Постанова

Іменем України

25 червня 2018 року

м. Київ

справа № 552/5581/17

провадження № 61-8133св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Демітекс»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Демітекс» на ухвалу Київського районного суду м. Полтави у складі судді Яковенко Н. Л. від 06 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області у складі колегії суддів: Кузнєцової О. Ю., Дорош А. І., Одринської Т. В., від 11 жовтня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року публічне акціонерне товариство «Демітекс» (далі - ПАТ «Демітекс») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4 про витребування майна.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 06 вересня 2017 року позовну заяву ПАТ «Демітекс» повернуто позивачу для подачі до належного суду.

Повертаючи позовну заяву ПАТ «Демітекс», суд першої інстанції виходив із того, що вказана справа не підсудна Київському районному суду м. Полтави, оскільки відповідач не проживає та не зареєстрований в межах Київського району м. Полтави.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 11 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Демітекс» відхилено, ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про повернення позивачу позовної заяви для подачі до належного суду, оскільки відповідно до частини першої статті 109 ЦПК України 2004 року позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування, однак відповідач не зареєстрований та не проживає в межах Київського району м. Полтави.

У жовтні 2017 року ПАТ «Демітекс» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просило скасувати вказані судові рішення, справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій безпідставно повернули позовну заяву, помилково не застосували частину дев'яту статті 110 ЦПК України 2004 року.

Позивач вказував на те, що за відповідачем зареєстровані об'єкти нерухомого майна, які знаходяться по АДРЕСА_3. Предметом цього спору є витребування документації підприємства, яка знаходиться за зазначеною адресою, відповідач сплачує комунальні послуги за вказане нерухоме майно, а тому позивач вважав, що відповідач проживає у м. Полтаві за вказаною вище адресою та позов пред'явлений із дотриманням правил територіальної підсудності.

Крім того, зазначав, що суди не врахували, що на території м. Рубіжне Луганської області, де зареєстрований відповідач, здійснювалася антитерористична операція та не перевірили, чи належить відповідач до внутрішньо переміщених осіб.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 109 ЦПК України 2004 року позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Установивши, що відповідач ОСОБА_4 не проживає та не зареєстрований в межах Київського району м. Полтави, а проживає за адресою: АДРЕСА_4, що підтверджується листом виконавчого комітету Рубіжнянської міської ради Луганської області, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про повернення позовної заяви ПАТ «Демітекс» для подачі до належного суду, оскільки позовна заява подана без дотримання правил територіальної підсудності.

При цьому, слід зазначити, що згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» м. Рубіжне не відноситься до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, а тому позивач мав можливість звернутись з позовними вимогами до ОСОБА_4 до Рубіжанського міського суду Луганської області, оскільки зареєстрованим місцем проживання відповідача є м. Рубіжне Луганської області.

Доводи касаційної скарги про те, що суд безпідставно не застосував положення частини дев'ятої статті 110 ЦПК України 2004 року, згідно з якою позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування невідоме, пред'являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи), є безпідставними, оскільки позивачу було відоме місце проживання відповідача, що підтверджується його позовної заявою, в якій зазначено місце проживання відповідача, а саме: АДРЕСА_1.

Також не впливає на визначення підсудності справи знаходження документів, про витребування яких заявляє позивач, на території Київського районного суду м. Полтави по вул. М. Бірюзова, 26/1, оскільки між сторонами відсутній спір з приводу нерухомого майна, позов пред'явлено до фізичної особи ОСОБА_4, а не до підприємства, а тому підсудність справи визначається за загальними правилами, встановленими статтею 109 ЦПК України 2004 року.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Демітекс» залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 06 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 11 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь Є. В. Синельников С. Ф. Хопта