АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«19» червня 2018 року

м. Харків

справа № 643/15444/17

провадження № 22-ц/790/2480/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Семикрас О.В.,

учасників справи:

представник позивача: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2018 року (ухвалене суддею Єрмак Н.В. в залі суду в м. Харкові),-

ВСТАНОВИВ:

29 листопада 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, в якому просив визнати останнього таким, що втратив право користування квартирою № АДРЕСА_1 (далі - квартира) (а.с. 2-3).

В обґрунтування позову зазначив, що є власником вказаної квартири, в якій зареєстровані він, його дружина ОСОБА_5 та їх син, відповідач ОСОБА_5. Останній перестав користуватись квартирою з жовтня 2015 року, участі в утриманні житла не приймає, квартирою не цікавиться. Перешкод в користуванні квартирою відповідачу ніхто не чинив, до компетентних органів або до суду за захистом порушеного права та вселення відповідач не звертався.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2018 року в задоволенні позову відмовлено (а.с. 19-20).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. В обґрунтування посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення норм процесуального права. Зазначає, що дана справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, проте зазначену справу не можна вважати малозначною та він не подавав до суду клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного провадження (а.с. 24-25).

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 25 квітня 2018 року закінчено підготовку апеляційного розгляду даної цивільної справи, справу призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженні з викликом учасників справи (а.с. 44).

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 - ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала.

ОСОБА_5 в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача - ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1, 3, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем факту непроживання відповідача в квартирі більше одного року без поважних причин.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, оскільки він спростовується наданими позивачем доказами.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач на підставі договору купівлі-продажу квартири від 25 жовтня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Яровою Л.А. 25 жовтня 2006 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2863, придбав у власність вказану вище квартиру (а.с. 5-6).

Право власності позивача на квартиру зареєстроване в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 12350502 від 01 листопада 2006 року (а.с. 7).

Згідно довідки з місця проживання про склад сім'ї та прописку від 24 жовтня 2017 року, виданої дільницею № 31 КП «Жилкомсервіс», в квартирі зареєстровані позивач, його дружина ОСОБА_5 та син ОСОБА_5 (а.с. 4).

Оскільки справа судом першої інстанції була розглянута в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, колегія суддів дійшли висновку щодо обґрунтованості доводів представника позивача відносно неможливості заявити клопотання про витребування доказів та виклик свідків в суді першої інстанції, та задовольнила вказані клопотання.

Згідно отриманої судом апеляційної інстанції довідки Головного Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 05 червня 2018 року, у період з 01 вересня 2015 року по теперішній час ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, перетинав державний кордон України один раз, а саме 21 вересня 2015 року у напрямку виїзду (а.с. 77).

Свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_7, допитані судом апеляційної інстанції за клопотанням представника позивача, підтвердили факт непроживання відповідача в спірній квартирі в період з жовтня 2015 року.

Отже, судом апеляційної інстанції з досліджених доказів встановлено, що позивач є власником квартири, а відповідач, який є членом його сім'ї та зареєстрований за місцем проживання за адресою квартири, виїхав з України 21 вересня 2015 року та з того часу квартирою не користується та в ній не проживає.

Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї та інших осіб.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК Української РСР, до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Частиною другою ст. 64 ЖК Української РСР передбачено, що до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, у зв'язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі п. 1, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України.

При ухваленні нового рішення, колегія суддів враховує факт того, що з жовтня 2015 року відповідач без поважних причин не проживає в вищевказаній квартирі, не несе затрат по її утриманню, в тому числі і сплати комунальних платежів.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою, є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки відповідач не проживає за адресою квартири більше одного року в зв'язку із виїздом за межі України.

Оскільки ні в позовній заяві, ні в апеляційній скарзі позивач не ставить питання про стягнення з відповідача судового збору, то колегія суддів, відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, не вирішує питання щодо перерозподілу судового збору.

Враховуючи наведене, колегія суддів скасовує оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 81, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2018 року - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанову складено «20» червня 2018 року.

Головуючий суддя: Судді:А.І. Колтунова С.С. Кругова Н.П. Пилипчук