АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2018 року

м. Київ

справа №755/2728/18

провадження №22-ц/796/5120/2018

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А.,

суддів - Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03 квітня 2018 року у складі судді Ластовки Н.Д.

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, додаткових витрат на дитину, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року ОСОБА_1звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом про стягнення аліментів, додаткових витрат на дитину, в якому просив суд стягнути з ОСОБА_2 аліменти на свою користь на утримання спільної дитини ОСОБА_3 у розмірі ? частини всіх видів її доходу щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви та до повноліття дитини, а також 50 % фактичних витрат на розвиток дитини та її лікування до досягнення нею повноліття.

У мотивування вимог зазначав, що в шлюбі з ОСОБА_2 народилася спільна дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після розірвання шлюбу 08 квітня 2010 року залишився проживати з батьком.

Вказує на те, що мати дитини участі у вихованні та витратах, пов'язаних із проживанням та утриманням дитини не бере.

За домовленістю між батьками дитини ОСОБА_2 в період з 01 вересня 2011 року по 31 грудня 2013 року відшкодовувала половину фактичних витрат, пов'язаних із шкільною освітою, позашкільними зайняттями спортом та мистецтвами, лікуванням та оздоровленням дитини.

В подальшому відповідачка повідомила, що надалі братиме участь у витратах на утримання та розвиток спільної дитини у розмірах та в строки, які вбачатиме за можливі та необтяжливі для себе.

Зазначає, що дитина проживає з батьком, фактично знаходиться на його вихованні та утриманні.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 03 квітня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно у розмірі 1/6 частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20 лютого 2018 року і до досягнення нею повноліття та понесених ним додаткових витрат на утримання неповнолітнього сина у розмірі 8 142,37 грн., в решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 понесених ним додаткових витрат на утримання неповнолітнього сина у розмірі 8 142,37 грн. та відмови в іншій частині позову і ухвалити у цій частині нове рішення про задоволення позовних про стягнення з відповідачки 50 % фактичних витрат на розвиток спільної дитини та її лікування до досягнення нею повноліття.

Посилався на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповному з'ясуванні всіх істотних обставин справи.

В обґрунтування вимог зазначав, що при розгляді справи суд вийшов за межі заявлених позовних вимог в частині стягнення з відповідача додаткових витрат на розвиток та лікування дитини до досягнення нею повноліття в розмірі 50 % від фактичних витрат.

Вказує на те, що позовні вимоги не містили вимог щодо стягнення конкретних, визначених сум грошових коштів, а копії доданих до позовної заяви підтверджуючих документів та розрахунків засвідчують лише факт здійснення таких витрат саме позивачем та відсутність цих витрат з боку відповідача.

Спосіб фінансування додаткових витрат на дитину наперед або покриття їх після фактичного понесення разово, періодично або постійно, також не був предметом спору сторін.

Також зазначає, що частина витрат, понесених позивачем на розвиток, лікування чи оздоровлення дитини, не могла бути підтверджена документально при поданні позовної заяви, оскільки збереглися, переважно, підтверджуючі документи, які пов'язані з електронними платежами, витратами, по яких отримання послуг не завершено, або які пов'язані з гарантійними строками на техніку. Отримання дублікатів документів, які підтверджують ці витрати, потребує значного часу і є доцільними тільки після визначення судом розміру участі відповідача у додаткових витратах на дитину.

05 червня 2018 року до Апеляційного суду м. Києва надійшов відзив ОСОБА_2 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03 квітня 2018 року, в якому вона просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Вказує на те, що позивач мав можливість скористатися своїм правом для надання суду додаткових розрахунків та пояснень із урахуванням доводів та доказів, наданих у відзиві на позовну заяву.

Зазначає, що сума додаткових витрат на дитину судом першої інстанції визначена вірно та зазначає про те, що після отримання копії рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03 квітня 2018 року за рахунок своєї матері сплатила позивачеві вказану в рішенні частину додаткових витрат на дитину, в підтвердження чого, надає копію квитанції (а.с. 151).

Уважає, що судом першої інстанції об'єктивно та в повній мірі досліджено обставини справи, під час винесення рішення у справі вірно застосовано норми матеріального та процесуального права, а вимоги позивача є необґрунтованими та не відповідають положенням чинного законодавства.

Відповідно до п. 8 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, ч. 6 ст. 147 та абз. 3 п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII Апеляційний суд м. Києва діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Київського апеляційного суду в апеляційному окрузі.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до п.2 ч.1 ст. 274 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов частково, суд виходив із співмірності розміру аліментів, а саме, 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 з її доходом, що повинно відповідати принципам розумності та справедливості, а також з положень статті 185 СК України та наданого позивачем розрахунку, який, в порівнянні з доданими копіями платіжних документів, є арифметично невірним, оскільки сума фактично понесених позивачем витрат на розвиток та лікування дитини є меншою, ніж сума, визначена в розрахунку позивача.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Аналіз апеляційної скарги свідчить, що особа, яка подає апеляційну скаргу, не погоджується з рішенням місцевого суду у частині стягнення додаткових витрат на дитину, а тому відповідно до частини першої статті 467 ЦПК України рішення місцевого суду переглядається у відповідній частині.

Судом установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 29 червня 2002 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_3, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 9).

Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві 02 жовтня 2003 року (а.с. 9).

За даними свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві 11 листопада 2010 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 305 від 08 квітня 2010 року (а.с. 10).

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, звертаючись до суду із вимогою про стягнення додаткових витрат на дитину позивач просив стягнути з відповідача 50 % фактичних витрат на розвиток сина та його лікування до досягнення ним повноліття, проте не вказав, які саме особливі обставини викликали додаткові витрати та в якому розмірі були здійснені позивачем.

За розрахунками позивача понесені ним та документально підтверджені витрати на розвиток та лікування сина за період з 2015 по 2017 роки становлять 69 013,99 грн.

Разом з тим, ОСОБА_1 на підтвердження понесених витрат надано копії документів, про його витрати на розвиток та лікування сина за період з 2015 по 2017 роки на загальну суму 16 284,74 грн., а саме: фіскальні чеки про оплату лінз та окулярів № 10976 від 19 вересня 2015 року на суму 593,75 грн., від 08 травня 2016 року на суму 1005 грн., від 02 листопада 2016 року на суму 731 грн. (а.с. 29-31); акт про надані медичні послуги для пацієнта від 08 вересня 2017 року щодо панорамного знімку хребта на суму 655 грн. (а.с. 34); чек № 30576 від 09 лютого 2015 року на придбання інгалятора на суму 599,99 грн. (а.с. 33); квитанції за навчання у ДМШ № 6 на загальну суму 9 800 грн. та квитанції за додаткові уроки з німецької мови, сплачені на рахунок Благодійного фонду «Творчій світ української дитини» на загальну суму 2 900 грн. за період з січня 2015 року по грудень 2017 року (а.с. 22-28).

Статтею 185 СК України встановлено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину у разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

У постанові від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 Верховний Суд України зробив правовий висновок, згідно якого СК України виходить з принципу рівності прав та обов'язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв'язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Згідно пункту 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» до передбаченої статтею 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні для забезпечення нормальних матеріальних умов для життя дитини, а в окремих випадках, за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові.

Заявляючи додаткові витрати, позивач в будь-якому випадку повинен їх обґрунтувати, тобто надати беззаперечні докази на їх підтвердження. Дані додаткові витрати, на відміну від аліментів, мають бути викликані саме особливими обставинами. Додаткові витрати заявляються у зв'язку з хронічними або разовими проблемами зі здоров'ям дитини або які пов'язані з розвитком здібностей дитини.

Виходячи зі змісту положень статті 185 СК України можна дійти висновку про те, що при вирішенні вимог про участь одного з батьків у додаткових витратах на дитину суд має встановити реальне існування особливих обставин, які викликають необхідність таких витрат, а також розмір останніх. Лише при наявності цих умов та їх встановленні можливе ухвалення рішення про стягнення таких витрат в конкретній сумі.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Тобто, заявляючи разові, періодичні або постійні витрати, необхідно надати суду докази усієї суми витрат та їх необхідність, тобто, якщо це витрати, пов'язані з розвитком здібностей дитини, то суду необхідно надати рекомендації щодо навчання дитини, підтвердити витрати, пов'язані з придбанням усіх необхідних знарядь або інструментів та вказати періодичність їх придбання. Або ж якщо це витрати, пов'язані з особливим станом здоров'я дитини, то необхідно надати медичні довідки, висновки лікарів, їх рекомендації щодо лікування дитини в Україні чи за кордоном, а також вартість ліків, які необхідно придбавати дитині та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров'я дитини (хвороба, каліцтво) і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Як убачається з прохальної частини позовної заяви та вимог апеляційної скарги, ОСОБА_1 просить стягнути 50 % фактичних витрат на розвиток спільної дитини та її лікування до досягнення нею повноліття, проте в порушення норм сімейного кодексу України, не підтверджує належними та допустимими доказами заявлені позовні вимоги, а саме, реальне існування особливих обставин, які викликають необхідність додаткових витрат та їх розмір.

За приписами статті 43 ЦПК України учасники справи мають право, зокрема, подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб. Крім того, учасники зобов'язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи, подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи.

Відповідно до статей 81 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з частиною п'ятою статті 177 ЦПК України позивач зобов'язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відповідач повинен нести додаткові витрати на утримання дитини, проте, враховуючи надані позивачем докази, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для задоволення позову частково в частині визначення розміру додаткових витрат, які повинен відшкодовувати відповідач. Наразі, витрати, понесені на придбання комп'ютера, мобільного телефону, одягу не є додатковими витратами у розумінні статті 185 СК України та повинні покриватися за рахунок аліментів, які стягуються з відповідача. Крім того, враховуючи те, що позивачем не було надано доказів на підтвердження понесених ним витрат на загальну суму 69 013,99 грн., а підтверджено лише на суму 16 284,74 грн., тому місцевий суд обґрунтовано задовольнив позов частково, а в решті позову відмовив.

З огляду на те, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, вже були досліджені місцевим судом та отримали належну правову оцінку, нових доводів або доказів, які б давали підстави для скасування рішення суду, скаржником не надано, колегія суддів уважає, що місцевий суд всебічно та об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Наведенні в апеляційній скарзі доводи колегією суддів відхиляються, оскільки місцевим судом правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права та не порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками місцевого суду щодо їх оцінки.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін як таке, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись статтями 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03 квітня 2018 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 12 червня 2018 року.

Головуючий: В.А. Кравець

Судді: О.Ф. Мазурик

Л.Д. Махлай