Справа № 569/6434/18
Рiвненський мiський суд Рівненської області в особi суддi Куцоконя Ю.П.,
з участю: секретаря судового засідання Ющук О.С.,
pозглянувши у вiдкpитому судовому засiданнi в мiстi Рiвне
справу № 569/6434/18 за позовом Вінницького національного медичного університету імені М.І.Пирогова до ОСОБА_3 про стягнення вартості навчання та цільової адресної грошової допомоги, -
Вінницький національний медичний університет імені М.І.Пирогова (далі - Вінницький НМУ) звернувся до Рівненського міського суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення вартості навчання та цільової адресної грошової допомоги, в якому просить суд стягнути з ОСОБА_3 на користь Вінницького НМУ вартість навчання у розмірі 115805,41 грн, суму збитків від інфляції за порушення строків відшкодування суми вартості навчання у розмірі 5059,04 грн, три проценти річних від простроченої суми вартості навчання у розмірі 1313,52 грн, цільову адресну грошову допомогу у сумі 7250,00 грн, суму збитків від інфляції за порушення строків повернення суми цільової адресної грошової допомоги у розмірі 353,69 грн, три проценти річних за порушення строків повернення суми цільової адресної грошової допомоги у розмірі 82,23 грн, а також судові витрати у розмірі 1947,96 грн.
Представник Вінницького НМУ Поник І.С. подав суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просить його задовольнити. Розгляд справи просить провести без участі представника позивача за наявними матеріалами у справі. Не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Повідомлення про причини неявки до суду від відповідача не надійшло. Відзив (заперечення проти позову) відповідач не подав.
Дослiдивши письмовi докази по справi, суд прийшов до висновку, що позов пiдлягає задоволенню повнiстю, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними.
Судом встановлено, що 02 липня 2008 року до Вінницького НМУ ОСОБА_3 було подано заяву та документи до заяви, передбачені умовами прийому вступників до вищих навчальних закладів. Рішенням Приймальної комісії Вінницького НУ від 01 серпня 2008 року (протокол № 19) згідно наказу від 01 серпня 2008 року № 275 ОСОБА_3 було зараховано до Вінницького національного медичного університету імені М.І.Пирогова на денну форму навчання (ліцензійне місце державного замовлення) на медичний факультет № 1 за спеціальністю «Лікувальна справа», що підтверджується копією заяви від 02 липня 2008 року та копією наказу від 01 серпня 2008 року № 275.
Вимога щодо укладення угоди про підготовку лікаря передбачена пунктом 5 «Порядку про працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням», затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України № 367 від 25 грудня 1997 року та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 квітня 1998 р. за № 246/2686, (далі - Порядок), яким визначено, що керівники вищих навчальних закладів після зарахування осіб на навчання за державним замовленням укладають з ними угоду.
Відповідно до Порядку, 01 вересня 2008 року між Вінницьким НМУ та ОСОБА_3, у зв'язку із зарахуванням останньої на навчання за державним замовленням, де навчання здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, було укладено Угоду про підготовку лікаря № 423 (далі - Угода).
Укладена з відповідачем Угода про підготовку лікаря № 423 від 01 вересня 2008 року відповідає формі, яка уміщена в додатку № 1 до Порядку.
Позивач взяті на себе зобов'язання згідно укладеної Угоди щодо забезпечення відповідної якісної теоретичної і практичної підготовки фахівця з вищою освітою, згідно з навчальними планами та програмами і вимогами кваліфікаційних характеристик фахівця, виконав, про що свідчить успішна здача відповідачем державних іспитів. Відповідно до наказу від 26 червня 2014 року № 251, студенту 6-го курсу медичного факультету № 1 Вінницького НМУ ОСОБА_3 присвоєно кваліфікацію «лікаря» та видано диплом спеціаліста від 26 червня 2014 року серії НОМЕР_2, а також сертифікат ліцензійного іспиту в галузі знань медицина від 30 травня 2014 року № 789/2014, які засвідчують, що відповідач закінчив навчання у позивача, що підтверджується копіями згаданих документів.
Відповідно до угоди, укладеної між позивачем і відповідачем, останній зобов'язувався, отримавши вищу освіту за державним замовленням з присвоєнням йому кваліфікації «лікаря» освітньо-кваліфікаційного рівня «спеціаліст», працевлаштуватися на підставі направлення на роботу і відпрацювати не менше трьох років.
Враховуючи побажання відповідача про працевлаштування в Білоцерківському районі (пункт 8 Облікової картки випускника Вінницького НМУ), виконуючи вимоги пункту 8.3 Порядку та взяте на себе зобов'язання згідно Угоди, позивач забезпечив останнього місцем працевлаштування в державному секторі народного господарства, де він зобов'язувався відпрацювати не менше трьох років. З даною пропозицією відповідач добровільно погодився під розпис 19 грудня 2013 року, підтвердженням чого є картка працевлаштування випускника від 26 червня 2014 року.
Таким чином, позивач взяті на себе зобов'язання, передбачені Угодою, виконав в повному обсязі.
Відповідно до частини другої статті 43, частини другої статті 95 Конституції України держава створює умови для підготовки кадрів за основними напрямами відповідно до суспільних потреб, на задоволення яких виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які бюджетні видатки держави. Виходячи з суспільних потреб та розмірів бюджетних призначень, визначених у законі про Державний бюджет України, формується державне замовлення на підготовку фахівців з вищою освітою за напрямами і спеціальностями відповідних освітньо-кваліфікаційних рівнів. Тому обсяги фінансування вищих державних і комунальних навчальних закладів за рахунок бюджетних коштів пов'язані передусім з підготовкою такої кількості фахівців з вищою освітою, яка визначається щорічно у державному замовленні.
Відповідно до вимог частини другої статті 44 Закону України «Про освіту» від 23 травня 1991 року № 1060-ХІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) вищі навчальні заклади здійснюють свою діяльність за державним контрактом (замовленням) та угодами як основною формою регулювання відносин між навчальними закладами та підприємствами, установами, організаціями, громадянами.
Частиною другою статті 52 Закону України «Про освіту» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що випускники вищих навчальних закладів які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов'язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Положеннями статті 56 Закону України «Про вищу освіту» від 17 січня 2002 року № 2984-ІІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що випускники вищих навчальних закладів вільні у виборі місця роботи. Випускник вищого навчального закладу, який навчався за державним замовленням і якому присвоєно кваліфікацію фахівця з вищою освітою певного освітньо-кваліфікаційного рівня, працевлаштовується на підставі направлення на роботу відповідно до угоди, укладеної між замовником, керівником вищого навчального закладу та випускником. Якщо випускник вищого навчального закладу навчався за кошти третьої особи, його працевлаштування здійснюється відповідно до укладеної між ними угоди.
Водночас, пунктами 1 та 2 Указу Президента України № 77/96 від 23 січня 1996 року «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» встановлено, що вищі навчальні заклади України здійснюють підготовку спеціалістів: за рахунок коштів Державного бюджету України, республіканського бюджету Автономної Республіки Крим та місцевих бюджетів - за державним замовленням; за рахунок коштів відповідних юридичних та фізичних осіб - для роботи у недержавному секторі народного господарства; за рахунок власних коштів особи - для роботи у державному і недержавному секторі народного господарства (за бажанням). Також встановлено, що особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією вищого навчального закладу угоду, за якою вони зобов'язуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати в державному секторі народного господарства не менше ніж три роки. У разі відмови працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують в установленому порядку до державного бюджету повну вартість навчання.
Згідно припису статті 52 Закону України «Про освіту», на виконання Указу Президента України № 77/96 від 23 січня 1996 року «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів», в редакції Указу Президента України від 16 травня 1996 року № 342, та статті 197 КЗпП України розроблено Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року № 992 (далі - Порядок).
У преамбулі Порядку вказано, що метою прийняття даного акту є забезпечення реалізації права на роботу за фахом випускниками вищих навчальних закладів.
Вимогою пунктів 4,8 Порядку (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) керівники вищих навчальних закладів після зарахування осіб на навчання за державним замовленням укладають з ними угоду. Випускники, які уклали угоду з вищим навчальним закладом після закінчення навчання, повинні відпрацювати за місцем призначення не менше трьох років.
Виходячи з викладеного, надання державою особі безоплатної освіти передбачає виникнення права держави на результати трудової діяльності особи, яка здобула вищу освіту за державним замовленням, а у випускника виникнення обов'язку відпрацювати не менше три роки з моменту працевлаштування після закінчення вищого навчального закладу.
Перелік випадків, коли випускник зобов'язаний відшкодувати до державного бюджету вартість навчання, наведений у Порядку, «Порядку про працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням», затвердженому наказом Міністерства охорони здоров'я України № 367 від 25 грудня 1997 та зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 15 квітня 1998 року за № 246/2686, Указі Президента України № 77/96 від 23 січня 1996 року «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів».
За змістом укладеної між сторонами Угоди про підготовку лікаря № 423 від 01 вересня 2008 року Вінницький НМУ зобов'язується: забезпечити якісну теоретичну та практичну підготовку фахівця з вищою освітою згідно з навчальними планами та програмами і вимогами кваліфікаційних характеристик фахівця; після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації забезпечити відповідача місцем працевлаштування в державному секторі народного господарства, де відповідач зобов'язаний відпрацювати не менше трьох років. В свою чергу відповідач зобов'язується: оволодіти всіма видами професійної діяльності, передбаченими відповідною кваліфікаційною характеристикою фахівця за напрямом підготовки медицина, лікувальна справа; прибути після закінчення вищого навчального закладу на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років; у разі відмови їхати за призначенням відшкодувати до державного бюджету вартість навчання в установленому порядку.
Укладена між сторонами Угода є домовленістю двох сторін, спрямованою на становлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, а тому, відповідно до наведеного у статті 626 ЦК України визначення, є договором.
Положення Угоди містять зобов'язальні норми, щодо настання правових наслідків, а саме відшкодування відповідачем до державного бюджету вартості навчання у випадку, встановленому вищенаведеними законодавчими актами.
Крім того, як встановлено судом, 01 серпня 2016 року між комунальним закладом Білоцерківської міської ради «Міський центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» та ОСОБА_3 було укладено договір № 1 (далі - Договір) про забезпечення працівника згідно з направленням робочим місцем, а саме амбулаторія № 3 Центру, лікар загальної практики - сімейний лікар, кабінет № 12.
Відповідно до пункту 2.1. Договору відповідач зобов'язувався відпрацювати три роки з 01 серпня 2016 року по 01 серпня 2019 року.
Пунктом 2.4. Договору встановлено, що у випадку порушення пункту 2.1. Договору та звільнення працівника за ініціативи власника або уповноваженого ним органу з підстав, передбачених п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України, або за власним бажанням протягом трьох років від початку роботи у закладі працівник ОСОБА_3 зобов'язується згідно наказу Міністерства охорони здоров'я України від 25 грудня 1997 року № 367 повернути адресну грошову допомогу Університету, який її надав, у сумі 7250,00 грн, з метою повернення до державного бюджету відповідно до чинного законодавства в порядку та відповідно до наказу Міністерства охорони здоров'я України від 25 травня 2012 року № 390.
Цільова адресна грошова допомога була виплачена відповідачу позивачем на підставі наказу від 28 листопада 2016 року № 529 Вінницького НМУ, що підтверджується копією згаданого наказу та відомістю про виплату цільової адресної грошової допомоги.
06 жовтня 2016 року було прийнято Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про вищу освіту» щодо працевлаштування випускників», який набрав чинності з 01 січня 2017 року. Зазначеним Законом скасовано обов'язковість працевлаштування для випускників, підготовка яких здійснювалась за державним (регіональним) замовленням за спеціальностями медичної (фармацевтичної) галузі. Ці зміни забезпечують конституційне право випускників медичних вищих навчальних закладів України на вільний вибір місця подальшої роботи.
З метою скасування норми відпрацювання та відшкодування для випускників медичних вищих навчальних закладів та на виконання Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про вищу освіту» щодо працевлаштування випускників» прийнято Постанову Кабінету Міністрів від 31 травня 2017 pоку № 376 «Про визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України».
Разом з тим, слід зазначити, що згідно частини першої статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, а тому положення Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про вищу освіту» щодо працевлаштування випускників» від 06 жовтня 2016 року, який набрав чинності з 01 січня 2017 року, не можуть застосовуватися при працевлаштуванні випускників попередніх років.
Таким чином, за умови підписання випускником угоди з керівництвом вищого навчальною закладу і роботодавцем (організацією, підприємством, установою державної та приватної форми власності) до прийняття Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про вишу освіту» щодо працевлаштування випускників», випускник зобов'язаний відпрацювати за направленням, в іншому випадку він несе відповідальність відповідно до умов угоди згідно норм Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України.
Це стосується і випускників, які навчалися за цільовими направленнями і вступали до вищих навчальних закладів за спеціальними умовами, тобто - за окремим конкурсом, тому вони мають зобов'язання щодо відпрацювання у відповідності до угоди.
Відповідно до вимог статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 629 ЦК України встановлено обов'язковість договору для виконання сторонами.
Як встановлено судом, всупереч вищенаведеним нормам цивільного законодавства та вимогам Закону України «Про вищу освіту» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), Указу Президента України № 77/96 від 23 січня 1996 року, наказу Міністерства охорони здоров'я України № 367 від 25 грудня 1997 року, постанови Кабінету Міністрів України № 992 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), умов Угоди та умов договору від 01 серпня 2016 року № 1, відповідач відпрацював за вказаним місцем направлення з 01 серпня 2016 року по 09 серпня 2017 року, тобто один рік замість трьох років, та звільнився на підставі статті 38 КЗпП України (за власним бажанням).
Підтвердженням наведених обставин є повідомлення Білоцерківської міської ради від 10 серпня 2017 року № 01-24-1248 та лист комунального закладу Білоцерківської міської ради «Міський центр первинної медичної допомоги» від 08 серпня 2017 року № 594, в яких позивача було проінформовано про звільнення з посади лікаря загальної практики сімейного лікаря амбулаторії № 3 ОСОБА_3 з 09 серпня 2017 року за власним бажанням згідно статті 38 КЗпП України.
Відповідно до вимог статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно довідки заступника ректора з економічних питань Вінницького НМУ, вартість підготовки одного кваліфікованого фахівця на медичному факультеті № 1 Вінницького НМУ з 01 вересня 2008 року по 31 липня 2014 року становить 115 806,41 грн.
Оскільки розрахунок вартості навчання проведений позивачем у відповідності до вимог Закону України «Про вищу освіту» та «Методики розрахунку орієнтовної середньої вартості підготовки одного кваліфікованого робітника, фахівця, аспіранта, докторанта», що затверджена Постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2013 року № 346, тобто відповідно до вимог чинного законодавства, цей розрахунок приймається судом до уваги при вирішенні спору.
Частиною другою статті 530 ЦК України встановлено, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
З метою врегулювання спору в досудовому порядку, позивачем відповідачу було надіслано лист-вимогу від 02 листопада 2017 року № 01/10-2095 про добровільне відшкодування вартості навчання в сумі 115805,41 грн та повернення адресної грошової допомоги Університету, який її видав у сумі 7250 грн, у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, шляхом перерахування грошових коштів на зазначений в листі Держказначейський рахунок.
Відповідач до теперішнього часу вартість навчання та цільову адресну грошову допомогу до державного бюджету не відшкодував і відповіді на лист-вимогу позивачу не надав.
Відповідно до вимог частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно наданих позивачем розрахунків, які судом визнаються обґрунтованими та приймаються до уваги, сума збитків від інфляції за порушення строків відшкодування суми вартості навчання становить 5059,04 грн, три проценти річних від простроченої суми вартості навчання - 1313,52 грн, сума збитків від інфляції за порушення строків повернення суми цільової адресної грошової допомоги - 353,69 грн, три проценти річних за порушення строків повернення суми цільової адресної грошової допомоги - 82,23 грн.
Оскільки відповідач порушив та належним чином не виконав свої зобов'язання, передбачені Угодою та договором 01 серпня 2016 року № 1, зокрема, не відпрацював три роки та прострочив відшкодування грошових коштів до державного бюджету, він зобов'язаний відшкодувати в установленому порядку до державного бюджету повну вартість навчання та повернути цільову адресну грошову допомогу Вінницькому НМУ з урахуванням збитків від інфляції та трьох відсотків річних від простроченої суми.
Керуючись ст.ст.258,259,263,264,265,273,274,279,280,281,282,284,289,352, 354 ЦПК України, суд, -
Позов Вінницького національного медичного університету імені М.І.Пирогова до ОСОБА_3 про стягнення вартості навчання та цільової адресної грошової допомоги задовольнити повнiстю.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь Вінницького національного медичного університету імені М.І.Пирогова вартість навчання у розмірі 115805 (сто п'ятнадцять тисяч вісімсот п'ять) гривень 41 копійка, суму збитків від інфляції за порушення строків відшкодування суми вартості навчання у розмірі 5059 (п'ять тисяч п'ятдесят дев'ять) гривень 04 копійки, три проценти річних від простроченої суми вартості навчання у розмірі 1313 (одна тисяча триста тринадцять) гривень 52 копійки, цільову адресну грошову допомогу у сумі 7250 (сім тисяч двісті п'ятдесят) гривень 00 копійок, суму збитків від інфляції за порушення строків повернення суми цільової адресної грошової допомоги у розмірі 353 (триста п'ятдесят три) гривні 69 копійок, три проценти річних за порушення строків повернення суми цільової адресної грошової допомоги у розмірі 82 (вісімдесят дві) гривні 23 копійки та 1947 (одну тисячу дев'ятсот сорок сім) гривень 96 копійок судових витрат по справі, що складаються з судового збору, а всього 131811 (сто тридцять одну тисячу вісімсот одинадцять) гривень 85 копійок.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до апеляцiйного суду Рівненської області через Рiвненський мiський суд.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Суддя: Ю.П.Куцоконь