Справа № 310/9182/17
РІШЕННЯ

Іменем України

(Заочне)

22 травня 2018 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Дубровської Н.М.

за участю секретаря судового засідання Гоноболіної О.І.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бердянськ цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності за набувальною давністю,-

В С Т А Н О В И В:

28 грудня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на 3/5 частини чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 за набувальною давністю. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2, на підставі свідоцтва про право на спадщину № 1-1823 від 22 грудня 2012 року, належить 2/5 чотирьох кімнатної квартири АДРЕСА_2.

Відповідачам ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на підставі Свідоцтва на право власності на житло від 01 серпня 1994 року належить по 1/3 частки чотирьох кімнатної квартири АДРЕСА_3. Приблизно з 1996-1997 року відповідачі за вказаною адресою не проживають, де саме вони знаходяться позивачеві не відомо.

Позивач проживає з 1998 року за вказаною адресою один, вільно, відкрито та без перешкод користувалася всією квартирою. Фактично володіє та користується нею, веде домогосподарство, здійснює поточний та капітальні ремонти, сплачує комунальні послуги.

На сьогоднішній день у позивача виникла необхідність належним чином зареєструвати право власності на квартиру АДРЕСА_4, у звязку чим просить визнати за ним право власності на 3/5 частини чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримав з підстав, зазначених у ньому, просив про його задоволення.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на сайті «Судова влада України» (а.с. 69). Причини неявки суду не повідомили, відзиву та заперечень проти позову не надали.

Згідно із ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, який не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. На підставі зазначеного, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з вимогами ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених випадках.

Згідно з положеннями ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

Суд, вислухавши представника позивача, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані письмові докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи.

ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину № 1-1823 від 22 грудня 2012 року, належить 2/5 частини чотирьох кімнатної квартири АДРЕСА_2, що вбачається з копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_7 та з копії витягу про державну реєстрацію прав (а.с. 8, 10).

Відповідачам ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на підставі Свідоцтва на право власності на житло від 01 серпня 1994 року належить по 1/3 частки чотирьох кімнатної квартири АДРЕСА_3 (а.с. 12).

Відповідно до копії технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_5 ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 належить 3/5 частини квартири, ОСОБА_2 2/5 частини зазначеної вище квартири (а.с. 11).

З копії довідки ОСББ «Франко 32» № 313 від 27 грудня 2017 року вбачається, що позивач ОСОБА_2 зареєстрований з 20 січня 1998 року у м. Бердянську за адресою: АДРЕСА_6 та проживає один (а.с. 9).

За даними реєстру територіальної громади Бердянської міської ради інформація про місце реєстрації ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_3 станом на 11 січня 2018 року відсутня (а.с. 21, 22, 23).

За відомостями обласного адресно-довідкового підрозділу УДМС України в Запорізькій області від 05 лютого 2018 року інформація про місце реєстрації ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_3 станом на 24 січня 2018 року відсутня (а.с. 27, 28, 29).

Згідно копії довідки ОСББ «Франко 32» № 313 від 05 лютого 2018 року, ОСОБА_2 зареєстрований та фактично проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Весь час оплата квартирної плати здійснюється ОСОБА_2, заборгованість відсутня. ОСОБА_2 здійснюються заходи щодо утримання квартири у належному стані, поточний та капітальний ремонт (а.с. 52).

Відповідно до копії довідки ПАТ «Укртелеком»,ОСОБА_2 заборгованості за послуги електрозвязку станом на 01 квітня 2018 року не має (а.с. 53).

З копій квитанцій про оплату послуг КП «Бердянськводоканал», ПАТ Укртелеком вбачається, що ОСОБА_2 здійснює оплату комунальних послуг (а.с. 58-60).

Свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що його брат позивач ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_7 проживає один з часу смерті матері ОСОБА_7 Його дружина ОСОБА_3 та діти ОСОБА_4, ОСОБА_5 понад 10 років виїхали з м. Бердянська та разом з ОСОБА_2 не мешкають, стосунків не підтримують та де знаходять на теперішній час він знає. ОСОБА_2 самостійно здійснює ремонти у квартирі, сплачує комунальні послуги.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що ОСОБА_2 тривалий час проживає один, його дружина ОСОБА_3 та діти ОСОБА_4, ОСОБА_5 виїхали у невідомому напрямку понад 10 років потому, у квартирі АДРЕСА_7 не зявляються та з ОСОБА_2 не спілкуються. ОСОБА_2 підтримує у належному стані квартиру.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_2 її сусід, вона памятає молоду родину, яка мешкала в квартирі№55 по вул. Франко, 32 в м. Бердянську, але проживали разом вони не довго, приблизно років двадцять назад дружина з дітьми виїхала та більше вона їх не бачила. ОСОБА_2 живе один, належним чино утримує майно, квартира у задовільному стані, вчасно вносить внески як член ОСББ.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що вона памятає як молода сімя оселилася у квартирі АДРЕСА_7. Мешкали: позивач, його мати, дружина та двоє дітей. Більше 10 років не бачила його дружини та дітей, ОСОБА_2 мешкає один, утримує квартиру у належному стані.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Пунктами 9, 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" розяснено, що відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України.

Згідно узагальнень Верховного Суду України та аналізу деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ для набуття права власності на майно за набувальною давністю згідно з правилами ст. 344 ЦК, по-перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом з тим факт обізнаності особи про те, що вона є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викрадення, шахрайство). По-друге, таке володіння повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна, як до власного) експлуатувати, вживати необхідних заходів для утримання майна в належному стані тощо. По-третє, володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків. Така сама позиція закріплена і у п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».

Враховуючи положення статей 335, 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю, (п. 11 Постанови)

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади, (п. 13 Постанови)

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"), (п. 14 Постанови)

Із досліджених письмових доказів, які не суперечать один одному та підтверджують доводи позивача, суд вважає встановленим, що дійсно позивач добросовісно заволодів і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном 3/5 частинами квартири АДРЕСА_7 з 1998 року і по цей час. Оскільки позивач добросовісно заволодів вказаним чужим майном і продовжує відкрито, добросовісно, безперервно володіти цим нерухомим майном протягом десяти років, на підставі ст.344 ЦК України позивач набуває право власності на це майно за набувальною давністю.

Виходячи із викладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і має підстави для задоволення позову.

На підставі ст.ст. 328, 344 ЦК України та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 82, 258, 259, 263, 265, 280-282 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності за набувальною давністю задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, податковий номер НОМЕР_1, право власності на 3/5 частки квартири №55 по вулиці Франко у будинку №32 в місті Бердянську Запорізької області за набувальною давністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Запорізької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 01 червня 2018 року.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд може бути подано протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя ОСОБА_12