Постанова

Іменем України

18 травня 2018 року

м. Київ

справа № 372/2100/16-ц

провадження № 61-23955св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Міський комерційний банк»;

відповідач ОСОБА_4;

представник відповідача - ОСОБА_5;

третя особа - ОСОБА_6;

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» на рішення Обухівського районного суду Київської області у складі судді Проць Т. В. від 4 листопада 2016 року та рішення апеляційного суду Київської області у складі колегії суддів: Савченка С. І., Білоконь О. В., Верланова С. М., від 9 лютого 2017 року,

ВСТАНОВИВ :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У серпні 2016 року публічне акціонерне товариство «Міський комерційний банк» (далі - ПАТ «Міський комерційний банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_6, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на майно.

Позовна заява мотивована тим, що 26 вересня 2012 року між ПАТ «Міський комерційний банк» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредитні кошти у розмірі 2 450 000 грн на строк до 25 вересня 2013 року зі сплатою 29 % річних. Цього ж дня на забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між ПАТ «Міський комерційний банк» та ОСОБА_4 було укладено іпотечний договір, за умовами якого іпотекодавець передав банку в іпотеку належні йому на праві власності земельні ділянки площею 0,1791 га, 0,1292 га та 0,1822 га відповідно, що розташовані по вул. Старокиївській у смт Козин, Обухівського району, Київської області.

Позичальник взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконала, внаслідок чого утворилася кредитна заборгованість. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 серпня 2013 року стягнуто з солідарно з ОСОБА_6, як позичальниці, та ОСОБА_7, як поручителя, на користь банку кредитну заборгованість у розмірі 2 864 843, 01 грн.

Крім того, рішенням апеляційного суду Київської області від 24 червня 2013 року скасовано рішення Обухівського районного суду Київської області від 3 жовтня 2013 року та ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ «Міський комерційний банк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено. Звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 26 вересня 2012 року, що належить на праві власності ОСОБА_4, а саме земельні ділянки площею 0,1791 га, 0,1292 га та 0,1822 га відповідно, що розташовані по АДРЕСА_1, Обухівського району, Київської області. Встановлено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Проте зазначені рішення судів до цього часу не виконані, борг за кредитним договором не погашений.

З урахуванням наведеного та відповідно до умов іпотечного договору ПАТ «Міський комерційний банк» просило суд у рахунок погашення заборгованості у розмірі 2 864 843, 01 грн за кредитним договором від 26 вересня 2012 року, який укладений між банком та ОСОБА_6, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме належні на праві власності ОСОБА_4 земельні ділянки площею 0,1791 га, 0,1292 га та 0,1822 га відповідно, що розташовані по АДРЕСА_1, Обухівського району, Київської області, шляхом визнання за банком права власності на майно.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 4 листопада 2016 року у задоволенні позову ПАТ «Міський комерційний банк» відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права у не передбачений законом спосіб, так як звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього є позасудовим способом захисту і до компетенції суду не належить.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 9 лютого 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Міський комерційний банк» задоволено частково. Рішення Обухівського районного суду Київської області від 4 листопада 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «Міський комерційний банк» відмовлено з інших правових підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову з інших правових підстав, апеляційний суд виходив із того, що порушене право позивача вже було захищене апеляційним судом Київської області, який своїм рішенням від 24 червня 2013 року звернув стягнення на спірне іпотечне майно (земельні ділянки, що передані в іпотеку) шляхом проведення прилюдних торгів. Зазначене рішення апеляційного суду знаходиться на примусовому виконанні у виконавчій службі, а доказів неможливості виконання цього рішення суду, яким вже звернуто стягнення на предмет іпотеки, позивачем не надано. Суд застосував положення статті 14 ЦПК України та статті 124 Конституції України.

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Міський комерційний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Міський комерційний банк», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати й ухвалити нове рішення, яким позов банку задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що ні суд першої інстанції, ні суд апеляційної інстанції не звернули уваги на те, що право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки належить позивачу, іпотекодержателю. ПАТ «Міський комерційний банк» обрав спосіб задоволення своїх вимог, який передбачений умовами іпотечного договору, а саме звернувся із позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього. Посилання апеляційного суду про те, що порушене право банку вже захищене судом не відповідає обставинам справи, так як рішення суду, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів неможливо виконати, оскільки ухвалою Подільського суду м. Києва від 20 грудня 2013 року накладено арешт на іпотечне майно та заборонено вчиняти будь-які дії щодо реєстрації (перереєстрації) права власності на предмет іпотеки.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Згідно із положенням частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судом встановлено, що заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 серпня 2013 року стягнуто з солідарно з ОСОБА_6, як позичальниці, та ОСОБА_7, як поручителя, на користь банку кредитну заборгованість, а у подальшому рішенням апеляційного суду Київської області від 24 червня 2013 року позов ПАТ «Міський комерційний банк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено. Звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 26 вересня 2012 року, що належить на праві власності ОСОБА_4, а саме земельні ділянки площею 0,1791 га, 0,1292 га та 0,1822 га відповідно, що розташовані по АДРЕСА_1, Обухівського району, Київської області. Встановлено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Зазначене рішення апеляційного суду знаходиться на примусовому виконанні в Обухівському міськрайонному відділі державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Київській області.

Частиною п'ятою статті 124 Конституції України (тут і надалі у редакції чинній на час ухвалення вищевказаного рішення апеляційного суду Київської області від 24 червня 2013 року) передбачено, що судові рішення ухвалюються іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до частини першої статті 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

За таких обставин апеляційний суду дійшов вірного висновку про те, що порушене право позивача вже було захищене апеляційним судом Київської області, який своїм рішенням від 24 червня 2013 року звернув стягнення на спірне іпотечне майно шляхом проведення прилюдних торгів. Зазначене рішення апеляційного суду знаходиться на примусовому виконанні, а доказів неможливості виконання цього рішення суду, яким вже звернуто стягнення на предмет іпотеки, банком не надано.

Посилання касаційної скарги про те, що право вибору способу судового захисту належить позивачу, ніким, у тому числі і судом, не оспорюється. Проте апеляційний суд вірно зазначив, що позивач вже обрав спосіб судового захисту, двічі звернувся до суду, у тому числі до позичальника, фінансового поручителя і до майнового поручителя, судові рішення знаходяться на виконанні. Зазначений позов пред'явлений до того самого майнового поручителя, з тією самою вимогою - звернення стягнення на предмет іпотеки, обравши іншій спосіб звернення стягнення. Проте, не виконавши попереднє судове рішення до майнового поручителя, зазначений позов може означати подвійне і безпідставне стягнення.

Доводи касаційної скарги цих висновків суду не спростовують, на законність рішення апеляційного суду не впливають, а в основному направлені на переоцінку доказів у справі, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу та залишити рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Київської області від 9 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник

Ю. В. Черняк