Провадження №2/760/977/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2018 року Солом"янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді КІЗЮН Л.І.

при секретарі: Продан М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про захист прав споживача,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 19 листопада 2015 року звернулася до Солом'янського районного суду м. Києва з позовною заявою до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживача, в якій просила розірвати договір від 06.09.2015 року, укладений між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2, стягнувши із відповідача сплачені за договором кошти в сумі 7150 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на початку вересня 2015 року вона виявила бажання встановити у помешканні за адресою: АДРЕСА_1 вхідні металеві двері. Побачивши рекламу стосовно виготовлення дверей, вона звернулася за вказаними телефонами.

06 вересня 2015 року між нею та відповідачем в особі ОСОБА_3 (оригінал довіреності на розробку специфікації, підпису договору було пред'явлено, з текстом якого її ознайомлено, а копія не надана) було укладено договір, у відповідно до п. 1.1 якого виконавець взяв визначений умовами перелік обов'язків. Під час укладення договору вона сплатила авансом 3700 гривень, а загалом замовлення становило 7150 гривень. Працівник відповідача повідомив, що квитанцію про сплату коштів вона отримає після встановлення дверей та за наявності повної оплати, тобто сплати залишку після авансу в розмірі 3450 гривень.

Станом на 20 вересня 2015 року двері встановлені не були. На її дзвінки було повідомлено, що протягом тижня двері будуть встановлені, а затримка пов'язана із великим обсягом замовлень. Лише 09 жовтня 2015 року двері були встановлені представником відповідача ОСОБА_3 та ще одним чоловіком. Після встановлення дверей вона сплатила залишок, але квитанцію не отримала, їй було повідомлено, що квитанцію буде надано в офісі за адресою: АДРЕСА_3. В договорі представник відповідача поставив підпис про те, що кошти отримав.

Після чого, як зазначає позивач, при більш детальному огляді були встановлені претензії, як до дверей, так і до монтажу продукції. Так, вхідні двері виявилися не металевими, а лише із двох пластин МДФ без ватної вкладки, із мізерною полосою металу, меншою за 2 мм. При цьому, її замовлення було - встановлення вхідних металевих дверей із двома накладками МДФ. Стосовно монтажу: 1) ширина дверей 78 см., хоча повинні бути не менше 80 см.; 2) кріплення дверей налічує всього шість при 10 необхідних, що впливає на захист приміщення; 3) існує перекос петель, через що двері відкриваються/закриваються туго; 4) існує зазор між дверима та коробкою до 10 мм., що негативно впливає на температурний режим та захист; 5) не надано будь-які документи, які підтверджують якість дверей, встановлення замків.

Всі претензії є істотними недоліками у виконаній роботі, адже отримані двері інші, аніж передбачалося домовленостями, встановлення відбулося із помилками, які негативно впливають на експлуатацію та мету дверей.

Після звернення позивача, 23 жовтня 2015 року двері у її помешканні у відповідності до претензії та домовленостей про виправлення недоліків були демонтовані, підтвердженням чого є акт, підписаний сторонами. Їй були встановлені тимчасові двері та повідомлено, що протягом двох тижнів недоліки будуть усунуті.

12 листопада 2015 року їй було повідомлено про безпідставність вимог, про відмову у їх задоволенні, адже на думку відповідача жодних недоліків немає. В подальшому на неодноразові звернення позивача, відповідач у письмовому вигляді повідомив про відмову усунення недоліків та незаконність вимог позивача.

Таким чином, зважаючи на те, що відповідачем порушено умови п. 1.1 договору, не надано квитанцію про отримання коштів, не надано акту виконаних робіт, не видано акту виконаних робіт стосовно виправлення недоліків, існують недоліки в товарі та роботі, позивач вважає, що робота не виконана у відповідності до умов домовленостей та має право на розірвання договору від 06.09.2015 року, повернення сплачених коштів та відшкодування збитків, а тому звернулася до суду за захистом своїх прав.

15.12.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017, яким ЦПК України викладеного в новій реакції. Відповідно до п. 9 ч. 1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою суду від 01 березня 2018 року до участі у справі в якості третьої особи було залучено ОСОБА_3 (а.с. 134).

Позивач в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника позивача та позивача (а.с. 145).

Відповідач в судове засідання не з'явився, до суду від представника відповідача надійшла про розгляд справи без його участі, відповідно до якої представник відповідача заперечує проти позову в повному обсязі, просить відмовити в його задоволенні (а.с. 149). Крім того, представником відповідача було подано письмові заперечення, відповідно до яких представник просить відмовити в задоволенні позову, в зв'язку з його необґрунтованістю та безпідставністю вимог. Також представник вважає, що ФОП ОСОБА_2 є взагалі неналежним відповідачем у справі (а.с.а.с 44-48, 56-58, 100-102).

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, будь-яких заяв, клопотань, письмових пояснень/заперечень/відзиву щодо заявлених вимог від третьої особи до суду не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи те, що нез'явлення позивача не перешкоджає вирішенню спору, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності всіх учасників справи на підставі наявних у ній даних чи доказів.

Врахувавши доводи позивача, письмові заперечення відповідача та вивчивши надані письмові докази у сукупності, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що 06 вересня 2015 року між позивачем, ОСОБА_1, та відповідачем ФОП ОСОБА_2 в особі ОСОБА_3 було укладено договір стосовно виготовлення та встановлення дверей, у відповідно до п. 1.1 якого виконавець взяв визначений умовами перелік обов'язків (а.с.а.с. 4-5).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1, яка мала відносини та домовленості з ОСОБА_3 звернулася з претензіями до ФОП ОСОБА_2 про повернення коштів чи усунення недоліків, які вона вважає присутні при установці дверей (а.с.а.с. 6, 7, 9, 11).

З відповіді на претензію вбачається, що позивачу було повідомлено про відсутність підстав для задоволення претензії (а.с.а.с.12-13, 16).

Згідно ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч.1, ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Згідно п.2 ч.1 ст.208 ЦК України у письмові формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу (правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення).

Згідно ч.1 ст.218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно ч.2 ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Згідно ч.1 ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.1 ст.1-1 Закону України "Про захист прав споживачів" цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Згідно п.22 ст.1 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Статтею 9 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживач має право обміняти непродовольчий товар належної якості на аналогічний у продавця, в якого він був придбаний, якщо товар не задовольнив його за формою, габаритами, фасоном, кольором, розміром або з інших причин не може бути ним використаний за призначенням. Споживач має право на обмін товару належної якості протягом чотирнадцяти днів, не рахуючи дня купівлі, якщо триваліший строк не оголошений продавцем. Перелік товарів, що не підлягають обміну (поверненню) з підстав, зазначених у цій статті, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Частинами 1, 4 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (понад сімдесят відсотків загального обсягу) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася. За наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

А тому укладений спірний договір датований 06.09.2015 року варто кваліфікувати як договір підряду, зокрема про це зазначається в п. 5.2 Договору.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 857 ЦК України, робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а в разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру.

Виконана робота має відповідати якості, визначеній у договорі підряду, або вимогам, що звичайно ставляться, на момент передання її замовникові.

Положеннями ч. 1 ст. 853 ЦК України встановлено, що замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Відповідно до ч. 2 ст. 853 ЦК України, замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки).

Згідно з п. 12 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак:

а) він взагалі не може бути усунутий;

б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів;

в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право вимагати розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми в розумний строк лише у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи.

Згідно ст. 866 ЦК України, договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору.

У своїй позовній заяві позивач посилається на те, що двері, які вона замовляла у ОСОБА_3, містять наступні недоліки: ширина дверей 78 см., а не 80 см.; кріплення дверей налічує всього 6, а не 10; існує перекос петель; існує зазор між дверями та коробкою до 10 мм; не надано документів про якість дверей та встановлених замків. Позивач зазначає, що всі ці недоліки є істотними.

Спірний договір взагалі не містить будь-яких характеристик та жодних замірів чи креслень дверей, крім кольору, присутності 2 замків та 2 МДФ накладок.

Посилання на відсутність необхідної кількості кріплень та невідповідність розмірів конструкції взагалі є незрозумілим, оскільки в договорі ці параметри не передбачалися, а у позовній заяві немає посилання на порушення вимог, норм стандартів чи правил до відповідного виду робіт.

Позивачем не надано суду доказів, що у реалізованих їй ОСОБА_3 дверях, були виявлені істотні недоліки, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця).

Крім того, в позовній заяві як на підставу розірвання договору та повернення коштів позивач посилається на ст. 872 ЦК України, відповідно до якої якщо підрядником були допущені істотні відступи від умов договору побутового підряду або інші істотні недоліки в роботі, виконаній із матеріалу замовника, він має право вимагати за своїм вибором: 1) виготовлення іншої речі з однорідного матеріалу такої самої якості; 2) розірвання договору та відшкодування збитків.

У разі виявлення інших відступів від умов договору або інших недоліків у роботі замовник має право за своїм вибором вимагати безоплатного усунення цих недоліків у розумний строк або відшкодування його витрат на усунення недоліків чи відповідного зменшення плати.

З вказаних позивачем недоліків не вбачається порушення умов договору, оскільки в ньому немає жодних вимірів та вимог до розмірів чи кількості кріплень, а щодо істотних недоліків в роботі, виконаній з матеріалу замовника, то двері, як вбачається з наведених вище обставин, виготовлялися не з матеріалу позивача як замовника по договору, а тому посилання на ст. 872 ЦК України є безпідставними.

На підтвердження істотності недоліків позивачем не наданий висновок товарознавчої експертизи, де б зазначені нею дефекти спричинили втрату якості та знизили споживчі (функціональні) властивості виробу (дверей).

Позивачем не підтверджено жодними доказами та з матеріалів справи не вбачається факт передачі будь-яких коштів по договору. Для підтвердження факту оплати повинна у замовника бути присутня квитанція. Вимоги споживача розглядаються після пред'явлення споживачем розрахункового документа, а щодо товарів, на які встановлено гарантійний строк, - технічного паспорта чи іншого документа, що його замінює, з позначкою про дату продажу.

Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд наголошує на тому, що позивач на свій розсуд обрав спосіб захисту порушеного права та розпорядився своїми правами щодо предмету спору, і суд, дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеному ст. 13 ЦПК, розглядає дану справу лише в межах заявлених позивачем вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

За результатами судового розгляду, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, не доведено, що ФОП ОСОБА_2 є підрядником по спірному договору, тому вимоги позивача щодо відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок порушення її прав як споживача за рахунок ФОП ОСОБА_2В, є безпідставними та необґрунтованими.

Виходячи з обставин справи та наданих сторонами доказів, суд вважає, що наявність правових підстав для розірвання договору та стягнення сплачених за договором коштів у сумі 7 150 грн., позивачем не доведено, чим не виконано вимоги ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

На підставі вищевикладеного, у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись Законом України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 16, 202, 205, 207, 208, 218, 626, 638, 651, 655, 837, 857, 853, 866, 872 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 12, 13, 76-81, 89, 223, 247, 258, 263- 265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

У позові ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про захист прав споживача - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дані позивача: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4, паспорт серії НОМЕР_2, виданий Солом'янським РУ ГУ МВС України в місті Києві 20.11.2008 року, ІПН: НОМЕР_1.

Дані відповідача: Фізична особа - підприємець ОСОБА_2, адреса: АДРЕСА_2.

Дані третьої особи: ОСОБА_3, адреса: АДРЕСА_5

Суддя Л.І. Кізюн