Апеляційний суд Житомирської області
Справа №2-2074/10 Головуючий у 1-й інст. Верозуб О.А.
Категорія 59 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І., Павицької Т.М.

з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі заяву Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про забезпечення позову у справі №2-2074/10 за позовом ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 04 листопада 2010 року, постановлену під головуванням судді Верозуб О.А. у м. Новоград-Волинському

в с т а н о в и в :

У вересні 2010 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором. В обґрунтування вимог позивач зазначав, що між ним та відповідачкою 27.02.2008 було укладено кредитний договір №210930- CRED на суму 15000 грн зі сплатою 32% річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості та кінцевим строком повернення 23.02.2009. У звязку із невиконанням умов кредитного договору станом на 19.08.2010 у відповідачки утворилася заборгованість перед Банком у розмірі 12050, 88 грн, яку банк просив стягнути на свою користь (а.с. 21-22).

08.09.2010 ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із заявою про забезпечення позову, яку мотивувало тим, що у звязку із зверненням до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та невиконанням зобовязань по поверненню позичених коштів необхідно прийняти заходи забезпечення позову та просило: 1) накласти арешт на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1, шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати відчуження; 2) обмежити відповідача у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобовязань.

Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 04 листопада 2010 року заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до виконання нею зобовязань за кредитним договором. В решті вимог відмовлено (а.с. 47).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати та постановити нову про відмову у задоволенні вимог заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» про забезпечення позову. Зокрема зазначає, що суд першої інстанції неправомірно задовольнив заяву про забезпечення позову шляхом обмеження її у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до виконання нею зобовязань за кредитним договором, оскільки серед видів забезпечення позову, які встановлені ст. 152 ЦПК України, не передбачено вжиття судом тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов'язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому, відповідно до статей 149, 150 ЦПК Украхни забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Види забезпечення позову передбачені ст. 150 ЦПК України

Задовольняючи заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» про забезпечення позову, суд першої інстанції керувався положеннями Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та Постановою КМУ «Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення» №231 від 31.03.1995.

Пунктом 8, 2 ч. 1 ст. 6 згаданого Закону передбачено можливість обмеження виїзду з України громадян, щодо яких подано цивільний позов до суду, до закінчення провадження у справі, а також якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші неврегульовані зобов'язання - до виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

За змістом цього пункту 2 ч. 1 ст. 6 Закону можливість обмеження у виїзді не пов'язується з розглядом цивільних справ, а передбачається така можливість для громадян суб'єктів цивільних відносин, які мають неврегульовані відносини до судового розгляду.

Разом із тим, повноваження судів першої інстанції при вирішенні цивільних справ визначені Цивільним процесуальним кодексом України, у тому числі повноваженнями щодо вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду заяви про забезпечення позову, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Перелік видів забезпечення позову визначений у ст. 152 ЦПК України.

Серед видів такого забезпечення у ст. 152 ЦПК України в редакції чинній на час розгляду справи у суді першої інстанції, не передбачено вжиття судом тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України.

Тому, враховуючи, що в цивільному процесі відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому статтями 151 - 153 ЦПК України, застосовувати такий вид забезпечення позову, як тимчасове обмеження у виїзді за межі України, слід дійти висновку, що суди не можуть застосовувати зазначений спосіб забезпечення позову на стадії розгляду цивільної справи про стягнення заборгованості та виконання інших зобов'язань, оскільки це порушує норми ЦПК та свідчить про вихід суду за межі своїх процесуальних повноважень, порушення принципу верховенства права, проголошеного Конституцією, та вимог ст. 6 Конвенції щодо вирішення справи судом, встановленим законом.

Зазначене міститься у розясненні Верховного Суду України від 02.03.2013 судової практики щодо вирішення питання про обмеження у праві виїзду за межі України.

Виходячи із наведеного, суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена із порушенням норм процесуального законодавства, тому підлягає скасуванню із постановленням нового судового рішення про відмову у задоволені заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 04 листопада 2010 року скасувати та постановити нове судове рішення.

Відмовити у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про забезпечення позову шляхом обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до виконання нею зобовязань за кредитним договором.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13.06.2018.

Головуючий Судді