Провадження № 6/161/237/18
У Х В А Л А

18 червня 2018 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого судді Подзірова А.О, за участю секретаря судового засідання Кубяк О.В., представника ОСОБА_1 ОСОБА_2, розглянувши матеріали мирової угоди від 19 квітня 2018 року яка укладена в межах виконавчого провадження з примусового виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 грудня 2010 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 (правонаступника Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк») до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

На адресу суду 16 травня 2018 року надійшли матеріали вказаної мирової угоди.

У судовому засіданні сторони мирової угоди її підтримали та просили суд затвердити її.

Розглянувши матеріали мирової угоди, суд дійшов висновку, що вона суперечить закону та не підлягає до затвердження, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 грудня 2010 року у цивільній справі №2-10229/10 вирішено стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» 476 950,75 грн. боргу за договором про надання споживчого кредиту №0 від 07 серпня 2007 року. Вирішено питання про стягнення судових витрат (а.с.86).

Рішення вступило в законну силу та на його виконання були видані виконавчі листи, які згодом були предявленні до виконання у Луцький районний ВДВС де наразі відкритті відповідні виконавчі провадження за ними (ВП №51758186, ВП №51806847) (а.с.139-140).

Ухвалою суду від 03 квітня 2017 року замінено стягувача у виконавчому провадженні на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» (а.с.122-123).

Ухвалою суду 19 лютого 2018 року замінено стягувача у виконавчому провадженні на ОСОБА_3 (а.с.155-156).

19 квітня 2018 року сторони, а саме ОСОБА_3 з однієї сторони, та ОСОБА_1, ОСОБА_5 з іншої, уклали в межах процедури примусового виконання рішення мирову угоду, в якій визначили що:

- боржник ОСОБА_1 як власник частини нежитлового приміщення ІІ-го поверху торгового комплексу /літера В-4/, а саме приміщення №37 загальною площею 55,3 кв.м., що знаходиться за адресою Волинська область, м. Луцьк, вул. Єршова, 11, згідно договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 07 серпня 2007 року за №3195 та іпотекодавець за договором іпотеки нерухомого майна від 07 серпня 2007 року за №3201 передає, а ОСОБА_3 приймає дане нежитлове приміщення у власність.

Натомість, як слідує з Відомостей Реєстру заборон відчуження нерухомого майна, щодо вказаного обєкту нерухомості внесений запис про арешт нерухомого майна №11763213 від 25 жовтня 2011 року на підстав постанови державного виконавця ВДВС Луцького РУЮ в межах суми стягнення 57 967,17 грн. для забезпечення вимог ПАТ КБ «Приватбанк».

В реєстрі також міститься аналогічний за змістом запис №11763319.

Доказів скасування цих обтяжень сторони суду не надали.

Тобто, наразі на нерухоме майно, яке за змістом мирової угоди боржник хоче відчужити на користь стягувача, у встановленому порядку накладений арешт, що унеможливлює визнання судом мирової угоди.

Слід зазначити, що до вирішення питання про звільнення майна з під арешту у встановленому порядку укладення мирової угоди неможливе, оскільки це порушить права та законні інтереси іншого кредитора боржника ПАТ КБ «Приватбанк», яке не було стороною мирової угоди та своєї згоди на її укладення не надало.

Крім того суд враховує, що ч.5 ст.51 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що за рахунок коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, здійснюються відрахування, передбачені пунктами 1 і 2 частини першої статті 45 цього Закону, після чого кошти перераховуються заставодержателю та стягується виконавчий збір. Якщо заставодержатель не є стягувачем у виконавчому провадженні, йому виплачуються кошти після належного підтвердження права на заставлене майно. У разі задоволення в повному обсязі вимог заставодержателя залишок коштів використовується для задоволення вимог інших стягувачів у порядку, встановленому цим Законом.

Сторони не надали суду доказів того, що у разі реалізації вищенаведеного нерухомого майна з прилюдних торгів, коштів на його реалізацію буде недостатньо для покриття заборгованості перед іншим кредитором ПАТ КБ «Приватбанк».

Крім того, суд враховує правову позицію, яка викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року №760/14438/15-ц відповідно до якої, передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі.

З урахуванням вимог статей 328, 335, 392 ЦК України у контексті статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання право власності на нього за іпотекодержателем.

Тобто, іпотекодержатель у разі наявності відповідного застереження у договорі має право реалізувати предмет іпотеки шляхом набуття його у свою власність в позасудовому порядку, тобто без укладання мирової угоди на стадії примусового виконання судового рішення.

Частиною третьою статті 434 ЦПК України визначено, що Суд має право відмовити у затвердженні мирової угоди у процесі виконання рішення з підстав, визначених статтею 207 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини пятої статті 207 ЦПК України визначено, що Суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є не виконуваними.

Оскільки умови мирової угоди порушують права та законні інтереси інших осіб, а саме іншого кредитора боржників ПАТ КБ «Приватбанк», враховуючи, що на спірне нерухоме майно у встановленому порядку накладений арешт на його відчуження, суд дійшов висновку про необхідність відмови у затвердженні мирової угоди у процесі виконання рішення.

Керуючись п.1 ч.5 ст.207, ч.3 ст.434 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у затвердженні мирової угоди від 19 квітня 2018 року яка укладена в межах виконавчого провадження з примусового виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 грудня 2010 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 (правонаступника Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк») до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом п'ятнадцяти днів з дня її підписання.

Повне судове рішення складено та підписано 20 червня 2018 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області ОСОБА_6