АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2018 року

Справа 759/8921/17

провадження № 22-ц/796/1298/2018

Апеляційний суд м .Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

Головуючого судді - Музичко С.Г.,

Суддів - Панченка М.М., Рейнарт І.М.,

при секретарі - Юрчуку С.В.,

особи, які беруть участь у справі:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Приватне акціонерне товариство спільне підприємство «Партнер»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2017 року (суддя Ул'яновська О.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства спільне підприємство «Партнер», третя особа: Київська міська рада про визнання договору недійсним,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства спільне підприємство «Партнер», третя особа: Київська міська рада про визнання договору недійсним, уточнивши позовні вимоги просила визнати недійсним з моменту укладення договір №990 про експлуатацію та обслуговування від 15.06.2010 року, укладений між Закритим акціонерним товариством спільне підприємство «Партнер», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство спільне підприємство «Партнер», та ОСОБА_1.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2017 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства спільне підприємство «Партнер», третя особа: Київська міська рада про визнання договору недійсним.

В поданій апеляційній скарзі представник позивача просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що договір на експлуатацію та обслуговування, укладений під впливом обману та замовчування інформації, оскільки відповідач запевнив позивача, що земельна ділянка, на якій знаходиться гаражний бокс, належить йому на підставі договору довгострокової оренди, а тому укладення такого договору має обов'язковий характер. При цьому, як дізналася позивач, договір оренди цієї земельної ділянки не укладався.

Вказує, що відповідач звернувся до Київської міської ради із заявою про виділення земельної ділянки у довгострокову оренду, проте не зібрав належні для цього документи, а тому Київською міською радою затверджено лише проект відведення даної земельної ділянки.

Зазначає, що у вартість оплати наданих послуг за спірним договором входить також ставка орендної плати за користування земельною ділянкою.

Також посилається на те, що відповідач не має правових підстав для сплати земельного податку та користування земельною ділянкою, яка не зареєстрована у Державному земельному кадастрі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Посилається на те, що позивачем не доведено, що при укладенні спірного договору відповідачем введено її в оману. Відповідач не укладав договору оренди земельної ділянки. Дана земельна ділянка передана відповідачу для експлуатації та обслуговування. Як балансоутримувач і землекористувач відповідач несе всі витрати по обслуговуванню автостоянки, сплачує в бюджет держави всі обов'язкові платежі, сплачує земельний податок. Позивач після укладення договору не заперечувала проти його умов, здійснювала оплату за надані послуги.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України від 02 червня 2016 року №1402- VІІІ &qula;Про судоустрій і статус суддів&qu&q; у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць) , та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено обман з боку відповідача щодо істотних умов договору.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 24.05.2006 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу гаражного боксу АДРЕСА_1 (а.с. 20-21).

Відповідно до реєстраційного посвідчення НОМЕР_1 від 04.05.2007 року, яке видане Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить гаражний бокс АДРЕСА_1 (а.с.22).

15.06.2010 року позивач та відповідач уклали договір №990 на експлуатацію та обслуговування, відповідно до умов якого СП «Партнер» бере на себе обов'язки по зберіганню і охорони транспортного засобу, а власник бере на себе зобов'язання вчасно вносити щомісячні внески за охорону автомобіля та на експлуатаційні витрати на основі щомісячних розрахунків з врахуванням змін в нормативній та законодавчій базі, яка регулює правовідносини в оплаті праці, електроенергії, ставок орендної плати за користування земельною ділянкою, росту цін на матеріали та ремонт, у тому числі при проведенні державою індексації доходів населення, інших заходів, що впливають на зміну вартості експлуатаційних витрат та на утримання охорони (а.с. 15).

Відповідно до п.3.1 договору ОСОБА_1 зобов'язана не пізніше 10 числа кожного місяця вносити внески за охорону автомобіля та на експлуатаційні витрати на основі щомісячного розрахунку, проте розмір внесків може змінюватись у відповідності до п. 2.3 даного договору у разі зміни в нормативній базі, яка регулює правовідносини в оплаті праці, електроенергії, ставок земельного і комунального податку, росту цін на матеріали та ремонт у тому числі проведення державою індексації доходів, що впливають на вартість експлуатаційних витрат та на утримання охорони.

Відповідно до розпорядження Ленінградської районної державної адміністрації м. Києва №1041 від 29.07.1996 року «Про будівництво напівпідземних гаражів-автостоянок на 35, 36, 37 ділянках в 13-му мікрорайоні житлового масиву «Біличі» СП «Партнер» виконало роботи з будівництва напівпідземних гаражів в АДРЕСА_2 (а.с. 48).

18.03.2004 року Київською міською радою було прийнято рішення №125/1335 про відведення земельної ділянки СП «Партнер» для експлуатації та обслуговування напівпідземного гаража на 24 автомобілі на АДРЕСА_1 в м.Києві (а.с. 95-96).

Відповідно до розпорядження Ленінградської районної державної адміністрації від 05.01.1998 №10 та повідомленням №36 від 27.02.1998 року, Управління капітального будівництва Київської міської державної адміністрації від 31.08.1999, підтверджується передача на баланс СП «Партнер» напівпідземних гаражів на 24 машиномісць на дільниці АДРЕСА_3 (а.с. 53-54, 58).

Відповідно до розпорядження Святошинської районної державної адміністрації у м. Києві від 09.06.2005 року №911, напівпідземним гаражам СП «Партнер» на 24 машиномісць присвоєно поштову адресу вул. Уборевича, 24-а (а.с. 59).

Відповідно до ч. 2 ст. 977 ЦК України, за договором зберігання транспортного засобу в боксах та гаражах, на спеціальних стоянках зберігач зобов'язується не допускати проникнення в них сторонніх осіб і видати транспортний засіб за першою вимогою поклажодавця. Договір зберігання транспортного засобу поширюється також на відносини між гаражно-будівельним чи гаражним кооперативом та їх членами, якщо інше не встановлено законом або статутом кооперативу.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Положеннями ст.ст. 6, 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з вимогами ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Посилання апеляційної скарги на те, що договір на експлуатацію та обслуговування, укладений під впливом обману та замовчування інформації, оскільки відповідач запевнив позивача, що земельна ділянка, на якій знаходиться гаражний бокс, належить йому на підставі договору довгострокової оренди, а тому укладення такого договору має обов'язковий характер, є безпідставними, виходячи з наступного .

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 203 ЦК зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Статтею 216 ЦПК України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов'язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Укладаючи договір на експлуатацію та обслуговування сторони дійшли згоди з усіх істотних умов, що визначені законодавством для договору про надання послуг, а відтак договір є укладеним і підлягає виконанню відповідно до вимог цивільного законодавства.

З моменту укладення договору позивач користується належним їй гаражем, що нею не заперечується, оплачувала вартість послуг відповідача , а тому суд, визнав, що позивач отримує від ПрАТ СП &quза;Партнер&q?, ; послуги, визначені договором. Позивач не зверталася до відповідача з проханням про розірвання спірного договору або зміни його окремих умов.

Таким чином, позивач не довела належними та допустимими доказами наявність обставин, які вказують на введення позивача відповідачем при укладенні договору в оману з приводу природи договору, прав та обов'язків його сторін.

Відповідно до планової калькуляції собівартості утримання 1 м/м на автостоянці №11 станом на 01.01.2017 року включають податок на землю та податок на додану вартість.

Тобто, відповідач сплачує земельний податок у відповідності до ч.2 ст. 410 ЦК України, як землекористувач.

Сплата земельного податку підтверджується довідкою ДПІ у Святошинському районі Головного управління ДФС у м.Києві Державної фіскальної служби України Головного управління ДФС у м.Києві від 08.07.2016 року, відповідно до якої ПрАТ СП «Партнер» звітує та сплачує земельний податок за земельні ділянки, серед яких і земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,2737, заборгованість по земельному податку відсутня.

Як пояснив представник відповідача у судовому засіданні договір оренди земельної ділянки, на якій розміщені гаражні бокси не укладений, сплата за оренду з користувачів гаражних боксів не стягується.

Таким чином, при укладенні спірного договору відповідач не мав на меті ввести позивача в оману з приводу обставин, які погіршують становище останнього.

Помилковим є твердження позивача про те, що спірний договір є договором про охорону майна, а тому відповідач зобов'язаний мати відповідну ліцензію для надання охоронних послуг.

Відповідно до листа Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва від 31.07.2002 року, зберігання автотранспортних засобів на автостоянках не потребує наявності ліцензії.

Згідно із листом Департаменту земельних ресурсів Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 30.03.2018 року зазначено, що матеріали справи-клопотання №К-33728 на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі будуть передані згідно з пунктом 2.11. Порядку, розробникові документації із землеустрою, інформація про якого внесена до міського земельного кадастру, для виконання робіт із землеустрою та складання відповідної документації за окремим зверненням заявника.

Висновки суду щодо наявності підстав для відмови у задоволенні позовних вимог, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що судом першої інстанції повно з'ясовані обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права та не допущено порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення спору по суті, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді