Постанова

Іменем України

21 червня 2018 року

м. Київ

справа №2-6/12

провадження №61-556св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Олійник А. С. (суддя-доповідач), Кузнєцова В.О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

третя особа - Христинівська міська рада,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Христинівського районного суду Черкаської області від 25 вересня 2017 року у складі судді Орендавчук М. П. та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 28 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Нерушак Л. В., Василенко Л. І., Карпенко О. В.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою про відстрочку виконання Христинівського районного суду Черкаської області від 02 серпня 2016 року, яким зобов`язано ОСОБА_5 не чинити ОСОБА_4 перешкод у користуванні земельною ділянкою, кадастровий номер НОМЕР_1, зобов`язано ОСОБА_5 знести шляхом демонтування частину самочинної збудованої споруди, яка розміщена на ділянці ОСОБА_4, а саме за адресою: АДРЕСА_1 відступивши від межі не менше одного метра за рахунок ОСОБА_5

Заяву мотивовано тим, що у провадженні суду перебуває справа про оскарження державного акта на право приватної власності на землю, виданого на ім`я ОСОБА_4 Крім того, ним оскаржено рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 02 серпня 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Ухвалою Христинівського районного суду Черкаської області від 25 вересня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 28 листопада 2017 року, у задоволені заяви відмовлено.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, відмовляючи у задоволені заяви виходив з відсутності обставин, які б ускладнювали виконання судового рішення, чи які були б підставою для відстрочки його виконання.

У поданій 04 січня 2018 року касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу Христинівського районного суду Черкаської області від 25 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 28 листопада 2017 року, відстрочити виконання рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 02 серпня 2016 року до 01 вересня 2018 року та повернути йому безпідставно сплачений судовий збір у розмірі 960,00 грн.

Ухвалою Верховного Суду від 13 березня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній цивільній справі.

29 березня 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 02 серпня 2016 року було безпідставно зобов`язано його не чинити перешкод у користуванні земельною ділянкою ОСОБА_4 та зобов'язано знести шляхом демонтування частину самочинної збудованої споруди, яка розміщена на ділянці ОСОБА_4 Зазначає, що вказане рішення є передчасним, оскільки він оскаржує державний акт на право приватної власності на землю, виданий на ім`я ОСОБА_4 та до вирішення справи про розмежування садиб між співвласниками.

Судами не враховано виняткових обставин для відстрочення виконання рішення суду, оскільки заявник має важке матеріальне становище, а робота щодо заміни опорної стіни будинку в зимовий період потребує спеціалістів та будівельних матеріалів.

Судом першої та апеляційної інстанцій неправомірно змушено його сплатити суму судового збору у розмірі 640,00 грн та 320,00 грн при зверненні до суду.

ОСОБА_4 було направлено до суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_5 від 13 квітня 2018 року, у якому зазначив, що судами правильно встановлені обставини справи та постановлено законні ухвали про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_5 про відстрочення виконання судового рішення. Касаційна скарга не містить підстав для відстрочення виконання рішення суду, а містить неправдиві доводи заявника.

ОСОБА_5 самовільно здійснює реконструкцію будинку (самочинне будівництво), що порушує його право власності на земельну ділянку, оскільки споруди розташовані на ній часткового.

ОСОБА_5 навмисно не надає до суду ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 липня 2017 року, якою відмовлено йому у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Христинівська міська рада про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Судом касаційної інстанції встановлено, що оскаржувані ухвали судів першої та апеляційної інстанцій постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи у задоволенні заяви про відстрочку виконання рішення суду, суди першої та апеляційної інстанцій правильно застосували положення статті 373 ЦПК України 2004 року та дійшли висновку, що заявником не наведено та не підтверджено належними доказами виняткових обставин, які були б підставою для задоволення заяви.

Відповідно до статті 373 ЦПК України 2004 року за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Перелік обставин, що можуть бути підставою для відстрочки або розстрочки виконання, зміни чи встановлення способу і порядку виконання рішення, не є вичерпним.

Конструкція зазначеної статті передбачає, що у процесі виконання виконавчого документа державним виконавцем можуть виникнути обставини, що перешкоджають або утруднюють примусове виконання.

До таких можна віднести обставини, які свідчать про те, що матеріальне становище боржника не дає змоги виконати вимоги виконавчого документа у встановлені строки чи є спосіб або порядок виконання більш вигідний для боржника.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 02 серпня 2016 року позов задоволено. Зобов`язано ОСОБА_5 не чинити ОСОБА_4 перешкоди у користуванні земельною ділянкою, кадастровий номер НОМЕР_1.

Зобов`язано ОСОБА_5 знести шляхом демонтування частину самочинної збудованої споруди, яка розміщена на ділянці ОСОБА_4, а саме за адресою: АДРЕСА_1, відступивши від межі не менше одного метра за рахунок ОСОБА_5 Вирішено питання про розподіл судових витрат. Вказане рішення суду набрало законної сили.

У заяві про відстрочення виконання рішення суду ОСОБА_5 посилається на те, що у провадженні суду перебуває справа про оскарження державного акта на право приватної власності на землю, виданого на ім`я ОСОБА_6 Також ним оскаржено рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 02 серпня 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

У частині першій статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

За змістом статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» задоволення заяви про відстрочення виконання судового рішення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає з урахуванням установлених обставин, які ускладнюють або виключають виконання рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України та статті 18 ЦПК України 2004 року визначено, що судове рішення є обов'язковим до виконання на всій території України.

Відстрочка виконання рішення суду може бути застосована судом у виняткових випадках, що створюють об'єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим.

Суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що надані заявником доводи в обґрунтування підстав звернення до суду не дають підстав для висновку, що існують обставини, які мають винятковий характер, які перешкоджають виконанню рішення суду.

Відповідно до статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не встановлює обставин справи та не надає оцінки доказам у справі.

Доводи касаційної скарги про те, що судовий збір за поданою ним заявою до суду першої інстанції про відстрочку виконання рішення суду та апеляційною скаргою на ухвалу суду не сплачується, суд касаційної інстанції не бере до уваги, оскільки оскаржуваними ухвалами не вирішувалося питання щодо сплати заявником судового збору.

З огляду на зазначене, доводи касаційної скарги про те, що судами попередніх інстанцій не було враховано виняткових обставин для відстрочення виконання рішення суду, а саме: важке матеріальне становище, що унеможливило виконати роботу щодо заміни опорної стіни будинку в зимовий період, яка потребує залучення спеціалістів та понесення витрат на будівельні матеріали, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються встановленими судами обставинами та зводяться лише до переоцінки доказів та незгоди заявника з постановленими у справі ухвалами.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, постійна колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Христинівського районного суду Черкаської області від 25 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 28 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

В.О.Кузнєцов

Г.І. Усик