Справа № 699/298/18
Номер провадження № 2/699/345/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2018 року м. Корсунь-Шевченківський

Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Линдюка В.С.,

секретар судового засідання Сміян А.В.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, стягнення заборгованості та неустойки (пені) по виплаті аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області з даним позовом у якому просить змінити розмір аліментів, який стягується з відповідача, на утримання їх спільного неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом збільшення їх мінімального розміру з 30 відсотків до 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також стягнути з відповідача заборгованість по виплаті аліментів на утримання їх сина за період з 18.01.2017 року по 05.03.2018 року в розмірі 17 452,80 грн. та неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення виплати аліментів у розмірі 5 477,95 грн.

Позов мотивований тим, що позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого у неї 26.03.2013 року народився син ОСОБА_4. Згідно рішення Корсунь-Шевченківського суду від 05.04.2017 року відповідач повинен сплачувати на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення повноліття.

Водночас на даний час на законодавчому рівні визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Крім того, відповідач з січня 2017 року не виконує належним чином свої обовязки щодо сплати аліментів, як наслідок, заборгованість по їх сплаті станом на 05.03.2018 року становить 17 452,80 грн.

Ухвалою судді Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 10.04.2018 року відкрито провадження у справі, сторони повідомлено, що розгляд даної цивільної справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, та розяснено їм права, передбачені ст.ст. 178-180, 191, 193, ч. 5 ст. 279 ЦПК України.

Відповідно до ч. 10 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» за адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Згідно зі змістом п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Відповідно до інформації виконавчого комітету Корсунь-Шевченківської міської ради ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3. Надіслані за вказаною адресою документи повернуто на адресу суду з поштовими відмітками «за закінченням терміну зберігання» та «за відсутністю особи за адресою місця проживання».

Крім того, у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України ОСОБА_2 повідомлено про розгляд Корсунь-Шевченківським районним судом Черкаської області вказаної справи шляхом розміщення відповідного оголошення на веб-сайті судової влади України, зокрема на сторінці Корсунь-Шевченківського районного суду.

Таким чином, відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд даної справи, у розумінні п.п. 3, 4 ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, у Корсунь-Шевченківському районному суді Черкаської області відзив на позовну заяву не надав.

З огляду на вказане, відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Оскільки, відповідно до вимог ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, то, відповідно до вимог ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснюється.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Суди розглядають справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення обовязком суду, крім іншого, є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Всебічно дослідивши матеріали справи, встановивши характер спірних правовідносин, обєктивно оцінивши належність та допустимість доказів, наданих позивачем на підтвердження заявлених позовних вимог, судом встановлено фактичні обставини справи.

Сторони мають спільного сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серія І-СР № 171162, виданим 04.04.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Корсунь-Шевченківського районного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 47, відповідно до якого батьком дитини вказано відповідача ОСОБА_2, а матірю ОСОБА_1.

За змістом рішення Корсунь-Шевченківського суду від 05.04.2017 року у справі № 699/31/17, яке 15.04.2017 року набрало законної сили, ОСОБА_2 зобовязаний сплачувати на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання їх спільного неповнолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18.01.2017 року і до досягнення дитиною повноліття, про що 18.04.2017 року вказаним судом видано відповідний виконавчий лист.

За вказаним виконавчим листом 10.05.2017 року постановою державного виконавця Корсунь-Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області відкрито виконавче провадження та розпочато стягнення аліментів з ОСОБА_2

Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості, здійсненого головним державним виконавцем Корсунь-Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби, заборгованість ОСОБА_2 по виплаті аліментів за період з 18.01.2017 року по 05.03.2018 року становить 17 452,80 грн. Вказано, що у звязку з відсутністю відомостей щодо фактичного заробітку боржника, для розрахунку заборгованості по аліментах використовувався середній розмір заробітної плати працівника для даної місцевості.

Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України (далі СК України), Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколу № 7 до неї, Декларацією прав дитини, а також Конвенцією ООН про права дитини.

Згідно з ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Принцип № 4 Декларації прав дитини зазначає, що дитина повинна користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання і розвиток, з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Згідно ч. 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності з 08.07.2017 року, внесено зміни до ч. 2 ст. 182 СК України, та визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

З урахуванням вказаного, суд вважає, що наявні підстави для зміни розміру аліментів, що стягуються з відповідача на користь позивача за рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 05.04.2017 року, шляхом збільшення їх мінімального розміру, відповідно до вимог ч. 2 ст. 182 СК України.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Згідно змісту ч. 4 ст. 194 СК України заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття,

Положеннями ч.ч. 1, 3 ст. 195 СК України передбачено, що заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом.

На час ухвалення рішення у справі у суду відсутні відомості про наявність спору між сторонами щодо розміру заборгованості за аліментами, обчисленого головним державним виконавцем Корсунь-Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби за період з 18.01.2017 року по 05.03.2018 року, а тому суд вважає, що наявні підстави для задоволення позову в частині стягнення заборгованості по сплаті аліментів у заявленому розмірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України та п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вказано, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів; відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у звязку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Згідно ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Положеннями ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного і грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства, якими згідно ст. 4 ЦК України можуть бути закони та підзаконні нормативні акти.

Таким чином, виходячи зі змісту норм ст. 196 СК України суд, повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 11.09.2013 року по справі № 6-81цс13, від 16.03.2016 року по справі № 6-300цс16, оскільки зобовязання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен зясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобовязань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обовязку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

З урахуванням правової природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обовязку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Таким чином, суд розраховуючи неустойку (пеню) за один місяць виходить з наступного заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, у якому взагалі не проводилось стягнення аліментів. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Відповідно до проведених судом розрахунків встановлено, що розмір пені за прострочення сплати ОСОБА_2 аліментів за період з 18.01.2017 року по 05.03.2018 року становить 5 451,82 грн., а не 5 477,95 грн. як вказано ОСОБА_1 у позові, оскільки нею допущено помилки під час обрахування розміру пені за січень та березень 2017 року, а також за січень та лютий 2018 року.

З огляду на вказане, позовні вимоги у частині стягнення розміру пені за прострочення сплати аліментів підлягають частковому задоволенню.

За змістом положень ч. 1 ст. 20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, тобто і на неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів, позовна давність не застосовується.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що права позивача порушені, а тому вона має право на стягнення заборгованості по сплаті аліментів та неустойки (пені) у розмірі 1% (одного відсотка) від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, з урахуванням зробленого нею розрахунку.

Враховуючи встановлені обставини, та те, що відповідач не надав відзив на позов, що суд оцінює як відсутність у нього заперечень щодо викладених у позові обставин, а також заявленого позивачем розрахунку розміру заборгованості зі сплати аліментів та пені по їх виплаті, а також не надав суду доказів того, що вказана заборгованість по сплаті аліментів утворилася з незалежних від нього причин, що наявні обставини, які можуть впливати на розмір пені, яка стягується, суд вважає, що наявні підстави для стягнення з ОСОБА_2 заборгованості по сплаті аліментів у розмірі 17 452 (сімнадцять тисяч чотириста пятдесят дві) грн. 80 коп., та пені за прострочення сплати вказаних аліментів у розмірі 5 451 (пять тисяч чотириста пятдесят одна) грн. 82 коп.

Вказані суми заборгованості та пені суд вважає доведеними та такими, що підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, у звязку з неналежним виконанням ним своїх зобовязань щодо сплати аліментів на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, упродовж періоду часу з 18.01.2017 року по 05.03.2018 року.

Положеннями п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів.

Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

З огляду на вказане, при задоволенні даного позову суд стягує з ОСОБА_2 у дохід держави судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1 409 (одна тисяча чотириста девять) грн. 60 коп., від сплати яких позивач звільнена, оскільки нею подано дві позовні вимоги майнового характеру.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 10-13, 76-81, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 278-279, 354-355, пп. 15.5 п. 1 розділу ХІІІ «Перехідних положень» ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Змінити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, відповідно до рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 05.04.2017 року у справі № 699/31/17, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом збільшення їх мінімального розміру з 30 відсотків до 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, залишивши без змін розмір аліментів 1/2 частини його заробітку (доходу), щомісячно, з дня набрання даним рішенням суду законної сили, і до досягнення дитиною повноліття, тобто 26.03.2031 року.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 17 452 (сімнадцять тисяч чотириста пятдесят дві) грн. 80 коп. та пеню за прострочення сплати вказаних аліментів у розмірі 5 451 (пять тисяч чотириста пятдесят одна) грн. 82 коп.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, судовий збір у дохід держави в особі ГУК у м. Києві (р/о 0001, МФО 820019, код класифікації доходів бюджету 22030106, , банк отримувача ГУДКС України у м. Києві, призначення платежу судовий збір) у розмірі 1 409 (одна тисяча чотириста девять) грн. 60 коп.

Копію рішення суду надіслати сторонам по справі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Черкаської області через Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя ОСОБА_5