Справа № 174/197/18 п/с № 2/174/214/2018
19 червня 2018 року м. Вільногірськ
Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі :
головуючого судді - Данилюк Т.М.,
за участі секретаря - Шарапової О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Вільногірськ, Дніпропетровської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку в квартирі, -
Позивач - ОСОБА_1, звернувся до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2, в якій просить визнати відповідача, такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття її з реєстраційного обліку в квартирі.
В обґрунтуванні позовних вимог зазначив, що 21.11.1998 між ним та відповідачкою ОСОБА_2 був укладений шлюб, рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 16.02.2005 року, шлюб - розірвано. До реєстрації шлюбу з відповідачкою, він отримав у приватну власність шляхом офіційного оформлення його батьками від 16.02.1999 року Договору дарування квартири на його ім'я, двох кімнатну квартиру АДРЕСА_1 області.
Відповідачка ще в 2015 році, придбала квартиру в місті Вільногірську Дніпропетровської області за невідомою йому адресою і проживає в ній самостійно. І з моменту добровільної зміни нею свого місця реєстрації і колишнього проживання, а саме з червня 2015 року та до часу звернення до суду, він неодноразово звертався до неї з вимогою знятися з реєстраційного обліку у його квартирі, так-як йому доводиться багато сплачувати по рахункам, але відповідачка відмовилась. Факт її реєстрації за вказаною адресою створює для нього великі труднощі, так як він не може вільно користуватись житлом, наприклад - отримати субсидію на оплату житла та комунальних послуг, а також не має можливості здійснити інші, передбачені законодавством дії, щодо користування квартирою. Тому просить суд визнати відповідачку, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1, з дня її вибуття - з червня 2015 року, та рекомендувати відділу реєстрації фізичних осіб виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області зняти з реєстрації ОСОБА_2.
Ухвалою від 24.04.2018 року, було відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено проведення підготовчого судового засідання на 08.05.2018 року, яке ухвалою суду від 08.05.2018 року, було відкладено до 23.05.2018 року, у зв'язку з неявкою відповідача.
Відповідачу було запропоновано протягом п'ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву.
У встановлений судом строк відзив на позовну заяву відповідач не надав.
Ухвалою від 23.05.2018 року, було закрите підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.
Позивач в судове засідання, не з'явився, своєю заявою від 04.06.2018 року, просив закінчувати розгляд справи у його відсутність та не заперечує з приводу винесення заочного рішення по справі.
Відповідач в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи
повідомлялася належним чином. Про причини неявки суд не повідомила.
Учасники процесу будь-яких заяв, клопотань не заявляли.
За таких обставин суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, виходячи з положень ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України - фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши та оцінивши в сукупності надані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.
Судом встановлено, що згідно відомостей паспорта позивача, між ним та ОСОБА_2, був зареєстрований шлюб 21.11.1998 року ( а.с.5).
Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 17.04.2015 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вільногірського міського управління юстиції бюро Дніпропетровської області, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано 16.02.2005 р. (а.с.14).
Як вбачається з договору дарування квартири від 16.02.1999 року, ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_1 двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1, тому одноосібним власником квартири є позивач (а.с.13).
На даний час, у спірній квартирі, відповідно до довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб № 540 від 29.01.2018 року, виданого відділом реєстрації фізичних осіб виконавчого комітету Вільногірської міської ради, зареєстровані ОСОБА_1 та його колишня дружина ОСОБА_2, яка є відповідачем по справі (а.с. 7).
Факт того, що відповідач не проживає за адресою: АДРЕСА_1, підтверджується актом від 13.06.2016 року, складеного депутатом Вільногірської міської ради Скрипник О.П, в присутності свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, яким було проведено обстеження родини ОСОБА_1, та встановлено, що в квартирі відповідачка не проживає більше року (а.с.47), також поясненнями ОСОБА_7, від 15.08.2017 року, складеного адвокатом ОСОБА_8, відповідно до яких в квартирі відповідач не проживає з вересня 2015 року (а.с.16).
Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.
Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Право на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, гарантує ст. 33 Конституції України.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним.
Відповідно до положень ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу (ст. 156 ЖК України).
Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2 підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах.
Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України).
Таким чином, за відсутності між сторонами зобов'язальних відносин, позивач, як власник житла, вимагаючи визнати відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням, діє правомірно, оскільки як власник, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження квартирою, що належить йому на праві власності, а тому відповідача, як колишнього члена сім'ї власника, яка залишається зареєстрованою в даній квартирі, хоча вже більше року не проживає за місцем реєстрації, на підставі, ч. 2 ст. 405 ЦК України слід визнати такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
Відповідно до правовідносин, які виникли між сторонами та внаслідок дослідження всіх представлених доказів і оцінки їх в сукупності та взаємозв'язку, керуючись положеннями ст. 405 ЦК України, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.
Щодо вимоги позивача про зняття відповідача з квартирного обліку, то вона сформульована не коректно, оскільки при розгляді цивільної справи суд не наділений адміністративними повноваженнями. При цьому, слід зазначити, що виходячи зі змісту ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відповідно є підставою для зняття цієї особи з реєстрації.
В зв'язку із клопотанням позивача, суд вважає за можливе покласти на нього судові витрати по справі.
На підставі наведеного, керуючись ст.6 Європейської конвенції з прав людини, ст. ст. 16,319, 321, 391 ЦК України, ст.405ЖК України, ст. ст. 12, 13, 258, 263, 264-265, 280-282 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку в квартирі - задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що втратила право користування квартирою № АДРЕСА_1, що є підставою для зняття її з реєстрації місця проживання за вказаною адресою.
В задоволенні позову в іншій частині - відмовити.
Судові витрати у вигляді судового збору віднести на рахунок позивача.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його постановив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана до Вільногірського міського суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, яка подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, однак у відповідності до п.п. 15.5 п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України 2017 р., до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.
Суддя Вільногірського міського суду
Дніпропетровської області Т.М. Данилюк