Постанова

іменем України

23 травня 2018 року

м. Київ

справа № 701/1196/15-ц

провадження № 61-3485св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, виконавчий комітет Нестерівської сільської ради Маньківського району Черкаської області,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, подану її представником ОСОБА_6, на рішення апеляційного суду Черкаської області від 2 червня 2016 року, ухвалене колегією у складі суддів: Бондаренка С. І., Вініченка Б. Б., Храпка В. Д., та касаційну скаргу ОСОБА_5, подану її представником ОСОБА_7, на рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 23 грудня 2015 року, ухвалене у складі судді Калієвського І. Д., та рішення апеляційного суду Черкаської області від 2 червня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернулася з позовом до ОСОБА_5, виконавчого комітету Нестерівської сільської ради Маньківського району Черкаської області про стягнення незадоволених вимог кредитора спадкодавця та визнання права власності на частину житлового будинку.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 22 грудня 1995 року вона зареєструвала шлюб зі ОСОБА_8, який розірвано рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 4 листопада 2005 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_9

21 вересня 2011 року Маньківським районним судом Черкаської області видано виконавчий лист №2/2312/238/11 про стягнення зі ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 пені за прострочення сплати аліментів на сина у розмірі 20 412,32 грн, інфляційних втрат у розмірі 82,56 грн, трьох процентів річних у розмірі 103,27 грн, всього 20 598,15 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 помер.

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Маньківського районного управління юстиції від 29 січня 2015 року закінчено виконавче провадження з виконання цього виконавчого листа у зв'язку зі смертю боржника. Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 16 квітня 2015 року постанову про закінчення виконавчого провадження скасовано; зобов'язано державного виконавця вирішити питання про зупинення виконавчого провадження з виконання вказаного виконавчого листа до визначення правонаступників. Апеляційний суд встановив, що виконання обов'язку боржника щодо сплати стягнутої судом пені за прострочення плати аліментів, інфляційних втрат та трьох процентів річних допускає правонаступництво.

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Маньківського районного управління юстиції від 28 травня 2015 року виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2/2312/238/11, виданого 21 вересня 2011 року Маньківським районним судом Черкаської області, зупинено.

Також на підставі виконавчого листа Маньківського районного суду Черкаської області №701/402/13-ц, виданого 11 липня 2013 року, зі ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 стягувалися аліменти на сина у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 23 квітня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Маньківського районного управління юстиції від 29 січня 2015 року виконавче провадження з примусового виконання вказаного виконавчого листа закінчено у зв'язку зі смертю боржника. Згідно з відміткою державного виконавця на виконавчому листі залишок боргу за аліментами становить 7 931,30 грн.

Ухвалою Маньківського районного суду Черкаської області від 12 березня 2015 року, залишеною без зміни ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 14 травня 2015 року, відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_4 на постанову про закінчення виконавчого провадження. Апеляційним судом зазначено, що заборгованість спадкодавця за аліментами є кредиторською заборгованістю і стягувач вправі у встановленому статтею 1281 ЦК України порядку пред'явити вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину.

Після смерті ОСОБА_8 у Маньківській державній нотаріальній конторі Головного територіального управління юстиції у Черкаській області заведено спадкову справу № 108 за 2015 рік, номер у спадковому реєстрі 57307192. 24 червня та 14 серпня 2015 року позивач подала до нотаріальної контори заяви (претензії кредитора) на суму 20 598,15 грн та 7 931,30 грн. 20 серпня 2015 року про вимоги кредитора спадкодавця повідомлено спадкоємців ОСОБА_9 та ОСОБА_5 Відповіді на заяви від спадкоємців не отримано, заборгованість спадкодавця не сплачена.

На підставі викладеного позивач просила стягнути зі ОСОБА_5 як спадкоємця ОСОБА_8 заборгованість за аліментами у розмірі 7 931,30 грн; пеню за прострочення сплати аліментів на сина у розмірі 20 412,32 грн, інфляційні втрати у розмірі 82,56 грн, три проценти річних у розмірі 103,27 грн.

Крім того, позивач зазначила, що за час шлюбу нею та ОСОБА_8 набуто житловий будинок АДРЕСА_1, який є спільною сумісною власністю подружжя.

У процесі оформлення кредиторських вимог до спадкоємців, які прийняли спадщину після ОСОБА_8, позивачу стало відомо про порушення її прав щодо будинку. Зокрема, з довідки виконавчого комітету Нестерівської сільської ради Маньківського району Черкаської області від 10 серпня 2015 року № 244 вона дізналася, що житловий будинок АДРЕСА_1 з присадибною земельною ділянкою для ведення особистого селянського господарства розміром 0,39 га обліковується за ОСОБА_8 Відповідно до листа Маньківського виробничого відділку Комунального підприємства «Черкаське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» від 10 вересня 2015 року № 69 житловий будинок зареєстровано за ОСОБА_8 Проте з архівного витягу від 30 червня 2015 року № 234 з протоколу № 6 засідання правління Колективного сільськогосподарського підприємства «Нестерівка» від 27 червня 1997 року вбачається, що будинок був проданий для проживання сім'ї ОСОБА_8 (з яким позивач перебувала у шлюбі). Довідка ТОВ «Нестерівка» від 16 червня 2015 року № 48 підтверджує, що позивачу був виділений будинок у АДРЕСА_1 вартістю 3000 грн. В рахунок оплати вартості будинку з її заробітної плати утримано 796,54 грн. Іншу частину заборгованості у розмірі 2 203,46 грн перенесено на рахунок ОСОБА_8 у березні 2000 року.

Представник позивача звернувся до Маньківської державної нотаріальної контори із заявою про видачу ОСОБА_4 свідоцтва про право власності на 1/2 частку в спільному майні подружжя - житловому будинку АДРЕСА_1. У відповідь на заяву отримано постанову про відмову у вчиненні вказаної нотаріальної дії від 10 жовтня 2015 року у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок.

Таким чином, після смерті ОСОБА_8 позивач дізналась про порушення своїх прав, зокрема, права власності на житловий будинок та присадибну земельну ділянку.

На підставі викладеного просила визнати за нею право власності на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 з надвірними будівлями та спорудами та на 1/2 частку земельної ділянки, на якій розміщений цей будинок.

Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 23 грудня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 право на 1/4 частку житлового будинку АДРЕСА_2 з прибудовою під літерою «А», 1/2 частку сараю під літерою «Б», на 1/4 частку криниці під літерою «К», 1/4 частку огорожі № 1, які знаходяться по АДРЕСА_2, без виділення у натурі.

Стягнено зі ОСОБА_5 як спадкоємця ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 борг спадкодавця ОСОБА_8 за аліментами у розмірі у розмірі 7 931,30 грн, пенею за прострочення сплати аліментів у розмірі 20 412,32 грн, інфляційними втратами у розмірі 82,56 грн, три процента річних у розмірі 103,27 грн, всього 28 529,45 грн.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Стягнено зі ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судові витрати у розмірі 1 177,20 грн.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення зі ОСОБА_5 на користь позивача грошових сум, суд мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_5 як спадкоємець ОСОБА_8 відповідно до статей 1281, 1282 ЦК України зобов'язана задовольнити вимоги позивача як кредитора спадкодавця в межах вартості одержаного у спадщину майна, якого достатньо для задоволення вимог кредитора.

Також суд встановив, що за ОСОБА_8 зареєстровано право власності на 1/2 частку житлового будинку № 2 з прибудовою під літ. «А», сарай під літ. «Б», 1/2 криниці, 1/2 огорожі № 1; вказане майно набуте за час шлюбу, тому є спільною сумісною власністю подружжя і підлягає поділу виходячи з рівності часток дружини та чоловіка.

Відмовляючи у визнанні за позивачем права власності на 1/2 частку земельної ділянки, суд першої інстанції мотивував своє рішення недоведеністю наявності у ОСОБА_8 права власності на неї.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 2 червня 2016 року частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_5, рішення суду першої інстанції скасовано в частині стягнення боргу та ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнено зі ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 заборгованість за аліментами у розмірі 3 965,65 грн. У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що вимоги позивача про стягнення боргу спадкодавця за пенею, інфляційними втратами та трьома процентами річних задоволенню не підлягають, оскільки виконавчий лист про стягнення вказаних сум № 2/2312/238/11, виданий Маньківським районним судом Черкаської області, перебуває на виконанні у відділі державної виконавчої служби Маньківського районного управління юстиції і постановою державного виконавця від 28 травня 2015 року виконавче провадження з виконання цього виконавчого листа зупинено, тому стягнення вказаних сум зі спадкоємців має здійснюватися шляхом заміни сторони виконавчого провадження її правонаступником у порядку статті 378 ЦПК України.

Також суд зазначив, що відповідно до звіту про незалежну оцінку нерухомого майна вартість 1/2 частки житлового будинку становить 50 000 грн. З заявами про прийняття спадщини після ОСОБА_8 звернулися ОСОБА_9 та ОСОБА_5 До складу спадщини входить 1/4 частка житлового будинку, вартість якої становить 25 000 грн. Оскільки частки спадкоємців є рівними, ОСОБА_5 зобов'язана задовольнити вимоги кредитора у межах 12 500 грн - у розмірі, який відповідає її частці у спадщині. Таким чином, зі ОСОБА_5 на користь позивача підлягає стягненню половина заборгованості спадкодавця за аліментами у розмірі 3 965,65 грн (7931,30:2).

З приводу доводів апеляційної скарги про сплив позовної давності щодо вимог про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, апеляційний суд зазначив, що у суді першої інстанції заява про застосування позовної давності відповідачем не подавалася, тому вона не може бути врахована при розгляді справи апеляційним судом. Проте судом першої інстанції правильно зазначено, що перебіг позовної давності починається від дня коли, особа довідалася про порушення свого права.

У червні 2016 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 звернувся із касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом не враховано відмову спадкоємця першої черги ОСОБА_10 (дочка) від прийняття своєї частки у спадщині на користь ОСОБА_5, тому при визначенні розміру відповідальності ОСОБА_5 за борги спадкодавця необхідно виходити з того, що її частка у спадщині становить 2/3.

Також заявник вважає незаконним і несправедливим висновок апеляційного суду про необхідність розподілу суми боргу спадкодавця між двома спадкоємцями: дружиною ОСОБА_8 - ОСОБА_5 та його сином ОСОБА_9, на утримання якого було стягнено аліменти і за якими виникла заборгованість.

Крім того, заявник не погоджується з рішенням апеляційного суду в частині відмови у стягненні заборгованості за пенею, інфляційними втратами, трьома процентами річних з посиланням на те, що вказані суми мають бути стягнені в ході примусового виконання виконавчого листа № 2/2312/238/11, виданого 21 вересня 2011 року Маньківським районним судом Черкаської області, шляхом заміни сторони виконавчого провадження.

Статтями 1281, 1282 ЦК України визначено спеціальний порядок задоволення вимог кредитора спадкодавця до його спадкоємців, який передбачає звернення кредитора до суду у разі відмови спадкоємців задовольнити такі вимоги в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Тому суд першої інстанції у зв'язку з незадоволенням відповідачем ОСОБА_5 вимог позивача правомірно стягнув з неї заборгованість спадкодавця.

Доводів щодо незаконності рішення апеляційного суду у іншій частині (визнання права власності за позивачем на частину житлового будинку) касаційна скарга представника ОСОБА_4 не містить.

У липні 2016 року представник ОСОБА_5- ОСОБА_7 подав касаційну скаргу, у якій просить скасувати судові рішення у частині вирішення позовних вимог про визнання за позивачем права власності на частку будинку з надвірними будівлями та спорудами та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог з підстав спливу позовної давності.

Касаційна скарга мотивована тим, що шлюб між позивачем та ОСОБА_8 розірвано рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 4 листопада 2005 року і саме з дати ухвалення рішення про розірвання шлюбу почався перебіг позовної давності щодо вимоги про поділ майна. Позивач звернулася до суду з позовом щодо права на майно після спливу позовної давності, поважних причин пропущення позовної давності не навела, що є підставою для відмови у позові. ОСОБА_5 не подала до суду заяву про застосування наслідків спливу позовної давності, оскільки її не було повідомлено належним чином про розгляд справи у суді першої інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_4

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 серпня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_7, який діє в інтересах ОСОБА_5

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 подала заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_5, у яких просить касаційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на її необґрунтованість. Позивач вказує, що нею не пропущено позовну давність, оскільки про порушення свого права на житловий будинок, зокрема про реєстрацію ОСОБА_8 права власності на житловий будинок тільки на себе, вона дізналася у 2015 році при вирішенні питання пред'явлення вимог про погашення заборгованості до спадкоємців та про виділ частки у спільному майні подружжя.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 квітня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту шостого розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за якими судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту четвертого пункту першого розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Судами встановлено, що 22 грудня 1995 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_8, який розірвано рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 4 листопада 2005 року. При реєстрації розірвання шлюбу ОСОБА_4 присвоєно прізвище ОСОБА_4.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у цьому шлюбі народився син ОСОБА_9

21 вересня 2011 року Маньківським районним судом Черкаської області видано виконавчий лист №2/2312/238/11 про стягнення зі ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 пені за прострочення сплати аліментів на сина у розмірі 20 412,32 грн, інфляційних втрат у розмірі 82,56 грн, трьох процентів річних у розмірі 103,27 грн, всього 20 598,15 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 помер.

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Маньківського районного управління юстиції від 29 січня 2015 року закінчено виконавче провадження з виконання цього виконавчого листа у зв'язку зі смертю боржника. Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 16 квітня 2015 року постанову про закінчення виконавчого провадження скасовано; зобов'язано державного виконавця вирішити питання про зупинення виконавчого провадження з виконання вказаного виконавчого листа до визначення правонаступників. Апеляційний суд встановив, що виконання обов'язку боржника щодо сплати стягнутої судом пені за прострочення плати аліментів, інфляційних втрат та трьох процентів річних допускає правонаступництво.

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Маньківського районного управління юстиції від 28 травня 2015 року виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2/2312/238/11, виданого 21 вересня 2011 року Маньківським районним судом Черкаської області, зупинено.

Також на підставі виконавчого листа Маньківського районного суду Черкаської області №701/402/13-ц, виданого 11 липня 2013 року, зі ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 стягувалися аліменти на сина ОСОБА_9 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 23 квітня 2013 року, і до досягнення дитиною повноліття. Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Маньківського районного управління юстиції від 29 січня 2015 року виконавче провадження з примусового виконання вказаного виконавчого листа закінчено у зв'язку зі смертю боржника. Державним виконавцем визначено розмір заборгованості за аліментами у сумі 7 931,30 грн.

Ухвалою Маньківського районного суду Черкаської області від 12 березня 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 14 травня 2015 року, відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_4 на постанову про закінчення виконавчого провадження. Апеляційним судом зазначено, що заборгованість спадкодавця за аліментами є кредиторською заборгованістю і стягувач вправі у встановленому статтею 1281 ЦК України порядку пред'явити вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину.

Після смерті ОСОБА_8 у Маньківській державній нотаріальній конторі Головного територіального управління юстиції у Черкаській області заведено спадкову справу № 108 за 2015 рік, номер у спадковому реєстрі 57307192.

У встановлений законом шестимісячний строк заяви про прийняття спадщини подали син ОСОБА_8 - ОСОБА_9 та дружина - ОСОБА_5; заповіт спадкодавцем не складався.

24 червня та 14 серпня 2015 року позивач подала до нотаріальної контори заяви (претензії кредитора) на суму 20 598,15 грн та 7 931,30 грн. 20 серпня 2015 року про вимоги кредитора спадкодавця повідомлено спадкоємців ОСОБА_9 та ОСОБА_5, якими заборгованість не сплачена.

Також судами встановлено, що рішенням правління Колективного сільськогосподарського підприємства «Нестерівка», оформленим протоколом засідання правління №6 від 27 червня 1997 року, для проживання сім'ї ОСОБА_8, з яким позивач перебувала на той час у шлюбі, продано житловий будинок.

Відповідно до довідок ТОВ «Нестерівка» від 16 червня 2015 року № 48, 49, 50 позивачу був виділений будинок в АДРЕСА_1 вартістю 3000 грн. У рахунок оплати вартості будинку з її заробітної плати утримано 796,54 грн. Іншу частину заборгованості у розмірі 2 203,46 грн перенесено на рахунок ОСОБА_8 у березні 2000 року. ОСОБА_8 виплатив борг за вказаний будинок у розмірі 1 833,91 грн з березня по серпень 2000 року; ОСОБА_12 у серпні 2000 року за ОСОБА_8 зі своєї заробітної плати сплатила за будинок 369,55 грн.

11 травня 2008 року виконавчим комітетом Нестерівської сільської ради ОСОБА_8 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно - 1/2 частку житлового будинку з прибудовою літ. «А», сарай літ. «Б», 1/2 криниці літ. «К», 1/2 огорожі № 1. Цього ж дня Маньківським виробничим відділком Комунального підприємства «Черкаське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» зареєстровано право власності ОСОБА_8 на вказане нерухоме майно.

Державний акт на право власності на ім'я ОСОБА_8 на земельну ділянку площею 0,39 га для ведення особистого селянського господарства у відділі Держгеокадастру у Маньківському районі Черкаської області відсутній.

Відповідно до довідки виконавчого комітету Нестерівської сільської ради Маньківського району Черкаської області від 10 серпня 2015 року № 244 житловий будинок АДРЕСА_2 з присадибною земельною ділянкою розміром 0,39 га, наданою для ведення особистого селянського господарства 29 квітня 2000 року, рахується за ОСОБА_8

Відповідно до звіту про незалежну оцінку нерухомого майна від 24 листопада 2015 року вартість 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_2, господарських будівель і споруд становить 50 000 грн без ПДВ.

2 жовтня 2015 року представник позивача ОСОБА_6 звернувся до Маньківської державної нотаріальної контори із заявою про видачу на ім'я ОСОБА_4 свідоцтва про право власності на 1/2 частку в спільному майні подружжя - житловому будинку АДРЕСА_1. Постановою про відмову у вчиненні вказаної нотаріальної дії від 10 жовтня 2015 року у видачі свідоцтва відмовлено з підстав не пред'явлення правовстановлюючого документа на житловий будинок.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на час винесення постанови про зупинення виконавчого провадження, виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню у разі смерті боржника, якщо встановлені судом правовідносини допускають правонаступництво. Згідно з частиною другою статті 39 Закону виконавче провадження у такому випадку зупиняється до визначення правонаступників боржника.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 49 Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі смерті боржника, якщо виконання його обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва.

Частиною четвертою статті 194 СК України встановлено, що заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття.

Згідно з частиною першою статті 608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Відповідно до частини першої статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини третьої статті 1231 ЦК України до спадкоємця переходить обов'язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові із спадкодавця за життя спадкодавця.

Згідно зі статтею 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Статтею 1282 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємців задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Відповідно до пункту 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов'язком спадкоємця. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі.

Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов'язку, передбаченого статтею 1297 ЦК, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця, розмір якої може бути визначений за правилами статті 625 цього Кодексу.

З аналізу вказаних норм права вбачається, що обов'язок спадкодавця ОСОБА_8 щодо сплати заборгованості за аліментами, пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних, які були присуджені судом позивачу (кредиторові) із спадкодавця за його життя,не припинився внаслідок його смерті і перейшов до його спадкоємців.

Статтями 1281 та 1282 ЦК України визначено спеціальний порядок пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців та порядок задоволення спадкоємцями вимог кредитора, тобто передбачає звернення кредитора до суду з відповідним позовом, ухвалення судом рішення за наслідками його розгляду та видачу виконавчого листа для його примусового виконання.

Таким чином, висновок апеляційного суду про відсутність підстав для стягнення зі ОСОБА_5 заборгованості спадкодавця зі сплати пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних та стягнення вказаних сум у ході виконання виконавчого листа №2/2312/238/11, виданого 21 вересня 2011 року Маньківським районним судом Черкаської області, шляхом заміни боржника у виконавчому провадженні суперечить вказаним нормам права, оскільки розмір задоволення вимог кредитора визначає суд залежно від вартості одержаного у спадщину майна за окремим позовом кредитора; державний виконавець не наділений повноваженнями змінювати зміст виконавчого документу, в тому числі, визначати суму, яка підлягає стягненню з боржника.

Крім того, апеляційним судом неправильно визначено частку ОСОБА_5 у спадщині, з якої мають бути задоволені вимоги кредитора.

У матеріалах справи міститься постанова державного нотаріуса Маньківської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10 жовтня 2015 року, у якій зазначено, що дочка спадкодавця - ОСОБА_10 подала заяву про відмову від прийняття спадщини на користь своєї матері (дружини спадкодавця) ОСОБА_5 Таким чином, частка ОСОБА_5 у спадщині становить 2/3, а не 1/2 як визначив апеляційний суд.

Суд апеляційної інстанції вказаний доказ не дослідив та не дав йому оцінку.

У матеріалах справи міститься копія державного акта на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1, зареєстрованого 30 грудня 2003 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 339, відповідно до якого ОСОБА_8 є власником земельної ділянки площею 2,19 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована у с. Нестерівка Маньківського району Черкаської області.

Ухвалою Маньківського районного суду Черкаської області від 5 листопада 2015 року за клопотанням представника позивача витребувано з відділу Держгеокадастру у Маньківському районі Черкаської області інформацію про вартість вказаної земельної ділянки. На виконання вказаної ухвали відділ листом від 12 листопада 2015 року повідомив, що станом на 1 січня 2015 року вартість земельної частки (паю) по Нестерівській сільській раді Маньківського району Черкаської області становить 84 480 грн.

Також у матеріалах справи міститься свідоцтво серії НОМЕР_2 від 16 липня 2002 року, відповідно до якого ОСОБА_8 має право на пайовий фонд майна Колективного сільськогосподарського підприємства «Нестерівка» в ТОВ «Нестерівка», його частка визначена у розмірі 3 258 грн.

Вказані докази апеляційний суд не дослідив, що унеможливлює встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, склад майна, одержаного у спадщину, та його вартість, у межах якої спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора.

Рішення суду першої та апеляційної інстанцій в частині вирішення позовних вимог про визнання права власності на частину житлового будинку та земельної ділянки ОСОБА_4 не оскаржуються.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_5 про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог про визнання за позивачем права власності на частину нерухомого майна у зв'язку з пропущенням позивачем позовної давності є необґрунтованими.

Відповідно до частини другої статті 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Судами встановлено, що позивач дізналася про порушення свого права власності на частину житлового будинку у 2015 році при вирішенні питань щодо пред'явлення вимог до кредиторів спадкодавця, визначенні складу спадкового майна та зверненні до нотаріуса із заявою про виділ частки у спільному майні подружжя. У цьому ж році, при розгляді вказаної справи судом першої інстанції, позивач дізналася, що спадкодавець у 2008 році (після розірванню шлюбу) оформив на себе право власності на частку будинку, яка придбана ними для проживання сім'ї.

Тому доводи касаційної скарги ОСОБА_5, поданої її представником ОСОБА_7 про те, що перебіг позовної давності щодо вимог про визнання права власності на частку нерухомого майна почався від дня ухвалення рішення про розірвання шлюбу, є безпідставними.

Крім цього, безпідставним є і посилання у касаційній скарзі, поданій представником ОСОБА_5 - ОСОБА_7, на неповідомлення ОСОБА_5 про час і місце розгляду справи судом першої інстанції, оскільки судом, з додержанням порядку, визначеного статтею 74 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи, викликано ОСОБА_5 через оголошення у пресі.

За таких обставин касаційний суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги ОСОБА_5 без задоволення і часткове задоволення касаційної скарги ОСОБА_4

Касаційний суд скасовує рішення апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог про задоволення вимог кредитора до спадкоємців та направляє справу у цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції; у іншій частині рішення судів першої та апеляційної інстанцій касаційний суд залишає без змін.

Керуючись статтями 409, 410, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, подану її представником ОСОБА_7, на рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 23 грудня 2015 року та рішення апеляційного суду Черкаської області від 2 червня 2016 року залишити без задоволення.

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану її представником ОСОБА_6, на рішення апеляційного суду Черкаської області від 2 червня 2016 року задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 2 червня 2016 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення незадоволених вимог кредитора спадкодавця скасувати та передати справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У іншій частині рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 23 грудня 2015 року та рішення апеляційного суду Черкаської області від 2 червня 2016 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник

О. В. Ступак