АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/4941/17 22-ц/774/1023/К/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2018 року м. Кривий Ріг

Справа № 214/4941/17

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання - Чубіна А.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Комунальна установа «Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) у Саксаганському районі » Криворізької міської ради,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 21 січня 2018 року, яке ухвалено суддею Поповим В.В.у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Комунальної установи «Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) у Саксаганському районі про відшкодування моральної шкоди працівнику у зв'язку з ушкодженням здоров'я.

В мотивування заявлених вимог зазначила, що під час виконання своїх трудових обов'язків соціального працівника Комунальної установи «Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) у Саксаганському районі 31 липня 2009 року з нею стався нещасний випадок на виробництві , про що складено акт №1/1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, в зв'язку з яким їй первинним висновком МСЕК від 02.03.2010 року встановлено 20 % втрати професійної працездатності, при переогляді 28.03.2017 року збільшено відсоток втрати працездатності до 25 %.

Посилаючись на те, що в результаті нещасного випадку їй спричинена моральна шкода, яка виражається у тому, що вона змушена тривалий час проходити численні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури, лікування. У зв'язку з захворюванням було порушено та порушуються нормальні життєві зв'язки, вона позбавлена можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно виникають складнощі у зв'язку з загальною слабістю, втомою, болями. На даний час самопочуття не покращується, просила суд стягнути з відповідача на свою користь в рахунок її відшкодування 76800,00 грн.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 31 січня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з Комунальної установи «Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) у Саксаганському районі на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 грн., без врахування податків та інших обов'язкових платежів. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а також неповне з'ясування обставин справи, ставить питання про зміну рішення суду першої інстанції та збільшення розміру стягнутої з відповідача на її користь моральної шкоди до заявленої нею суми. Зазначає, що суд при визначенні розміру моральної шкоди не врахував роз'яснення викладені у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Також вважає, що визначений розмір моральної шкоди не відповідає судовій практиці.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення - без змін, посилання позивача щодо не врахування судом Постанови КМУ від 28.12.2009 року є безпідставними, тому що вона не була прийнята і на момент нещасного випадку - 31.07.2009 року не була чинною.

Указом Президента України №452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

За частиною 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, відзиву відповідача на апеляційну скаргу позивача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволення з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача, проте не може погодитися із визначеним судом першої інстанції її розміром.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до Акту про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом №1/1 від 31.07.2009 року, вказано обставини, за яких стався нещасний випадок з ОСОБА_1, а саме працюючи у відповідача соціальним робітником, 31.07.2009 року, не дотримуючись графіку відвідування одиноких престарілих та інвалідів, затвердженого директором КУ ««Територіальний центр соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян Саксаганського району», без відома завідувача відділення соціальної допомоги вдома №3 ОСОБА_3 о 9 годині 30 хвилин, здійснюючи прибирання приміщення громадянки ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1, оступилась і впала, скотившись по сходах, при цьому отримала закритий перелом правої п'яткової кістки з незначним зміщенням, при цьому було встановлено як допущення позивачем порушення вимог законодавства про охорону праці та правил внутрішнього розпорядку для працівників КУ ««Територіальний центр соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян Саксаганського району», так і невиконання посадових обов'язків завідувача відділення соціальної допомоги вдома №3 ОСОБА_3 (а.с.7-17).

Згідно виписки із акт огляду медико-соціальної експертної комісії позивачу первинно 02.03.2010 року було встановлено 20% втрати професійної працездатності та повторно від 28.03.2017 року - 25% втрати професійної працездатності у зв'язку із трудовим каліцтвом, наступний переогляд призначено на 10 березня 2019 року, при цьому встановлено обмеження в праці та встановлено рекомендації - медикаментозне лікування і ВМП по висновку ЛКК ЛПЗ (а.с.5, 6, 20).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки нещасний випадок стався під час виконання позивачем трудових обов'язків і пов'язане з виробництвом, і наявності у зв'язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди, заподіяної з вини відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з посиланнями позивача на невідповідність розміру стягнутої моральної шкоди глибині та тривалості її моральних страждань, загальним засадам виваженості та справедливості.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Виходячи з положення ст. 23 ЦК України, при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди суду необхідно встановити характер завданої моральної шкоди, глибину і тривалість моральних та фізичних страждань потерпілого, настання негативних змін у його житті, можливість відновлення стану, який мав потерпілий до нещасного випадку чи професійного захворювання.

Колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом без урахування роз'яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, тяжкість тілесних ушкоджень, характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, ступінь вини позивача у настанні нещасного випадку, і наслідки, що наступили, вважає необхідним змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити його з 5000 гривень до 12 000 гривень.

Колегією суддів не може бути прийнято до уваги посилання позивача про розмір компенсацій моральної шкоди по іншим справам, оскільки у кожному конкретному випадку враховуються обставини справи, які не є однаковими та не були досліджені позивачем в інших справах.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.

За таких обставин, апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - зміні, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 31 січня 2018 року змінити в частині стягнутого з Комунальної установи «Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) у Саксаганському районі» Криворізької міської ради на користь ОСОБА_1 розміру моральної шкоди, збільшити його з 5 000 грн. до 12 000 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 21 червня 2018 року.

Головуючий:

Судді: