Провадження № 2/127/6253/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2018 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді - Бойко В. М. ,

за участю секретаря судового засідання Ревтюх О.А.,

представника третьої особи ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Вінниці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_4, Вінницької міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 08.11.2017 року звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_4, Вінницької міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому просив визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1

Позов мотивовано тим, що позивач є наймачем квартири АДРЕСА_1 та проживає в ній разом із своєю сімєю відповідно до рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради №2445 від 29.10.2015 року «Про зміну договору найму жилих приміщень», яким позивачу було надано відповідний дозвіл на укладення договору найму. Крім позивача та членів його сімї у зазначеніій квартирі зареєстрований відповідач - батько ОСОБА_3, який був вселений разом позивачем відповідно до ордера на житлове приміщення №0507, виданого 17.03.1987року виконавчим комітетом Вінницької міської ради на сімю з 4 чоловік.

Позивач вказує, що відповідач у вказаній квартирі не проживає понад останні шість місяців без поважних причин, оскільки з 1999 року покинув дане житло та виїхав до Російської Федерації, де прожиає з іншою сімєю по даний час. Будь-яких перешкод щодо користування житловим приміщення відповідачу ніхто не чинить, але він за місцем реєстрації не зявляється, житлом не цікавиться, комунальних послуг не оплачує. Позивач разом із сімєю проживаючи у вказаній квартирі самостійно здіснює оплату комунальних послуг, яка нараховується відповідно до кількості зареєстрованих осіб та несе усі витрати по утриманню житла.

Вищезазначене і стало підставою для звернення позивача до суду.

Позивач в судове засідання не зявився. В позовній заяві зазначив, що просить позовну заяву розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідач у судове засідання не зявився. На адресу суду надійшла заява ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт громадянина Російської Федерації НОМЕР_1, виданий Північним ОВС Комінтернівського району м.Вороніж 04.04.2003р., код підрозділу 362-003, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2) із нотаріальним засвідченням підпису 22.02.2018 року №36АВ2464185 нотаріусом нотаріального округу міського округу міста Воронежа Воронежської області Корольковою Є.А., реєстровий №36/51-н/36-2018-1-459. За змістом заяви ОСОБА_3 просить «зняти його з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1. у зв'язку з тим, що за вказаною адресою не проживає». Дану заяву суд оцінює як визнання відповідачем позову.

Встановивши обставини справи, дослідивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що наявні підстави для прийняття визнання позову відповідачами, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17.03.1987року відповідачу ОСОБА_3 з сім'єю у складі 4 осіб, до складу якої входив син - позивач ОСОБА_2, було видано ордер №0507 на право зайняття житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до витягу з рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 29.10.2015 року №2445 «Про зміну договору найму жилих приміщень» надано дозвіл житлово-експлуатаційним конторам на укладення договору найму з членом сімї квартиронаймача - трикімнатної квартири АДРЕСА_1, житловою площею 38,9кв.м., з ОСОБА_2, за взаємною згодою членів сімї, замість попереднього наймача ОСОБА_3.

Із довідки №05-21/616, виданої міським комунальним підприємством «Житлово-експлуатаційна контора №7» від 19.10.2017 року вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: наймач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.; батько - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.; дружина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.; син - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4

Згідно акту мешканців будинку АДРЕСА_2 від 19.10.2017року про тимчасову відсутність особи, зареєстрованої в житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_2, ОСОБА_3 з 1999 року не проживає за місцем реєстрації по даний час.

Отже, в судовому засіданні встановлено факт непроживання відповідача ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2, понад 6 місяців без поважних причин, (починаючи з отримання 04.04.2003року громадянства Російської Федерації та прописки згідно паспортних даних), однак він залишається зареєстрованим за даною адресою, що підтверджується самими відповідачами у заяві від 22.02.2018 року.

Суд, дослідивши матеріалами справи, враховуючи зміст пояснень учасників процесу та заяви відповідача з приводу повного визнання позову, позицію представників третіх осіб, оцінивши докази по справі в їх сукупності та взаємозв'язку дійшов до наступного.

Згідно з ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Згідно з ч.ч. 4-5 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд; суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Згідно ч. 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Відповідно до ч. 6 п. 11 Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення в цивільній справі», за змістом частини ч. 4 ст. 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом.

За таких обставин суд вважає, що в даному випадку наявні всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в судовому засіданні, відповідно до вимог ст. 206 ЦПК України.

Встановивши обставини справи, дослідивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що наявні всі законні підстави для прийняття визнання позову відповідачами, виходячи з наступних підстав.

Згідно з положеннями ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ст.ст. 71, 72 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або члена його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Право на звернення з таким позовом мають особи, яким належить право постійного користування цим жилим приміщенням (наймач, члени сім'ї наймача), в тому числі і ті з них, які зберігають це право як тимчасово відсутні.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» встановлено, що в справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, в осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Згідно ч.1 ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов обґрунтований, повністю підтверджений матеріалами справи, та підлягає задоволенню, тому суд, вважає за необхідне визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 37.48 Конституції України. ст.ст.71,72,163 ЖК УРСР, ст.ст. 13,45,47,59,141,206,263-265 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням -квартирою АДРЕСА_1.

Судові витрати залишити за позивачем

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області шляхом подання апеляційної скарги через Вінницький міський суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: