№263/2064/18
№2/263/1103/2018
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 червня 2018 року місто Маріуполь
Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Томіліна О.М., при секретарі Гущиній О.О., за відсутністю сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -
Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою №11 в будинку №34 по вул.Італійській в місті Маріуполі, оскільки відповідач не проживає в квартирі тривалий час з листопада 2006р.
В судове засідання позивач не зявився, від його представника адвоката ОСОБА_3 надійшла до суду заява про розгляд справи за його та позивача відсутністю, наполягав на задоволенні позову. Не заперечував проти ухвалення у справі заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не зявилася, про день та час слухання справи повідомлялася у встановленому законом порядку, причину неявки не повідомила.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч.2 ст.247 ЦПК України, у звязку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь.
Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 02.06.2008р. квартира АДРЕСА_1 належить позивачу ОСОБА_1
За даними відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради відповідно до листа від 16.04.2018р. вбачається, що за вказаною адресою зареєстрована також ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1
Як вбачається з акту КСН «Морський» від 21.02.2018р. ОСОБА_2 не проживає за вказаною адресою з 2006р.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Відповідно до ч.ч.1,3 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При вирішенні справи суд відповідно до вимог ст. 264 ЦПК України повинен вирішити такі питання:
1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;
2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;
3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;
4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;
5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;
6) як розподілити між сторонами судові витрати;
7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;
8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Виходячи з положень ст. ст. 16, 391, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.
При зверненні до суду позивач посилався на вимоги ст.ст.71, 72, 163 ЖК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному власником.
Згідно з ч. 4 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Таким чином, судом встановлено, що відповідач на день ухвалення судового рішення не мешкає та не з'являється в квартирі АДРЕСА_1 більше року, а також не встановлено поважність причин її відсутності у вказаній квартирі.
Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.
На підставі ст. ст. 16, 391, 386, 405 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 130, 212, 213, 215, 224-226 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що втратила право користування жилим приміщенням квартирою №11 в будинку №34 по вул.Італійській в місті Маріуполі.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М.Томілін