РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 700/125/18

Провадження № 2/700/161/18

07 червня 2018 року Лисянський районний суд Черкаської області

у складі: головуючого судді Яценко Г.М.,

за участю секретаря судового засідання Сіденко Н.П.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду в смт. Лисянка справу цивільну справу №700/125/18 провадження №2/700/161/18 за позовом ОСОБА_1 до ліквідатора СТОВ "Хижинське" ОСОБА_2, третя особа: територіальний сервісний центр №7143 регіонального сервісного центру в Черкаській області про визнання права власності на транспортний засіб за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Хижинської сільської ради, Лисянського району, Черкаської області про визнання права власності на транспортний засіб за набувальною давністю.

В обґрунтування своїх вимог позивач пояснив, що 18 травня 2005 року він придбав у СТОВ «Хижинське» в особі ліквідатора ОСОБА_2 автомобіль ГАЗ САЗ, модель 3507, 1989 року випуску державний номерний знак 38-22 РКА, згідно договору купівлі - продажу від 18.05.2005 року.

Відповідно наказу №11 від 18 травня 2005 року ліквідатор ОСОБА_2 зобовязаний був продати автомобіль та здійснити перереєстрацію даного автомобіля.

Даний автомобіль позивач отримав 18 травня 2005 року за актом прийому - передачі у належному стані. Між ними було досягнуто домовленостей щодо всіх істотних умов договору, але після передачі майна ліквідатор ОСОБА_2 почав ухилятися від перереєстрації автомобіля.

За таких обставин, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Відтак, просить суд визнати право власності на транспортний засіб за набувальною давністю.

Позивач у судове засідання не зявився, звернувся до суду із заявою в якій позовні вимоги підтримує повністю та просить справу розглянути без його участі.

Відповідач ліквідатор СТОВ "Хижинське" у судове засідання не з"явився.

Судом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, у звязку із неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося

Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо винести при проведенні підготовчого судового засідання.

Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню.

18 травня 2005 року ОСОБА_3 придбав у СТОВ «Хижинське» в особі ліквідатора ОСОБА_2 автомобіль ГАЗ САЗ, модель 3507, 1989 року випуску державний номерний знак 38-22 РКА, згідно договору купівлі продажу від 18.05.2005 року.

Як вбачається з укладеного між сторонами договору, ними було погоджено всі належні умови купівлі-продажу автомобіля, зокрема, щодо ціни, порядку передачі коштів та майна. Договір було укладено у простій письмовій формі. Продаж автомобіля здійснений за ціною 500,00 (пятсот) гривень без врахування ПДВ.

Відповідно наказу №11 від 18 травня 2005 року ліквідатор ОСОБА_2 зобовязаний був продати автомобіль та здійснити перереєстрацію даного автомобіля.

Даний автомобіль позивач отримав 18 травня 2005 року за актом прийому - передачі у належному стані. Між ними було досягнуто домовленостей щодо всіх істотних умов договору, але після передачі майна ліквідатор ОСОБА_2 почав ухилятися від нотаріального посвідчення договору купівлі продажу автомобіля ГАЗ САЗ, модель 3507, 1989 року випуску державний номерний знак 38-22 РКА.

Відповідно наказу №11 від 18 травня 2005 року ліквідатор ОСОБА_2 зобовязаний був продати автомобіль та здійснити перереєстрацію даного автомобіля. Проте, станом на обумовлену в договорі дату, продавець своїх зобовязань не виконав.

На даний час позивач не може зареєструвати вищевказаний транспортний засіб на себе та відповідно оформити свої права на траспортний засіб також.

З часу придбання транспортного засобу, а саме автомобіля автомобіля ГАЗ САЗ, модель 3507, 1989 року випуску державний номерний знак 38-22 РКА у відповідача, тобто з 2005 року позивач відкрито та добросовісно став володіти вказаним транспортним засобом, самостійно ніс витрати з утримання та користування автомобілем.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно із ч.1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Набувальна давність поширюється на всі випадки фактичного, незаконного володіння чужим майном.

Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя ст. 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга ст. 344 ЦК) (п. 9 Постанови)

Враховуючи положення ст.ст. 335, 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2006 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давності володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю.

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Враховуючи те, що позивач добросовісно, з 2005 року заволодів чужим майном - автомобілем ГАЗ САЗ, модель 3507, 1989 року випуску державний номерний знак 38-22 РКА, понад п'ять років відкрито, безперервно ним володіє, осіб, які б заявили свої права на це майно не встановлено, за ним може бути визнано право власності на це рухоме майно за набувальною давністю згідно ч. 1 ст. 344 ЦК України.

Зважаючи на викладене, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, законними і такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст.12, 13, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, ст.ст. 16, 335, 344 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ліквідатора СТОВ "Хижинське" ОСОБА_2, третя особа: територіальний сервісний центр №7143 регіонального сервісного центру в Черкаській області про визнання права власності на транспортний засіб за набувальною давністю - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків -НОМЕР_1, жителем ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності за набувальною давністю на транспортний засіб автомобіля ГАЗ САЗ, модель 3507, 1989 року випуску державний номерний знак 38-22 РКА.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.М. Яценко