АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

13 червня 2018 року

м. Харків

справа № 629/4298/17

провадження № 22-ц/790/3322/18

Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого, судді - Хорошевського О.М.

суддів: Кіся П.В.,

ОСОБА_1

за участю секретаря - Брулевича В.В.

учасники справи:

Представник ТОВ «Порше Мобіліті» - ОСОБА_2

Представник відповідача ОСОБА_3

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 02 квітня 2018 року, головуючого першої інстанції судді Ткаченко О.А. по справі № 629/4298/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та збитків відповідно до кредитного договору № 50002938 від 05.03.2012 рік,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (далі ТОВ «Порше Мобіліті») звернулось з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та збитків відповідно до кредитного договору № 50002938 від 05.03.2012 рік.

В обґрунтування зазначено, що 05.03.2012 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір №50002938, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 226 524,42 грн., що еквівалентно на дату укладання договору 28 181,69 доларів США, строком на 60 місяців, зі змінною процентною з цільовим призначенням для придбання автомобіля марки VW, модель Passat В7, 2011 року виробництва, кузов №WVWZZZ3CZCP023718.

В забезпечення виконання зобовязання відповідачем за кредитним договором між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_4 укладено договір застави транспортного засобу №50002938 від 06.03.2012 року, за яким для забезпечення виконання зобовязань за договором відповідачем було передано у заставу вищевказаний автомобіль, заставною вартістю 348 499,15 грн.

Відповідно до умов кредитного договору, повернення кредиту та процентів за його використання здійснюється шляхом сплати чергових платежів в обсязі та терміни, встановлені графіком погашення кредиту по договору не пізніше 15-го числа кожного місяця на підставі рахунку, встановленого позивачем. У випадку порушення відповідачем терміну сплати будь-якого чергового платежу (або його частини) з повернення кредиту відповідно до графіку погашення кредиту та/або сплати за користування кредитом на строк щонайменше 1 календарний місяць позивач має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав.

В звязку із систематичним невиконанням умов договору, 17.08.2012 року позивачем було направлено відповідачу вимогу щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором. Однак, відповідач жодним чином на вимогу не відреагував. 15.11.2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 було вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на предмет застави. Вимоги позивача станом на момент вчинення виконавчого напису мали бути задоволені в розмірі 235 927,62 грн.

05.12.2012 року предмет застави було вилучено в примусовому порядку у відповідача державним виконавцем в межах виконавчого провадження. 08.04.2013 року було проведено аукціон по реалізації предмету застави, за результати якого автомобіль продано за 192 150,00 грн. За результатом виконавчого провадження та реалізації предмета застави, з урахуванням витрат на вчинення виконавчих дій та сплати виконавчого збору, позивачу в рахунок часткового погашення заборгованості відповідача було перераховано 147 563,32 грн., проте вказаних коштів не було достатньо для погашення заборгованості за кредитним договором в повному обсязі.

В звязку з викладеним позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості та збитків відповідно до кредитного договору №50002938 від 05.03.2012 року.

Заочним рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 16.10.2014 року з відповідача стягнуті сума кредиту у розмірі 218 226,75 грн., проценти за користування кредитом за період з 15.04.2014 року по 25.04.2014 року у розмірі 600,12 грн., збитки у розмірі 11 339,64 грн. та штраф у розмірі 45 304,88 грн.

Відповідачем з дня ухвалення рішення від 16.10.2014 року кошти у погашення заборгованості за кредитним договором не сплачувались. Таким чином, позивач просив стягнути на свою користь з відповідача відсотки за користування кредитними коштами за період з 26.04.2014 року по 29.09.2017року в сумі 449 639,14 грн., та 3% річних за період з 07.11.2014 року по 29.09.2017 року у сумі 43 452,67 грн., а також судові витрати.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 02 квітня 2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» 3% річних за кредитним договором №50002938 від 05.03.2012 року в розмірі 23771 (двадцять три тисячі сімсот сімдесят одну) гривню 86 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 на корить ТОВ «Порше Мобіліті» судовий збір в розмірі 356,50 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Порше Мобіліті» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити у цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Посилається на те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на нарахування і отримання відсотків за кредитним договором.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи у стягненні відсотків суд першої інстанції виходив з того, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора надає кредитору право лише на отримання сум, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, і не надає права на нарахування і отримання відсотків за кредитним договором.

Судова колегія погоджується з таким висновком.

З матеріалів справи вбачається, що 05.03.2012 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №50002938, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 226 524,42 грн., що еквівалентно на дату укладання договору 28 181,69 доларів США, строком на 60 місяців, зі змінною процентною з цільовим призначенням для придбання автомобіля марки VW, модель Passat В7, 2011 року виробництва, кузов №WVWZZZ3CZCP023718 (а.с.10, 14-20).

06.03.2012 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_4 укладено та посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 договір застави транспортного засобу №50002938, за умовами якого з метою забезпечення виконання вимог ТОВ «Порше Мобіліті» до ОСОБА_4 за кредитним договором №50002938 від 05.03.2012 року, ОСОБА_4 передає у заставу марки VW, модель Passat В7, 2011 року виробництва, кузов №WVWZZZ3CZCP023718, заставною вартістю 348 499,15 грн.(а.с. 21-25).

У звязку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору, позивач 17.08.2012 року надіслав ОСОБА_4 вимогу (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором вих.№50002938 з вимогою повернути суму кредиту та заборгованості відповідно до умов договору, що становило на дату направлення вимоги 213 511 грн., (а.с.26,27), проте вимоги щодо сплати боргу протягом 30 календарних днів задоволені не були. Тому позивач був вимушений скористатись своїм правом відповідно до умов кредитного договору і чинного законодавства та почати процедуру звернення стягнення на предмет застави у примусовому порядку, а також процес повернення заборгованості за кредитним договором відповідачем.

15.11.2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 було вчинено виконавчий напис щодо звернення стягнення на предмет застави з метою задоволення вимог позивача за договором у розмірі 233 927,62 грн., в тому числі штрафні санкції за вимоги щодо сплати в розмірі 1947,73 грн. (а.с.100).

Як зазначив представник позивача у позові на підставі вищевказаного виконавчого напису 23.11.2012 року було відкрито виконавче провадження щодо примусового звернення стягнення на предмет застави. За результатами виконавчого провадження та реалізації предмета застави, з урахуванням витрат на вчинення виконавчих дій та сплати виконавчого збору, з позивача в рахунок часткового погашення заборгованості відповідача було перераховано 147 563,32 грн. Проте, вказаних грошових коштів станом на 15.04.2013 року було недостатньо для погашення заборгованості за кредитним договором в повному обсязі.

25 квітня 2014 року ТОВ «Порше Мобіліті» звернулося до Лозівського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та збитків відповідно до кредитного договору №50002938 від 05.03.2012 року.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 16.10.2015 року, в якому виправлені описки та арифметичні помилки ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 27.10.2014 року у справі №629/1973/14-ц позовні вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» задоволені частково, стягнуто з ОСОБА_4 основну суму заборгованості за кредитним договором №50002938 від 05.03.2012 року у розмірі 264 131,75 грн. та судові витрати у розмірі 2754,72 грн. Рішення набрало законної сили.(а.с. 46-48, 49).

Згідно положень абзацу 2 пункту 17 Постанови Пленуму ВССУ №5, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора надає кредитору право лише на отримання сум, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, і не надає права на нарахування і отримання відсотків за кредитним договором.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 14.02.2018 року у справі №564/2199/15-ц.

За таких обставин судом було вірно встановлено, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по відсотках за період з 26.04.2014 року по 29.09.2017 року в сумі 449 639,14 грн. задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з частиною першою ст. 509, 526 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 256 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За правилами ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Наслідки спливу позовної давності визначаються ст.267 ЦК України.

Згідно з приписами ст.267 ЦК України особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

У зобовязальних відносинах (ст.509 ЦК України) субєктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обовязку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Зі спливом позовної давності в цих відносинах кредитор втрачає можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обовязку. Так само боржник зі спливом строку позовної давності одержує вигоду - захист від можливості застосування кредитором судового примусу до виконання обовязку.

Однак за змістом ст.267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє субєктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобовязання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (ч.3 ст.267 ЦК України). У разі пропущення позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними та прийняти рішення про задоволення позову (ч.5 ст.267 ЦК України). Крім того, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобовязання і таке виконання закон визнає правомірним, здійсненим за наявності достатньої правової підстави (ч.1 ст.267 ЦК України), установлюючи для особи, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, заборону вимагати повернення виконаного.

Отже, ЦК України сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобовязання не визнає. Виконання боржником зобовязання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобовязання в односторонньому порядку (ч.2 ст.598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо.

Таким чином, за загальним правилом ЦК України зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобовязання не припиняється.

Судом першої інстанції було вірно враховано клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності, а тому стягнуто з відповідача 3% річних за кредитним договором №50002938 від 05.03.2012 року за останні три роки, що передують подачі позову до суду, тобто з 11.11.2014 року по 10.11.2017 року у розмірі 23 771,86 грн.

Доводи, викладені позивачем в апеляційній скарзі, вказаних висновків суду не спростовують та не дають підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції.

З огляду на викладене, та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України судова колегія вважає за необхідне залишити без задоволення апеляційну скаргу та залишити судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ч. 1 ст. 375, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 02 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18.06.2018 року.

Головуючий - О.М. Хорошевський

Судді - П.В.Кісь

ОСОБА_1