Постанова

іменем України

6 червня 2018 року

м. Київ

справа №461/5458/16-ц

провадження № 61-28011св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: КарпенкоС. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Стрільчука В. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Львівської області від 27 червня 2017 року, ухвалене колегією суддів у складі: Ніткевича А. В., БойкоС. М., Копняк С. М.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернулась з позовом до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1. 3 серпня 2015 року сталося залиття належної їй квартири через витік води з квартири поверхом вище, власником якої є відповідач. Згідно акта ЛКП «Центральне» від 31 серпня 2015 року № 32 причиною залиття квартири № 6 є вихід з ладу пральної машини, яка встановлена у квартирі відповідача.

Внаслідок залиття їй завдано майнову шкоду, яку ОСОБА_4 просила стягнути з відповідача на її користь, а саме: 15 563 грн - у рахунок відшкодування майнової шкоди, 1 500 грн - послуги експерта та 2 000 грн - послуги юриста, а всього 19 063 грн.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 25 квітня 2017 року, ухваленим у складі судді Государського А. В., у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем докази підтверджують факт залиття її квартири, проте належних і допустимих доказів, які б підтверджували винність і протиправність дій відповідача та причинний зв'язок між його протиправною поведінкою і шкодою, суду не надано.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 27 червня 2017 року рішення Галицького районного суду м. Львова від 25 квітня 2017 року скасовано з ухваленням нового про часткове задоволення позову.

Стягнено з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 15 563 грн у рахунок відшкодування майнової шкоди.

У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду мотивовано доведеністю належними і допустимими доказами залиття квартири позивача з вини відповідача, який не забезпечив справність технічного обладнання, яке ним використовується, а саме пральної машини, що відповідачем не спростовано.

У липні 2017 року ОСОБА_5 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення апеляційний судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення апеляційного суду Львівської області від 27 червня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції належним чином не з'ясував фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, та не надав належної оцінки зібраним у справі доказам, так як матеріали справи містять два протилежних акта ЛКП «Центральне» щодо причини залиття квартири позивача. Вважає, що суд апеляційної інстанції зобов'язаний був допитати осіб, які складали акти, для усунення розбіжностей, обговорити питання призначення експертизи для встановлення причин залиття.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

Відповідно до ст. 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

22 травня 2018 року вказана справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_1, а власником квартири № 12, розташованої вище, є ОСОБА_5 Саме з цієї квартири 3 серпня 2015 року сталося залиття квартири позивача, внаслідок якого їй завдано майнової шкоди на суму 15 563 грн, що підтверджується висновком експертного будівельно-технічного дослідження від 17 грудня 2015 року.

З акта ЛКП «Центральне» № 32 від 31 серпня 2015 року, складеного за наслідками обстеження квартири АДРЕСА_1, судом апеляційної інстанції встановлено, що у квартирі виявлено замокання стелі і стіни кухні, кімнати та коридору; причиною залиття є вихід з ладу пральної машини, яка встановлена в квартирі № 12, що знаходиться поверхом вище.

З висновку експертного будівельно-технічного дослідження № 16/12-15я від 17 грудня 2015 року суд апеляційної інстанції встановив, що вартість відновлювального ремонту, необхідного для ліквідування наслідків залиття квартири АДРЕСА_1, становить 15 563 грн.

Задовольняючи частково позов, суд апеляційної інстанції встановив, що причиною залиття квартири позивача є незадовільне обслуговування пральної машини відповідача, і дійшов висновку про наявність правових підстав для відшкодування майнової шкоди.

Згідно з частиною третьою статті 386 ЦК України власник, права якого порушено, має право на відшкодування завданої йому шкоди.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У п. 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, завдана особі і майну громадянина або завдана майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: шкода; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв'язок між шкодою та поведінкою заподіювача; вина.

Так, підставами відповідальності за завдану шкоду є протиправність дій, завдання шкоди, причинний зв?язок між шкодою та протиправними діями, наявність вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов?язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов?язок доведення відсутності його вини у завданні шкоди позивачу.

Відхиляючи заперечення відповідача про відсутність його вини у заподіянні шкоди позивачеві, на підтвердження яких він надав копію акта ЛКП «Центральне» від 23 жовтня 2015 року, апеляційний суд послався на спростування підприємством факту складання цього акта; належним чином засвідчену копію акта або його оригінал відповідача не надав.

Відповідно до статті 58 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час вирішення справи у судах попередніх інстанцій, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно з частиною першою статті 60 ЦПК України у редакції, чинній на час вирішення справи у судах попередніх інстанцій, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Частиною другою статті 303 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час вирішення справи у судах попередніх інстанцій визначено, що апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Вирішуючи справу, суд апеляційної інстанції, дослідивши надані сторонами докази, зокрема і надану відповідачем копію акта від 23 жовтня 2015 року, дав їм належну оцінку і, з урахуванням вимог статей 10, 60 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час вирішення справи у судах попередніх інстанцій, дійшов правильного висновку про доведеність позову у частині стягнення майнової шкоди і наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

До таких висновків суд апеляційної інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Зміст судового рішення суду апеляційної інстанції спростовує доводи касаційної скарги про ненадання апеляційним судом належної оцінки наданим відповідачем доказам.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_5 фактично зводяться до незгоди з тією оцінкою доказів, що зроблена апеляційним судом, проте процесуальних повноважень з переоцінки доказів, наданих судом учасниками справи, касаційний суд не має.

Твердження відповідача про те, що суд апеляційної інстанції зобов'язаний був допитати осіб, які складали акти, для усунення розбіжностей, обговорити питання призначення експертизи для встановлення причин залиття, безпідставні, оскільки клопотання про допит свідків у справі, а також про призначення експертизи подаються до суду першої інстанції і таких клопотань він не заявляв.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов?язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 27 червня 2017 року без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов В. А. Стрільчук