Постанова

Іменем України

19 червня 2018 року

м. Київ

провадження № 22-ц/796/5447/2018

Апеляційний суд м. Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Кравець В.А., Махлай Л.Д.,

за участю секретаря Синявського Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2,

на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва

в складі судді Панченко О.М.

від 21 травня 2018 року

про залишення позову без розгляду

у справі № 754/12457/16-ц Деснянського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_3

про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 21 травня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України (повторна неявка в судове засідання позивача, належним чином повідомленого) та п. 9 ч. 1 ст. 257 ЦПК України (не подано позивачем без поважних причин витребувані судом докази).

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, позивач через свого представника ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з порушенням норм процесуального права, не відповідає фактичним обставинам справи.

Зазначив, що залишаючи позовну заяву без розгляду з підстав, передбачених п. 9 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд першої інстанції не взяв до уваги, що в матеріалах справи містяться докази, які підтверджують поважність причини неподання витребуваного судом доказу - оригіналу договору позики.

Також, вважав незаконним висновок суду першої інстанції про залишення позову без розгляду, у зв'язку з повторною неявкою позивача в судове засідання, оскільки в судовому засіданні 21.05.2018 був присутній його представник ОСОБА_4, який представляв інтереси позивача на підставі нотаріально посвідченої довіреності.

Судом першої інстанції у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України в судовому засіданні 21.05.2018 не було встановлено неможливості розгляду справи за відсутності позивача та не встановлено обов'язкову участь позивача в судовому засіданні.

За вказаних обставин просив скасувати ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 21.05.2018і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зважаючи на положення п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ Апеляційний суд міста Києва здійснює свої повноваження до початку роботи новоутвореного апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі.

Відповідно до пункту 9 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Відповідач - ОСОБА_3 своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористалася.

Представник позивача - ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, наведених в ній.

Відповідач - ОСОБА_3, належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, причини неявки суду не повідомила.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача - ОСОБА_2, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Залишаючи без розгляду позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що належним чином повідомлений позивач, явка якого визнана судом обов'язковою, повторно не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини своєї неявки.

Суд першої інстанції також дійшов висновку про залишення позову без розгляду з тих підстав, що позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору.

Проте, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 223 ЦПК України визначено наслідки неявки в судове засідання особи, яка бере участь у справі, в тому числі позивача.

Зокрема частиною 5 статті 223 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез'явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Аналіз наведених положень закону приводить до висновку, що право суду на залишення позовної заяви без розгляду з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, можливе лише за відсутності заяви позивача про розгляд справи без його участі, і його нез'явлення перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України сторона може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Пунктом 1 частиною 1 статті 62 ЦПК України передбачено, що повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені довіреністю фізичної або юридичної особи.

Довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або, у визначених законом випадках іншою особою (ч. 2 ст. 62 ЦПК України).

Дійсно, в судові засідання, призначені на 30 березня 2018 року та 21 травня 2018 року позивач, належним чином повідомлений, про день, час та місце розгляду справи, не з'явився.

Одна, як вбачається з матеріалів справи, в судових засіданнях - 30.03.2018 та 21.05.2018 був присутній ОСОБА_4, який представляв інтереси ОСОБА_1 на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 08.06.2017 (т. 2, а.с. 129-130, 172-173, 218-219).

Матеріали справи не містять доказів, що неявка позивача перешкоджає вирішенню спору.

Як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики.

Беручи до уваги характер правовідносин, які виникли між сторонами, колегія суддів вважає, що нез'явлення позивача в судове засідання не перешкоджає вирішенню спору.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про залишення позову без розгляду з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, у зв'язку з повторною неявкою позивача.

Колегія суддів також погоджується з доводами апеляційної скарги, що судом необґрунтовано залишено позовну заяву без розгляду з підстав, передбачених п. 9 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору.

Аналіз даної норми закону приводить до висновку, що визначальною умовою залишення позову без розгляду з підстав, передбачених п. 9 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, є неповажність причини неподання витребуваних судом доказів, необхідних для вирішення спору.

Як зазначалось вище ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики, долучивши копію такого договору на обґрунтування заявлених вимог.

З матеріалів справи вбачається, а саме з довідки Печерського УП ГУНП в м. Києві від 17.03.2017, що 14.013.2017 було вчинено крадіжку портфелю представника позивача - ОСОБА_5, в якому, крім іншого, знаходився оригінал договору позики, витребуваний судом у даній справі.

Вказана подія зареєстрована в ЖЕО Печерського УП ГУНП в м. Києві за № 11023 від 14.03.2017 (т. 2, а.с. 196).

За вказаних обставин, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо поважності причин неподання позивачем доказу, витребуваного судом.

Крім того, за приписами ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Отже, неподання належних доказів є підставою для відмови в задоволенні позову, а не залишення позовної заяви без розгляду.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Залишення позовної заяви без розгляду в даному випадку суперечить завданню цивільного судочинства та не відповідає конституційним принципам щодо гарантованого судового захисту прав, а також доступу до правосуддя, закладеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи наведені обставини та положення законодавства, колегія суддів вважає, що залишення позовної заяви ОСОБА_6 без розгляду, за відсутності умов, передбачених п. 3 та п. 9 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, є помилковим.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги, що ухвала суду першої інстанції про залишення позовної заяви без розгляду перешкоджає подальшому провадженні у справі, колегія суддів вважає обґрунтованими.

При цьому, колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції, що відповідно до положення п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України у разі визнання судом явку позивача обов'язковою, суд може постановити ухвалу про залишення позову без розгляду лише за умови, що нез'явлення позивача перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ч. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України порушення норм процесуального права, яке призвело до помилковості ухвали є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 379, 383, 384, 389 ЦПК України, п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Прикінцеві та перехідні положення ЦПК України у редакції Закону №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, - задовольнити.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 21 травня 2018 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 20 червня 2018 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді В.А. Кравець

Л.Д.Махлай