючий суддя Маштак К.С.

за участю:

секретаря судового засідання Стахів О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Восьма дніпровська державна нотаріальна контора про визнання права власності на частину земельної ділянки в порядку спадкування за законом, -

ОСОБА_3 виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

ОСОБА_1 звернулася з даним позовом в якому просила визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,078 га, яка розташована за адресою по АДРЕСА_3 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, мотивуючи тим, що ОСОБА_4 відповідно до свідоцтв про право на спадщину за заповітом отримала у спадщину житловий будинок, розташований за адресою по АДРЕСА_3 та земельну ділянку площею 0,078 га за цією ж адресою. 29.11.97 ОСОБА_4 склала заповіт, яким все належне їй майно заповіла донькам -ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Після смерті ОСОБА_4 позивач успадкувала 1/2 частину спадкового майна - житловий будинок за адресою АДРЕСА_3. У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину земельної ділянки площею 0,078 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3, після смерті матері ОСОБА_4 їй було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на нерухоме майно та державної реєстрації цього майна за спадкодавцем. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

16.03.2018 у даній цивільній справі відкрито провадження та призначено судове засідання.

30.03.2018 відповідач надала відзив на позовну заяву, за змістом якої проти задоволення позову не заперечувала, розгляд справи просила здійснювати у її відсутність.

05.05.2018 за клопотанням представника позивача витребувано копію спадкової справи відкритої після смерті ОСОБА_4

Під час розгляду справи судом розглянуто клопотання, здійснено запити, досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

25.05.2018 у судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Відповідно до свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 26.02.98 спадкоємицею майна, після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_4 (а.с. 4, 5).

Спадкове майно, на яке видані ОСОБА_4 свідоцтва, складається з: жилого будинку, що знаходиться в АДРЕСА_3 та земельної ділянки площею 0,0780 га, розташованої на території Самарського району м. Дніпропетровська АДРЕСА_3 та переданої для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Вказана земельна ділянка належала померлому на підставі Державного акту про право приватної власності на землю Серія НОМЕР_2 виданого Дніпропетровською міською Радою народних депутатів м. Дніпропетровську 17.03.97 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № І894.

29.11.97 ОСОБА_4 склала заповіт, яким все належне їй майно заповіла - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частинах кожній (а.с. 6).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 7).

11.12.2012 позивач звернулась до 8ДДНК з заявою про прийняття спадщини після смерті матері - ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 68).

Після смерті останньої свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 13.07.2015 на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 по 1/2 частині кожна, отримали ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 10-11).

Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 22.03.2016 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину на земельну ділянку по 1/2 частині, кожному спадкоємцю, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3, після померлої ОСОБА_4, оскільки остання за життя не зареєструвала своє право власності на зазначену земельну ділянку та не отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку (а.с. 19).

Згідно відповіді Управління Держземагенства у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області від 26.08.2015 за № 03-09/260815/5 внаслідок пожежі, яка відбулась у відділі Державної реєстрації ДРФ ДП "Центр ДЗК" у 2008 році, було знищено книги реєстрації державних актів на землю (а.с. 115).

09.06.2016 рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська було визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,078 га, яка розташована за адресою по АДРЕСА_3 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішення 22.06.2016 набрало законної сили (а.с. 20-21).

ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно зі ст. 1217 ЦК України спадкоємство здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як встановлено в судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 - є донькою спадкодавця - ОСОБА_4

Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, в тому числі, на підставі прийняття спадщини.

У відповідності до ст. 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод.

Згідно ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку.

Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних, підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розмішені.

Як було роз'яснено в пунктах 10, 11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" про те, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення).

Окрім того, відповідно до абз. 39, 42 п. 1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину, слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та/або не здійснив його державної реєстрації.

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання права власності за позивачем 1/2 частини земельної ділянки площею 0,078 га, яка розташована за адресою по АДРЕСА_3 в порядку спадкування за заповітом, оскільки померла ОСОБА_4 успадкувала частину спірної земельної ділянки після смерті чоловіка ОСОБА_5, яка належала йому на підставі Державного акту, та заповіла її позивачці та відповідачці.

Суд звертає увагу, що вимога позивача про визнання права власності в порядку спадкування за законом, враховуючи той факт, що спадкодавець за життя склала заповіт, на підставі якого позивач та відповідач вже успадкували іншу частину спадкової маси, є помилковою та такою, що не ґрунтується на нормах чинного законодавства.

Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників справи, оцінивши наявні в ній докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 328, 392, 1216, 1217, 1225, ЦК України, ст. ст. 81, 125, 131 ЗК України, ст.ст. 1-4, 10, 12, 13, 76-89, 95, 141, 258, 259, 264, 265, п. 15, п.п. 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 про визнання права власності на частину земельної ділянки в порядку спадкування за законом задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 (місце проживання: 49018, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_3) право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,078 га, яка розташована за адресою по АДРЕСА_3 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: 49064, АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: 49018, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_3) витрати по сплаті судового збору в розмірі 704, 80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції, що відповідає приписам пункту 15, підпункту 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 04.06.2018.

Головуючий суддя: К.С. Маштак