УХВАЛА

13 червня 2018 року

м. Київ

справа № 460/2754/15-ц

провадження № 61-13972св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Фаловської І. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Головне територіальне управління юстиції у Луганській області,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Луганській області на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 17 листопада 2015 року у складі судді Теслі Б. І. та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 22 лютого 2016 року у складі суддів: Цяцяка Р. П., Ванівського О. М., Шеремети Н. О.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Головного територіального управління юстиції у Луганській області про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 08 січня 2014 року вона була прийнята на роботу у Головне управління юстиції у Луганській області на посаду консультанта Брянківської державної нотаріальної контори. Починаючи з 01 липня 2014 року відповідач затримував виплату заробітної плати. 03 листопада 2014 року вона звільнилася з роботи за власним бажанням. Заборгованість із заробітної плати на момент звільнення склала 4 872,00 грн. Однак при звільненні відповідач не провів з нею повного розрахунку, видав неналежно оформлену трудову книжку, а саме в ній відсутній запис про звільнення, не видав на її вимогу копію наказу про звільнення. У вересні 2014 року її заробітна плата становила 1 218,00 грн за 22 відпрацьованих робочих днів, у жовтні 2014 року - 1 218,00 грн за 23 відпрацьованих робочих дні, а тому середньоденний заробіток становить (1 218,00+1 218,00)/(22+23) = 54,13 грн. З моменту непроведення розрахунку із виплати заробітної плати, тобто з 01 листопада 2014 року до 31 липня 2015 року - 186 робочих днів, при середньоденному заробітку - 54,13 грн, а тому середній заробіток за весь час затримки розрахунку складає 10 068,18 грн (186 х 54,13).

Крім того, позивач зазначала, що невиплатою заробітної плати протягом 9 місяців їй заподіяно моральну шкоду. Вона часто відмовляла собі у необхідних речах, позичала гроші у знайомих для купівлі продуктів харчування, для оплати комунальних послуг та на оздоровлення своєї сім'ї. Неправомірна поведінка відповідача спричинила їй постійні переживання та стреси.

У зв'язку з наведеним позивач на підставі статей 116, 117, 237-1 КЗпП України просила суд стягнути на її користь з відповідача 4 872,00 грн заборгованості із заробітної плати, 10 068,18 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та 5 000,00 грн моральної шкоди.

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 17 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 22 лютого 2016 року, позов задоволено частково. Стягнуто із Головного територіального управління юстиції у Луганській області на користь ОСОБА_4 4 389,40 грн - заборгованості із заробітної плати, 7 900,88 грн - середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та 5 000,00 грн моральної шкоди.

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Головне територіальне управління юстиції у Луганській області просило скасувати зазначені судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 лютого 2017 року справу за позовом ОСОБА_4 до Головного територіального управління юстиції у Луганській області про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, призначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

15 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов такого висновку.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що оцінка наданих сторонами доказів у їх сукупності дає підстави для висновку, що перебуваючи з відповідачем у трудових відносинах, позивач має право на виплату їй заробітної плати за час її роботи та середній заробіток за час затримки розрахунку із нею та моральної шкоди, заподіяної їй невиплатою заробітної плати.

Не погоджуючись із цими рішеннями, Головне територіальне управління юстиції у Луганській області подало касаційну скаргу мотивовану, зокрема, тим, що судами необґрунтовано не застосовано до спірних правовідносин Закон України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» від 13 січня 2015 року № 85-VІІ, яким передбачено умови для погашення заборгованості із заробітної плати громадянам, які проживають на територіях, де проводиться антитерористична операція, та громадянам, які тимчасово переселені в інші населені пункти України з територій, на яких проводиться антитерористична операція. У прикінцевих положеннях цього Закону зазначено, що Кабінету Міністрів України у місячний термін з дня опублікування цього Закону доручено розробити порядок погашення заборгованості із виплат заробітної плати, що утворилася внаслідок проведення антитерористичної операції. Проте станом на час подання касаційної скарги зазначений порядок не розроблений. Крім того, у зв'язку з тим, що вина роботодавця у невиплаті заробітної плати відсутня, то середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні стягненню не підлягає.

Під час розгляду справи у подібних правовідносинах ухвалою Верховного Суду від 30 травня 2018 року справу № 582/1001/15-ц за позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення невиплаченої заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Із змісту зазначеної ухвали вбачається, що враховуючи численні випадки припинення діяльності підприємств (в тому числі державних установ) на території проведення антитерористичної операції (операції об'єднаних сил), правове врегулювання характеру трудових відносин, що виникають між працівником та підприємством внаслідок вимушеного припинення діяльності підприємства, містить виключну правову проблему та необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики як в порядку цивільного, так і адміністративного судочинства.

Пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі. Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, до закінчення перегляду справи в касаційному порядку.

Оскільки справа № 582/1001/15-ц за позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення невиплаченої заробітної плати та відшкодування моральної шкоди перебуває на розгляді Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі, що переглядається.

Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 14 частини першої статті 253, статтею 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до Головного територіального управління юстиції у Луганській області про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, за касаційною скаргою Головного територіального управління юстиції у Луганській області на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 17 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 22 лютого 2016 року до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 582/1001/15-ц за позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення невиплаченої заробітної плати та відшкодування моральної шкоди.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає

Головуючий СуддіВ. С. Висоцька А. О. Лесько С. Ю. Мартєв І. М. Фаловська С. П. Штелик