Постанова

Іменем України

06 червня 2018 року

м. Київ

справа № 754/13898/14-ц

провадження № 61-27444св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Курило В. П., ЧервинськоїМ. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

представник відповідача - ОСОБА_7,

треті особи: відділ державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києва і служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації,

представник служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_6, в інтересах якої діє ОСОБА_9, на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18 травня 2016 року в складі судді Грегуля О. В. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 20 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Слюсар Т. А., Панченка М. М., Волошиної В. М.,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_6, треті особи: відділ державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києва і служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання батьківства.

Позовна заява мотивована тим, що з червня 2009 року по січень 2010 року він перебував у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_6 без реєстрації шлюбу. Шлюбні стосунки були розірвано з ініціативи відповідача. ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_10, батьком якої він є. Оскільки сторони не перебували у зареєстрованому шлюбі, то запис про батька дитини при реєстрації народження ОСОБА_10 вчинено зі слів відповідача.

Посилаючись на те, що він весь час займався вихованням дитини, допомагав відповідачу її утримувати та ОСОБА_10 визнає його як батька, проте з липня 2014 року відповідач перешкоджає йому бачитись та спілкуватись з дочкою та з урахуванням вищевикладеного, ОСОБА_4 просив суд визнати його батьком ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, та внести зміни в актовий запис про народження дитини, де вказати його батьком дитини, а прізвище дитини «ОСОБА_10» змінити на прізвище «ОСОБА_10».

Справа переглядалась неодноразово.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20 вересня

2017 року, позов задоволено.

Визнано ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця

м. Києва, громадянина України, українця, батьком ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зобов'язано внести зміни до актового запису № 2718, складеного 14 вересня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві про народження ІНФОРМАЦІЯ_1

ОСОБА_10, вказавши, що батьком є ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України, українець, зареєстрований проживаючим за адресою: АДРЕСА_3, а прізвище дитини «ОСОБА_10» змінити на прізвище «ОСОБА_10».

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У жовтні 2017 року ОСОБА_6, в інтересах якої діє

ОСОБА_9, подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, яку уточнила та в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, щосудами попередніх інстанцій при розгляді справи не надано належної оцінки усім доказам наявним у матеріалах справи та неправильно встановлено фактичні обставини справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

18 травня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження

від 26 вересня 2014 року, ОСОБА_10 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві вчинено актовий запис № 2718

від 14 вересня 2010 року.

Матір'ю дитини записано ОСОБА_6, а батьком дитини, на підставі частини першої статті 135 СК України, зі слів матері - ОСОБА_11

17 квітня 2015 року ОСОБА_6 змінила своє прізвище з «ОСОБА_6» на «ОСОБА_6», що підтверджено свідоцтвом про шлюб.

Ухвалами Деснянського районного суду м. Києва від 23 грудня 2014 року та

від 30 жовтня 2015 року у справі призначалася судово-генетична експертиза.

На виконання вимог зазначених ухвал судів першої інстанції, експертиза не була проведена у зв'язку із тим, що відповідач на відбір зразків крові не з'являлась.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12 квітня 2017 року у справі призначено судово-генетичну експертизу, проведення якої доручено Київському міському клінічному бюро судово-медичної експертизи й зобов'язано ОСОБА_4 та ОСОБА_6 у визначений експертами час з'явитись разом із дитиною - ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, до експертної установи.

Відповідно до повідомлення судового експерта Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи від 28 квітня 2017 року, відбір зразків крові сторін мав відбутися 01 червня 2017 року о 10:30 год у приміщенні відділення судово-медичної генетичної ідентифікації Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи за адресою: м. Київ, вул. Докучаєвська, 4.

01 червня 2017 року представником ОСОБА_6 було ознайомлено з матеріалами справи.

Відповідно до повідомлення судового експерта Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи від 12 червня 2017 року, відбір зразків крові сторін було перенесено на 14 липня 2017 року о 13:00 год, оскільки

ОСОБА_4 та ОСОБА_6, разом із дитиною

ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, у визначений експертами час не з'явились.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14 червня 2017 року, з метою забезпечення виконання ухвали Апеляційного суду м. Києва від 12 квітня

2017 року, застосовано примусовий привід на 13:00 год 14 липня 2017 року до відділення судово-медичної генетичної ідентифікації Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи, за адресою: 03141, м. Київ-141, вул. Докучаєвська, 4 ОСОБА_6, що проживає за адресою: АДРЕСА_1, разом із ОСОБА_10 для забезпечення відбору крові та проведення генетичної експертизи.

Виконання вказаної ухвали суду про примусовий привід було доручено Деснянському управлінню поліції Головного управління Національної поліції у

м. Києві.

15 червня 2017 року з матеріалами справи з використанням технічних засобів ознайомився представник ОСОБА_6 - ОСОБА_12

Виконати вимоги ухвали Апеляційного суду м. Києва від 14 червня 2017 року щодо примусового приводу на 13:00 год 14 липня 2017 року до відділення судово-медичної генетичної ідентифікації Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи, за адресою: 03141, м. Київ-141,

вул. Докучаєвська, 4 ОСОБА_6 разом із ОСОБА_10 для забезпечення відбору крові та проведення генетичної експертизи, не вдалося за можливе, оскільки при відвідуванні квартири АДРЕСА_1 двері працівникам поліції ніхто не відкрив та сусіди повідомили про те, що мешканців вказаної квартири не знають.

Київське міське клінічне бюро судово-медичної експертизи повернуло ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 12 квітня 2017 року без виконання, оскільки ОСОБА_6 до експертної установи 14 липня 2017 року о

14:00 год не з'явилася.

Частиною першою статті 126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно із частинами першою, другою, четвертою статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Частиною першою статті 146 ЦПК України 2004 року встановлено, що у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

У разі ухилення відповідача від проведення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи у справах про визнання батьківства, материнства суд має право постановити ухвалу про примусовий привід на проведення такої експертизи.

Статтею 10 ЦПК України 2004 року встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин першої-третьої статті 212 ЦПК України 2004 року суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Отже, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази і надавши їм належну оцінку, встановивши, що ухвала суду апеляційної інстанції щодо призначення у справі судово-генетичної експертизи була повернута до апеляційного суду Київським міським клінічним бюро судово-медичної експертизи без виконання, оскільки ОСОБА_6, разом із ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, для відбору зразків крові та проведення генетичної експертизи на неодноразові виклики до відповідного закладу не з'явилась, а також відсутністю можливості примусового виконання рішення суду та з урахуванням того, що відповідач у спростування позовних вимог позивача будь-яких доказів не надала і судом таких доказів не здобуто, суди попередніх інстанцій обґрунтовано вважали, що ОСОБА_6 умисно ухиляється від явки до експертної установи для проведення судово-генетичної експертизи та дійшли правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 389, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, в інтересах якої діє ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 20 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

В .П.Курило

М. Є.Червинська