Постанова

Іменем України

13 червня 2018 року

м. Київ

справа № 695/77/16-ц

провадження № 61-4012св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 16 вересня 2016 року у складі судді Середи Л. В. та на ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 18 жовтня 2016 року у складі суддів: Корнієнко Н. В., Гончар Н. І., Ювшина В. І.,

ВСТАНОВИВ :

У січні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про захист честі, гідності та ділової репутації й відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_4 зазначав, що відповідач, виступаючи на сесії Золотоніської районної ради Черкаської області

ІНФОРМАЦІЯ_1 вказав, що «влада в особі ОСОБА_4 зробила собі статус учасника бойових дій, в той час як родина ОСОБА_6, який загинув, беручи участь у АТО, статусу сім'ї загиблого не має». Впродовж усього виступу відповідач висловлювався негативно у його бік, давши зрозуміти, що протягом усієї його служби в армії він байдикував та незаконно отримав статус учасника бойових дій.

Позивач, посилаючись на те, що ОСОБА_5 своїм виступом на сесії районної ради зганьбив його ділову репутацію як чесної порядної людини, чим спричинив йому моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях просив суд стягнути з відповідача на його користь 100000 грн у відшкодування моральної шкоди

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 16 вересня 2016 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач як публічна особа - депутат районної ради дав оцінку роботи та службі іншої публічної особи - позивача, який до призиву на службу працював заступником голови районної ради, а тому висловлювання відповідача, які є предметом спору - є критикою роботи заступника голови районної ради та оцінкою його дій з використанням мовних засобі та не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 18 жовтня 2016 року рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 16 вересня 2016 року залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, і судом першої інстанції не допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушень норм процесуального права.

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 16 вересня 2016 року та на ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 18 жовтня 2016 року, в якій він просить скасувати оскаржувані судові рішення першої та апеляційної інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, оскільки суди дійшли неправильного висновку про те, що висловлювання відповідача є оціночними судженнями, які не підлягають спростуванню у порядку захисту честі, гідності та ділової репутації.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2017 року відкрито провадження у даній справу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 квітня 2017 року зазначену справу призначено до розгляду.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту першого Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, щокасаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

29 січня 2018 року вказана справа передана до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи ОСОБА_4 не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Суди встановили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 на сесії Золотоніської районної ради Черкаської області депутат ОСОБА_5 виступив з усною заявою про отримання сім'єю загиблого в АТО ОСОБА_6 відповідного статусу, якого вона не мала, при цьому критикував позивача як посадову, службову особу, оскільки вважав його відповідальним у вирішенні вказаного питання.

Відповідно до частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Спростуванню підлягає недостовірна інформація.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією цей Закон розуміє документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення цією особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо.

Обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Виходячи з положень статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Суди на підставі наданих сторонами доказів установили, що висловлювання відповідача є оціночними судженнями, оскільки критична оцінка службової діяльності позивача не може бути витлумачена як така, що містить фактичні дані.

За таких обставин, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4

З огляду на наведене, висновок судів першої та апеляційної інстанцій узгоджується зі встановленими обставинами справи та відповідає нормам матеріального права.

Доводи касаційної скарги про те, що висловлювання відповідача не є оціночними судженнями, спростовуються встановленими обставинами, доказів на спростування яких матеріали справи не містять. Самі по собі посилання відповідачів на зазначені обставини не дають підстав для висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій при розгляді даної справи неправильно застосували норми матеріального права чи порушили норми процесуального права.

Інші доводи не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, а лише ґрунтуються на переоцінці доказів, які були досліджені та оцінені судами з додержанням норм процесуального права та виходять за межі повноважень Верховного суду.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення

без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 16 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 18 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. І. Крат

В.П. Курило