АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/582/18 Номер провадження 22-ц/786/1149/18Головуючий у 1-й інстанції Кузіна Ж. В. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2018 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Панченка О.О.,

суддів: Обідіної О.І., Пікуля В.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної компанії «Арія»

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 12 березня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Кузіної Ж.В. в м. Полтаві зі складанням повного тексту рішення 14 березня 2018 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної компанії «Арія» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі,-

В С Т А Н О В И В :

В січні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної компанії «Арія» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення незаконно звільненого працівника, посилаючись на те, що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 16.11.2017 року її поновлено на посаді в. о. начальника відділу кадрів ТОВ ВКК «Арія», стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу. Відповідачем протягом часу з 17 листопада 2017 року по 21 січня 2018 року рішення суду в частині поновлення на роботі не виконувалось, позивач не допускалась до роботи. Просила стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17 листопада 2017 року по 21 січня 2018 року у розмірі 8022 грн. 51 коп.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 12 березня 2018 року вказаний позов задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної компанії «Арія» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду у розмірі 8022 грн.

Вирішено питання стягнення судових витрат.

ТОВ ВКК «Арія» не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подало на нього апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на відсутність підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення незаконно звільненого працівника, зважаючи на те, що по-перше Київським районним судом м. Полтави при поновленні позивача на посаді та стягненні заробітної плати за один місяць не було допущено судове рішення до негайного виконання, тому воно набрало законної сили лише 13.12.2017 року, а по-друге, ухвалу про виправлення описки в резулятивній частині рішення Київського районного суду м. Полтави від 16.11.2017 року, ТОВ ВКК «Арія» отримало 09.01.2018 року. Крім того, вказує, що класифікація професій не містить такої посади як в.о. начальника відділу кадрів, внесення такої посади до штатного розпису товариства призвело б до порушення чинного законодавства, та неправильного виконання вищезазначеного рішення.

Також апелянт просить зупинити провадження у даній справі до набрання законної сили постанови суду касаційної інстанції у справі № 552/4406/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ТОВ ВКК «Арія» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 просить рішення Київського районного суду м. Полтави від 12 березня 2018 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Відзив мотивований законністю оскаржуваного рішення.

На підставі ч. 13 ст. 7 та ст. 369 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Як передбачено ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 16 листопада 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ТОВ виробничо-комерційної компанії «Арія» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу позовні вимоги задоволено повністю. Скасовано наказ № 389 від 21 липня 2016 року, яким звільнено ОСОБА_2 з посади в.о. начальника ТОВ ВКК «Арія», поновлено ОСОБА_2 на посаді в.о. начальника ТОВ ВКК «Арія», стягнуто з ТОВ ВКК «Арія» на її користь 61941,24 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з яких підлягають утриманню податки та інші обов'язкові платежі, 5000 грн. моральної шкоди, 2250,24 грн. за проведення експертизи, 2000 грн. витрати на правову допомогу, 1280 грн. судового збору.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 13 грудня 2017 року рішення Київського районного суду м. Полтави від 16 листопада 2017 року залишено без змін.

27 грудня 2017 року Київським районним судом м. Полтави ухвалено додаткове рішення, яким рішення в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді в.о. начальника відділу кадрів ТОВ ВКК «Арія» звернуто до негайного виконання. Стягнення заробітної плати за один місяць також звернуто до негайного виконання.

Ухвалою суду від 27 грудня 2017 року виправлено описку в резолютивній частині рішення Київського районного суду м. Полтави від 16.11.2017 року, а саме замінено посаду з «в.о. начальника ТОВ ВКК «Арія» на «в.о. начальника відділу кадрів ТОВ ВКК «Арія».

12 січня 2018 року Київським районним судом м. Полтави постановлено ухвалу, якою відмовлено представнику ТОВ ВКК «Арія» у роз'ясненні судового рішення.

Наказом ТОВ ВКК «Арія» № 39 від 22 січня 2018 року скасовано наказ про звільнення ОСОБА_2 від 21 липня 2016 року № 389, забезпечено допуск до роботи на посаді в.о. начальника відділу кадрів з 22 січня 2018 року.

Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд першої інстанції правомірно виходив з наступного.

Конституція України, трудове та цивільне законодавство закріплюють обов'язок кожного неухильно додержуватися положень Конституції України та законів України, добросовісно здійснювати свої права та обов'язки і встановлюють юридичну відповідальність за їх невиконання та передбачають заходи примусового виконання цивільних обов'язків, які виникають, зокрема, безпосередньо з актів законодавства, рішення суду або договору, у разі їх невиконання боржником добровільно (стаття 68 Конституції України, статті 11, 14 ЦК України, статті 18, 430 ЦПК України, Закон України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ч.1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Частиною 7 цієї статті встановлено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Згідно статтей 18, 430 ЦПК України судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов'язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 своєї постанови від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов'язків.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм, суд першої інстанції цілком обґрунтовано дійшов висновку про те, що законодавцем передбачено обов'язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника шляхом видачі наказу про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися. Разом з тим, судом вірно зазначено, що в даному випадку відсутність у судовому рішенні вказівки про негайне виконання рішення суду про поновлення позивача на посаді, не позбавляє рішення його обов'язковості з моменту проголошення. В свою чергу, відповідачем не наведено доказів у розумінні ст. ст.77-78,80 ЦПК України, що свідчили б про поважність причин не видання ТОВ ВКК «Арія» наказу про поновлення позивача на роботі після проголошення рішення суду.

Зазначений висновок узгоджується з наведеною в мотивувальній частині рішення правовою позицією, зробленою Верховним Судом України у постанові від 01 липня 2015 року у справі № 6-435 цс15, відповідно до якої за змістом норм статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати не видання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення.

За вказаного, вірним також є висновок суду першої інстанції про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі у розмірі 8022 грн. 51 коп., за період з 17 листопада 2017 року по 21 січня 2018 року, з відповідним утриманням податків та інших обов'язкових платежів, який відповідає ч. 2 ст. 18 ЦПК України, згідно приписів якої, невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

В свою чергу, твердження апелянта щодо відсутності вини ТОВ ВКК «Арія» у поновлені позивача на посаді та виплати заробітної плати за один місяць, оскільки судом не було допущено судове рішення до негайного виконання та таке рішення містило описки, є безпідставними з огляду на вищевикладене.

Також колегією суддів не беруться до уваги доводи апеляційної скарги щодо відсутність посади в.о. начальника відділу кадрів у Класифікаторі професій, що стало причиною невиконання судового рішення від 16.11.2017 року, оскільки така обставина може бути предметом оскарження судового рішення про поновлення ОСОБА_2 на даній посаді, однак не дає підстав для невиконання такого судового рішення. Крім того, судом першої інстанції слушно зауважено, що такі заперечення спростовуються діями відповідача, а саме тим, що 22 січня 2018 року відповідачем видано наказ про поновлення позивача на посаді, із внесенням змін до штатного розпису.

Розмір нарахованого середньомісячного заробітку в апеляційній скарзі не оспорюється.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені правовідносини, що склалися між сторонами і їм надана належна правова оцінка, в судовому рішенні повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності, а відтак суд обґрунтовано прийшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Як убачається в цілому доводи апеляційної скарги є надуманими, та такими, що зводяться в основному до переоцінки доказів.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення постановлено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим не вбачається підстав для його зміни або скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Поряд з цим колегія суддів не вбачає підстав для зупинення провадження у справі.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об'єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Заявляючи вказане клопотання, відповідачем не наведено об'єктивних обставин щодо неможливості розгляду даної справи без вирішення касаційним судом цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ТОВ ВКК «Арія» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а тому підстав для зупинення провадження у справі не вбачається.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні даного клопотання.

Керуючись п. 6 ч. 1 ст. 251, п.1 ч. 1 ст. 374, ч.1 ст.375, ст. ст. 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної компанії «Арія» про зупинення провадження у справі відмовити.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної компанії «Арія» - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 12 березня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя : /підпис/ О.О. Панченко

Судді: /підпис/ О.І. Обідіна /підпис/ В.П. Пікуль

КОПІЯ

ВІРНО: суддя Апеляційного суду

Полтавської області _____________ О.О. Панченко

Повний текст судового рішення виготовлено 12 червня 2018 року.