Ухвала

Іменем України

05 червня 2018 року

м. Київ

справа № 499/348/17-ц

провадження № 61-26026ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Іванівського районного суду Одеської області від 25 жовтня 2017 року у складі судді Погорєлова І. В. та постанову Апеляційного суду Одеської області від 06 березня 2018 року у складі колегії суддів: Сегеди С. М., Гірняк Л. А., Кононенко Н. А.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_5 про визнання майна особистою приватною власністю, а саме просив визнати за ним право власності на житлові будинки з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 58,00 кв. м, та за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 52,4 кв. м.

Свої вимоги мотивував тим, що з 22 січня 1997 року по 01 квітня 2016 року він та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду від 01 квітня 2016 було розірвано.

У період шлюбу, 05 серпня 2005 року, він придбав два будинки у с. Причепівка Іванівського району Одеської області, які є предметом спору. Кошти, за які були придбані спірні житлові будинки, були отримані з продажу нерухомого майна, яке було придбане позивачем до укладення шлюбу з відповідачем, 19 червня 1996 року.

З цих підстав, ОСОБА_4 зазначив, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України спірні житлові будинки не можуть вважатися спільною сумісною власністю подружжя, оскільки набуті ним за час шлюбу, однак за кошти, які належали йому особисто, у зв'язку з чим просив суд визнати спірні житлові будинки його особистою приватною власністю.

Рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 25 жовтня 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Одеської області від 06 березня 2018 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено в повному обсязі.

У квітні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Іванівського районного суду Одеської області від 25 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 06 березня 2018 року, у якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України передбачено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Відповідно до частини п'ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

Разом із тим, як зазначено у частині п'ятій статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.

Такого висновку суд дійшов з огляду на таке.

У відповідності до вимог статей 57, 58, 59, 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них (аналогічні положення містять пункти 1, 2 частини першої статті 57 СК України).

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог статей 10, 60, 212 ЦПК України 2004 року, правильно виходив із того, що позивачем не доведено той факт, що будинок в АДРЕСА_3 він придбав за власні кошти, та як наслідок, за кошти вирученні після його продажу придбав спірні будинки в с. Причепівка Іванівського району Одеської області, тому відсутні підстави для визнання спірних будинків особистою приватною власністю позивача.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог статей 367, 368 ЦПК України перевірив у повному обсязі доводи апеляційної скарги постановив законну й обґрунтовану постанову, яка відповідає вимогам статті 382 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги про те, що суд не прийняв до уваги договір купівлі-продажу від 19 червня 1996 року, відповідно умов якого заявник був власником будинку на АДРЕСА_3 зводяться до переоцінки доказів, що згідно з частиною першої статті 400 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Отже, оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, постановленими із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою і шостою статті 394, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання майна особистою приватною власністю, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Іванівського районного суду Одеської області від 25 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 06 березня 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак С. О. Погрібний Г. І. Усик