Справа № 699/399/18
Номер провадження № 2/699/384/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2018 року м. Корсунь-Шевченківський

Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Линдюка В.С.,

секретар судового засідання Сміян А.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні у залі судових засідань Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Набутівської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача ОСОБА_2, про визнання права власності на право на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з даним позовом у якому просить визнати за нею право власності на земельну ділянку, яка знаходиться в адміністративних межах колишньої Нетеребської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, площею 1,3749 га, кадастровий номер 010100045, у порядку спадкування за заповітом після смерті її сестри ОСОБА_3, яка померла 21.05.2017 року.

Дана позовна заява мотивована тим, що 21.05.2017 року померла її сестра ОСОБА_3, яка проживала у ІНФОРМАЦІЯ_1. Після її смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 1,3749 га, кадастровий номер 010100045, розташована на території Нетеребської сільської ради, яка належала померлій на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 707327.

За життя ОСОБА_3 склала заповіт, яким вказану земельну ділянку заповіла позивачу, яка своєчасно прийняла спадщину після її смерті. Однак отримати свідоцтво про право на спадщину на неї вона не може, оскільки оригінал державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 707327 втрачено, а територіальним відділом Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області видано його архівну копію, оскільки дублікат на імя померлої особи не видається.

З цих підстав нотаріусом відмовлено їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказану земельну частку (пай).

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не зявилися.

Позивач надіслала до суду заяву про підтримання позовних вимог, неможливість зявитися у засідання, просила розглянути справу за її відсутності.

Відповідач надіслав до суду письмову заяву про визнання позовних вимог та проведення розгляду даної справи за відсутності представника органу місцевого самоврядування.

ОСОБА_2, який є сином покійної ОСОБА_3, та залучений позивачем до участі у справі у якості третьої особи, надав до суду письмову заяву про визнання позовних вимог та вказав, що не заперечує проти розгляду даної справи за його відсутності.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, оскільки жоден із учасників справи у судове засідання не зявився.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Суди розглядають справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до змісту ч.ч. 3, 4 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України у випадку визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову за результатами підготовчого провадження, в порядку, встановленому ст. 207 ЦПК України.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення обовязком суду, крім іншого, є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 померла 21.05.2017 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія І-СР№ 306306, виданого повторно 18.07.2017 року Корсунь-Шевченківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області.

ОСОБА_3 за життя була власником земельної ділянки розташованої на території Нетеребської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області площею 1,3749 га, кадастровий номер 010100045, що підтверджується архівною копією державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 707327, виданого 25.07.2005 року на підставі розпорядження Корсунь-Шевченківської районної державної адміністрації від 28.09.2004 року № 303.

Відповідно до копії заповіту ОСОБА_3, посвідченого 03.08.2016 року секретарем Нетеребської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, ОСОБА_3 заповідала земельну ділянку площею 1,3749 га, яка належала їй на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 707327, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Після смерті ОСОБА_3 приватним нотаріусом Корсунь-Шевченківського районного нотаріального округу ОСОБА_4 19.07.2017 року заведено спадкову справу № 97/2017. Заяви на прийняття спадщини після ОСОБА_3, подано ОСОБА_1 та сином померлої ОСОБА_2

Згідно змісту постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03.04.2018 року, нотаріусом вказано, що подані ОСОБА_1 документи свідчать про те, що вона прийняла спадщину після смерті сестри ОСОБА_3, але видати свідоцтво про право власності за заповітом неможливо, оскільки втрачено оригінал державного акту на земельну ділянку.

Оригінал державного акту серії ЯА № 707327 втрачено, про що позивачем розміщено оголошення у газеті «Надросся» від 15.02.2018 року № 7.

Відділом у Корсунь-Шевченківському районі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області 11.04.2018 року видано копію архівного примірника вказаного державного акту.

Відповідно до ч. 3 ст. 82 ЦПК України суд вважає загальновідомим той факт, що Нетеребська сільська рада Корсунь-Шевченківського району Черкаської області після обєднання територіальних громад увійшла до складу Набутівської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області.

Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, повязані із набуттям права власності на спадкове майно, які регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК України), Земельного кодексу України (далі ЗК України), Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно змісту п. 3.1 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, вказано, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений ст. 392 ЦК України.

Положеннями ст. 392 ЦК України передбачено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України, крім іншого, спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом її відкриття є день смерті особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом, зокрема, можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

Положеннями ст. 1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно змісту п.п. 4.15, 4.20 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, зокрема земельна ділянка, видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку та витягу з Державного земельного кадастру, у тому числі шляхом безпосереднього доступу до нього.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Конвенція та практика Європейського суду з прав людини, при розгляді справ судами застосовується як джерело права.

Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) численними рішеннями (у справах «Воловік проти України», «Копецький проти Словаччини», «Суханов та Ільченко проти України», «Беєлер проти Італії» та інших) сформувала позицію, що поняття «майно» та «власність», які міститься у ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції, є значно ширшим, ніж закріплено у ст. 41 Конституції України та чинному ЦК України, та мають автономне значення, яке не обмежується правом власності на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у національному законодавстві, певні інші права та інтереси, які становлять майно, можуть також розглядатись як «право на власність» та відповідно як «власність» для цілей цієї статті.

Крім іншого, до майна у розумінні Конвенції належать також визначені законом права відповідно до яких, заявник має право вимагати «законного очікування» фактичного користування правом.

Поняття «законні очікування» (legitimate expectations) слід розглядати як елементи верховенства права та «юридичної визначеності» (legal certainty). Таким чином, характеристика очікувань як легітимних поєднує у собі: 1) їх законність, яка зумовлена реалізацією особою належного їй субєктивного права, 2) їх обґрунтованість, тобто зумовлену законом раціональність сподівань учасників суспільних відносин.

Практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішеннях «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011року, вказано, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом», таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Таким чином, якщо суть вимоги повязана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне очікування», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя.

Таким чином, оскільки право на спадщину у розумінні Конвенції та практики ЄСПЛ слід розцінювати як право на «законне очікування» майна, яке входить до її складу, допущена державним реєстратором помилка при реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі щодо відомостей про документ, який підтверджував право власності спадкодавця на земельну ділянку, не може бути перешкодою для обмеження права спадкоємця на отримання спадщини.

З огляду на вказане та враховуючи досліджені судом докази, які подані позивачем, а також те, що відповідачем та ОСОБА_2, який є спадкоємцем померлої ОСОБА_3, за законом, визнано позовні вимоги, у суду відсутні сумніви про те, що померлій 21.05.2017 року ОСОБА_3 за життя на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 1,3749 га, кадастровий номер 010100045, розташована на території Нетеребської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, яка увійшла до складу її спадщини, а позивач має право на спадкування вказаної земельної ділянки за заповітом, та своєчасно прийняла вказану спадщину, що свідчить про наявність підстав для визнання за нею права власності на вказану земельну ділянку у порядку спадкування за заповітом.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Водночас з урахуванням позиції позивача щодо залишення судових витрат по сплаті судового збору за нею, суд не стягує їх з відповідача на користь позивача.

Крім вказаного, вирішуючи питання про судові витрати суд вважає, що оскільки відповідачем визнано позов до початку розгляду справи по суті, у відповідності до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову відповідно до квитанції АБ «Укргазбанк» від 19.04.2018 року № 31454036, що становить 352 (триста пятдесят дві) грн. 40 коп., підлягають поверненню їй з державного бюджету.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-82, 89, 141, 142, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354-355, пп. 15.5 п. 1 розділу ХІІІ «Перехідних положень» ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серії НЕ 014836, виданий 25.03.2002 року Корсунь-Шевченківським РВ УМВС України в Черкаській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, право власності на земельну ділянку площею 1,3749 га, кадастровий номер 010100045, у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, яка померла 21.05.2017 року.

Повернути з державного бюджету ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серії НЕ 014836, виданий 25.03.2002 року Корсунь-Шевченківським РВ УМВС України в Черкаській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, 50 відсотків судового збору, а саме 352 (триста пятдесят дві) грн. 40 коп., сплаченого при поданні позову відповідно до квитанції АБ «Укргазбанк» від 19.04.2018 року № 31454036.

В іншій частині судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Черкаської області через Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 01.06.2018 року.

Суддя ОСОБА_5