Справа № 748/260/18 Провадження № 22-ц/795/641/2018 Головуючий у I інстанції Кухта В. О. Доповідач - Лакіза Г.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді Лакізи Г.П.,

суддів: Онищенко О.І., Харечко Л.К.,

секретар: Поклад Д.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області в складі судді Кухти В.О. від 20 березня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

У С Т А Н О В И В:

В січні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, в якому просила ухвалити рішення, яким визначити їй додатковий строк у два місяці з дня набрання чинності рішенням суду для подання заяви про прийняття обов'язкової частки у спадщині після померлої 14.10.2014 матері ОСОБА_3.

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 20 березня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати це рішення суду першої інстанції та ухвалити постанову, якою її позовні вимоги задовольнити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що оскаржуване рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_1 зазначає, що відповідно до ст. 63 Закону України "Про нотаріат" нотаріус, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов'язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Проте, в поданій відповідачем нотаріусу заяві про прийняття спадщини останній приховав від нотаріуса як факт існування спадкоємиці, так і адресу її проживання. За умови належного виконання відповідачем обов'язку з повідомлення нотаріуса про спадкоємців, вочевидь, цього спору в суді не було б. За таких обставин, вина відповідача та наявність підстав для задоволення позову є очевидними та беззаперечними.

Також ОСОБА_1 вважає, що висновок суду першої інстанції щодо не наведення нею поважних підстав пропуску строку звернення з заявою про прийняття спадщини, є помилковим.

ОСОБА_1 зазначає, що вона має інвалідність 2-ї групи, перенесла дві операції з приводу онкології в 2008 та 2015 роках, має низку хронічних захворювань, більшість яких виникли після операцій та проведеної хіміотерапії. Коли вона дізналася про необхідність проведення повторної операції з приводу онкології, її емоційний стан остаточно пригнітився через психологічне сприйняття хвороби, втрату надії на одужання і на життя взагалі, оскільки при слабкому серці сподівань на успішність операції не було. Але найбільший стрес спричинила смерть матері. Після другої операції (2015 рік) бували такі періоди, коли вона повністю втрачала надію на одужання. Фізично здорові брати не тільки не підтримували її, а навпаки, всіляко намагалися нашкодити. Саме тому і не повідомили про подання заяв до нотаріальної контори. До того ж, до нотаріуса вони звернулися саме тоді, коли вона перебувала на лікуванні в лікарні, знаючи, що в такому стані вона не буде звертатися до нотаріуса.

Також ОСОБА_1 звертає увагу суду на те, що на підтвердження стану свого здоров'я вона просила викликати та допитати в якості свідка ОСОБА_4, про що подавалося відповідне клопотання, яке не було вирішене судом першої інстанції, що є процесуальним порушенням та підставою для допиту цього свідка в суді апеляційної інстанції.

В поданому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 20 березня 2018 року залишити без змін.

ОСОБА_2 зазначає, що рішення судом першої інстанції ухвалене у відповідності до вимог чинного законодавства та з врахуванням всіх обставин справи, при повному з'ясуванні обставин, що мають значення для правильності вирішення цивільного спору, з наданням належної оцінки всім доказам, ґрунтується на повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності. Вказує, що він не знав, що ОСОБА_1 має право на обов'язкову частку у спадщині, а тому і не вказав її в своїй заяві. Це було зроблено не умисно.

Також ОСОБА_2 вказує, що позивачем не надано документального підтвердження поважності причин пропуску строку подачі заяви через тривалу хворобу, яка б унеможливлювала візит до нотаріуса протягом усього строку, відведеного для подання заяви про прийняття спадщини, та документів, які б засвідчили, що позивач була знерухомлена або ж потребувала стороннього догляду, нагляду чи допомоги. Навпаки, стан її здоров'я дозволяв їй працювати в Державній установі "Чернігівська виправна колонія №44", і лише окремі періоди протягом шестимісячного строку вона була тимчасово непрацездатна. За таких обставин, суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивач не навела поважних причин пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини через поганий стан здоров'я та складні життєві обставини, що виникли після смерті матері, а тому правомірно відмовив в позові.

Крім того, ОСОБА_2 зазначає, що ОСОБА_1 могла звернутися до нього з проханням надати їй письмову згоду на включення її до кола спадкоємців, що отримають спадщину, що передбачено ч.2 ст. 1272 ЦК України. Проте, до нього з таким проханням вона не зверталася.

Розгляд апеляційної скарги було призначено на 24.05.2018.

В судове засідання 24.05.2018 сторони не з'явилися, розгляд справи було відкладено на 06.06.2018 з повторним повідомленням про час і місце розгляду справи її учасників.

В судове засідання 06.06.2018 належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи її учасники повторно не зявилися.

В письмовому клопотанні від 22.05.2018 ОСОБА_1 просила допитати як свідка ОСОБА_4 (а.с.86). З аналогічним клопотанням ОСОБА_1 зверталась також до суду першої інстанції (а.с.23).

За наведених обставин, відповідно до положень ст. 372 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи, допитавши в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, допитавши свідка ОСОБА_4, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін, враховуючи таке.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

По справі встановлено, що ОСОБА_3 (матір ОСОБА_1 та ОСОБА_2І.) померла 14.10.2014, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії I-ЕЛ №319646 (а.с.40). Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить 9/16 частин житлового будинку за адресою: Чернігівська область, Чернігівський район, смт Седнів, вул.А.Казки, 39, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 09 жовтня 2013 року у свправі № 748/2413/13-ц (а.с.4-6, 11-19).

Факт родинних зв'язків ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_2) зі спадкодавцем ОСОБА_3 підтверджується копією свідоцтва про її народження I-ЕЛ №008844, в якому в графі "Мати" зазначена ОСОБА_3 (а.с.9) та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 19.02.2018 (а.с.39).

ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом після померлої 14.10.2014 ОСОБА_3, має право на обовязкову частку у спадщині згідно ст.1241 ЦК України - як повнолітня непрацездатна дочка спадкодавця (копія довідки МСЕК Сер. МСЕ-ЧНВ №211230 від 09.10.2007 про встановлення ОСОБА_1 2-ї групи інвалідності - а.с.8).

З копії спадкової справи № 170/2015 після померлої 14.10.2014 року ОСОБА_3, яка заведена в Чернігівській районній державній нотаріальній конторі, вбачається, що 25.03.2015 року з заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_3 звернувся її син ОСОБА_2, як спадкоємець за заповітом. В заяві він вказав, що інших спадкоємців, передбачених ст. 1235 ЦК України, крім нього, у спадкодавця немає (а.с.49-50). Нотаріусом зазначено, що місце відкриття спадщини перевірено згідно довідки, виданої виконкомом Седнівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області від 18 березня 2015 року за №206, згідно якої спадкодавець на день смерті проживала та була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1 одна (а.с.49зв.).

Також в матеріалах спадкової справи міститься заява ОСОБА_5 про відмову від права на обовязкову частку у спадковому майні після померлої ОСОБА_3 (а.с.49зв.).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що поважність причин пропуску строку на прийняття спадщини ОСОБА_1 не доведено, оскільки вона знала про обсяг спадкового майна, про що свідчать судові рішення додані до позовної заяви, лікувалась лише у плановому порядку в межах строку для прийняття спадщини, а юридична не обізнаність не може бути підставою для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, зважаючи на таке.

Статтею 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом після померлої 14.10.2014 ОСОБА_3, має право на обовязкову частку у спадщині згідно ст.1241 ЦК України - як повнолітня непрацездатна дочка спадкодавця, на час відкриття спадщини не проживала постійно зі спадкодавцем, а тому для прийняття спадщини мала подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлений строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця ОСОБА_3 З врахуванням положень ст. 254 ЦК України, що регулює обчислення строків, днем закінчення строку для прийняття спадщини є 14 квітня 2015 року. У цей строк ОСОБА_1 до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини не зверталася.

Встановлений ст.1270 ЦК України строк для прийняття спадщини належить до категорії обмежувальних (преклюзивних, присічних). Його сплив припиняє право на прийняття спадщини.

Відповідно до ч.3 ст. 1272 ЦК України, суд може визначити спадкоємцю, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, додатковий строк для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Згідно з розясненнями, викладеними в п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначала, що у визначений законом строк не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки не знала, що має право на обов'язкову частку у спадщині після смерті матері незалежно від змісту заповіту та не була достеменно обізнана щодо обсягу спадкового майна. Крім того, звернення до нотаріуса унеможливлювали її поганий стан здоров'я та складні сімейні обставини, що виникли після смерті матері.

Сама по собі обставина встановлення ОСОБА_1 другої групи інвалідності, що на її думку, свідчить про значне обмеження її життєдіяльності, не є тією обставиною, що створює об'єктивні, непереборні та істотні труднощі для подачі нею нотаріусу заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до розяснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сімєю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови, фактичне користування і володіння майном спадкодавця або ж проживанням із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

За таких обставин, посилання ОСОБА_1 як на поважні причини пропуску нею строку для подачі заяви про прийняття спадщини на те, що вона не знала, що має право на обов'язкову частку у спадщині після смерті матері незалежно від змісту заповіту та не була достеменно обізнана щодо обсягу спадкового майна, обґрунтовано не прийняті судом першої інстанції.

З наданих ОСОБА_1 суду документів з лікувальних установ вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в КЛПЗ "Чернігівський онкодиспансер" з 2007 року і їй проведені операції 25.06.2007 та 11.03.2015. В період, визначений законом для подачі заяви про прийняття спадщини (з 14.10.2014 по 14.04.2015) ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні в мамологічному відділенні ЧООД з 03.03.2015 по 27.03.2015, виданий лікарняний лист з 03.03.2015 по 27.03.2015 - 25 днів (а.с.21). Інших даних щодо перебування ОСОБА_1 в зазначений період на стаціонарному або амбулаторному лікуванні суду не надано. Наявність у ОСОБА_1 низки хронічних захворювань та встановлення їй другої групи інвалідності свідчить про наявність у неї певних обмежень життєдіяльності, але суду не надано доказів потреби позивача в сторонньому нагляді, догляді чи допомозі, її нездатності до самообслуговування у спірний період часу, які б обєктивно перешкоджали зверненню ОСОБА_1 до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Допитана в засіданні апеляційного суду свідок ОСОБА_4, яка є дочкою ОСОБА_1, також не навела доказів того, що її мати ОСОБА_1 за станом здоров'я не мала змоги у термін, встановлений законом, звернутися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

Крім того, відповідно до Глави 10 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, письмова заява про прийняття спадщини може бути надіслана поштою.

Посилання ОСОБА_1 на те, що відповідач ОСОБА_2 приховав від нотаріуса факт існування її як спадкоємиці та адресу її проживання, не зазначивши про це в поданій нотаріусу заяві про прийняття спадщини, не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги та позову, оскільки встановлений ст. 1269 ЦК України обов'язок спадкоємця, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини в строк, встановлений ст. 1270 ЦК України, не залежить від дій інших спадкоємців.

Отже, доводи апеляційної скарги не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, яке ухвалене судом з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374 п.1 ч.1, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 20 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 11 червня 2018 року.

Головуючий:Судді: