Справа № 161/2864/18 Головуючий у 1 інстанції: Гринь О.М.
Провадження № 22-ц/773/716/18 Категорія: 50 Доповідач: Данилюк В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Грушицького А. І., Киці С. І.,

з участю:

секретаря судового засідання Савчук О. В.,

розглянувши місті Луцьку в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 квітня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 у лютому 2018 року звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 03 березня 2006 року, однак рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 липня 2012 року їхній шлюб розірвано. Під час перебування в шлюбі в них народилась дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивач вказує, що дитина проживає разом з нею та перебуває на її повному утриманні. Відповідач проживає окремо, матеріальної допомоги на утримання дитини в добровільному порядку практично не надає, офіційно не працевлаштований, але є працездатною, здоровою людиною. Також вказує, що вона працює, але коштів, які вона отримує, недостатньо для повноцінного забезпечення дитини усім необхідним. Вважає, що в неї є підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн., а тому позивач просить суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 квітня 2018 року позов задоволено частково та вирішено стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, в користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП - НОМЕР_2, аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі, в розмірі 1860,00 грн. (одна тисяча вісімсот шістдесят гривень нуль копійок) щомісячно однак не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 23 лютого 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що суд безпідставно не взяв до уваги того, що відповідач перебуває у скрутному матеріальному становищі, не працює та утримує матір, яка є пенсіонеркою. Також відповідач вказує, що задовольнивши позов частково, суд не стягнув судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог. Відповідач в даній справі вважає розумним розмір аліментів в розмірі 1200,00 грн. щомісячно.

Таким чином, покликаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги частково та стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі, в розмірі 1200,00 грн. (одна тисяча двісті гривень нуль копійок) щомісячно однак не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дати подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття.

Відзив в даній справі не подавався.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв'язку з її незначною складністю (ч. 1 ст. 368, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274, ч.ч. 4, 6 ст. 19 ЦПК України).

Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не подав доказів існування обставин, які істотно обмежують його працездатність, доказів існування інших обставин, що мають істотне значення при визначенні розміру аліментів, що дозволяє зробити висновок про його спроможність сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини, з урахуванням суми прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленому ЗУ «Про Державний бюджет України на 2018 рік», у розмірі по 1860 грн. щомісячно.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 липня 2012 року (а.с. 6).

Сторони є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про народження дитини (а.с. 4).

Як убачається із довідки № від 03.02.2017 року неповнолітня ОСОБА_3 проживає з матір'ю (а.с. 5).

Відповідно до частин першої, другої статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов'язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ЗУ «Про Державний бюджет України на 2018 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років складає: з 1 січня 2018 року - 1860 грн., з 1 липня 2018 року - 1944 грн., з 1 грудня 2018 року - 2027 грн.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідачем надано в суд відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків № 1070 від 28.03.2018 року про те, що інформація про доходи ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) за період з І кварталу 2015 року по ІV квартал 2017 року відсутня (а.с. 32), а також копію трудової книжки, в якій останнім записом є запис про звільнення від 15.11.2013 року (а.с. 32-33).

Однак, відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків № 1070 від 28.03.2018 року свідчать про відсутність інформації про доходи ОСОБА_2, що не є тотожним поняттю відсутності доходів, крім того, сам ОСОБА_2 вказує, що на його утриманні перебуває матір, яка є пенсіонеркою.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач є працездатним, дитина ОСОБА_3 об'єктивно потребує витрат на забезпечення матеріальних умов для життя.

Відповідачем не надано суду доказів, що підтверджують його непрацездатність, поганий стан здоров'я, неможливість працевлаштуватися чи перебування на обліку в центрі зайнятості як безробітного, неможливість сплачувати аліменти у визначеному розмірі.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції врахував зміни матеріального стану позивача у зв'язку з зміною вартості продуктів харчування, одягу, житлово-комунальних послуг, вартості витрат, пов'язаних з навчанням і розвитком дитини, що і передбачено ст. 192 СК України і на що посилалась позивач в позовній заяві.

Враховуючи зазначені обставини, а також те, що обов'язок утримувати дітей покладається рівною мірою на матір і батька, суд вважає, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1860 грн. щомісячно.

Доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Що стосується розподілу судових витрат, то в даному випадку судом стягнуто з відповідача судовий збір у мінімальному розмірі, що підтверджується матеріалами справи, а тому підстави для зміни рішення у цій частині відсутні.

На підставі наведеного, враховуючи встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 371, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 квітня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 20 червня 2018 року.

Головуючий

Судді