Постанова

Іменем України

13 червня 2018 року

м. Київ

справа № 640/19094/15-ц

провадження № 61-12212св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А. (суддя-доповідач),

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Ступак О. В., Усика Г. І.

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті»,

відповідачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 06 лютого 2017 року у складі судді Кокоша В. В.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (далі - ТОВ «Порше Мобіліті», товариство) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави, посилаючись на те, що 08 січня 2013 року між ним та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 50007261, за умовами якого позичальнику було надано кредит для придбання автомобіля у сумі 112 422 грн 28 коп., що еквівалентно 13 965,50 доларам США, та додатковий кредит у сумі 32 073 грн 20 коп., що еквівалентно 3 984,25 доларам США, під 9,9 % річних на строк до 15 січня 2018 року. В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 09 січня 2013 року між ним та ОСОБА_1 було укладено договір застави транспортного засобу, за яким відповідач передала у заставу автомобіль марки «Volkswagen», модель «Polo Sedan», реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить їй на праві власності. У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх зобов'язань за кредитним договором станом на 27 жовтня 2015 року в неї утворилася заборгованість перед товариством у загальному розмірі 244 622 грн 64 коп. Після укладення договору застави спірний автомобіль був неодноразово відчужений і перереєстрований. На час пред'явлення позову його власником є ОСОБА_2 Враховуючи викладене, з урахуванням уточнених позовних вимог, ТОВ «Порше Мобіліті» просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет застави - автомобіль марки «Volkswagen», модель «Polo Sedan», реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_2, шляхом його продажу з публічних торгів, а також стягнути з відповідача на користь товариства штраф у розмірі 13 226 грн 15 коп. за порушення умов договору застави.

Ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 20 жовтня 2016 року, внесеною до журналу судового засідання, до участі у справі залучено ОСОБА_2 як співвідповідача.

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до ТОВ «Порше Мобіліті» про визнання кредитного договору частково недійсним та зобов'язання вчинити певні дії, в якому просила: визнати недійсним положення кредитного договору в частині визначення грошового еквіваленту суми кредиту та суми додаткового кредиту в іноземній валюті; визнати недійсними пункти 1.3, 1.3.1, 1.3.2, 8.1, 8.2, 8.3 Загальних умов кредитування та графік погашення кредиту, які є додатками до кредитного договору; зобов'язати ТОВ «Порше мобіліті» здійснити перерахунок всіх платежів та банківських операцій, що були проведені між сторонами кредитного договору у гривні, без визначення грошового еквіваленту суми кредиту та додаткового кредиту в іноземній валюті та без врахування відповідного обмінного курсу, який застосовувався до еквіваленту суми кредиту у доларах США. На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що вказані пункти договору грубо порушують чинне законодавство, зокрема Закон України «Про захист прав споживачів», оскільки містять несправедливі відносно неї як споживача умови.

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 21 грудня 2016 року у складі судді Губської Я. В., з урахуванням виправлених ухвалою цього суду від 23 грудня 2016 року арифметичної помилки та описок, позовні вимоги задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «Порше Мобіліті» за кредитним договором від 08 січня 2013 року № 50007261 в загальному розмірі 217 838 грн 64 коп. звернено стягнення на предмет застави - автомобіль марки «Volkswagen», модель «Polo Sedan», реєстраційний номер НОМЕР_1, з визначеною ціною 132 261 грн 50 коп. згідно з пунктом 1.1 договору застави від 09 січня 2013 року, що належить ОСОБА_2, шляхом продажу вказаного автомобіля з публічних торгів відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження». Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» суму штрафу в розмірі 13 226 грн 15 коп. згідно з пунктом 4.1.2 договору застави від 09 січня 2013 року. Стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» понесені витрати по оплаті судового збору пропорційно від задоволеної частини в розмірі 1 732 грн 94 коп. з кожного. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

11 січня 2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу на рішення Київського районного суду міста Харкова від 21 грудня 2016 року, в якій просила скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 23 січня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишено без руху з передбаченої частиною другою статті 297 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного судового рішення (далі - ЦПК України 2004 року), підстави несплати судового збору за подання апеляційної скарги і надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 06 лютого 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду міста Харкова від 21 грудня 2016 року постановлено вважати неподаною та повернути заявнику з підстав, передбачених частиною другою статті 121, статтею 297 ЦПК України 2004 року, у зв'язку з невиконанням особою, яка подала апеляційну скаргу, вимог ухвали суду щодо сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що особою, яка подала скаргу, не сплачено судового збору за її подання у встановленому законом порядку.

16 березня 2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просила скасувати ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 06 лютого 2017 року, а справу направити до цього ж суду для подальшого розгляду.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач як споживач, яка звернулася до суду із зустрічним позовом про захист своїх прав, на підставі статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнена від сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

21 квітня 2017 року суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито провадження у цій справі.

19 липня 2017 року ТОВ «Порше Мобіліті» подало до суду заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначило про законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції і просило відмовити у задоволенні скарги, посилаючись на те, що апеляційний суд зобов'язав ОСОБА_1 сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення місцевого суду лише в частині оскарження нею первісного позову про звернення стягнення на предмет застави. Крім цього, у статті 5 Закону України «Про судовий збір» міститься вичерпний перелік осіб, які звільняються від сплати судового збору на усіх стадіях цивільного процесу, і споживачі до таких осіб не відносяться.

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 серпня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

05 березня 2018 року справу № 640/19094/15-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Постановляючи ухвалу від 06 лютого 2017 року про визнання неподаною апеляційної скарги та повернення її представнику ОСОБА_1 - ОСОБА_3, апеляційний суд керувався нормами статей 121, 297 ЦПК України 2004 року і виходив з того, що заявник не виконала вимоги ухвали Апеляційного суду Львівської області від 23 січня 2017 року про залишення апеляційної скарги без рухув частині сплати судового збору.

Такий висновок суду апеляційної інстанції є правильним.

Відповідно до підпункту 6 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали, за подання апеляційної скарги на рішення суду сплачується судовий збір у розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Згідно з частиною другою статті 297 ЦПК України 2004 року до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 295 цього Кодексу, а також у разі несплати суми судового збору застосовуються положення статті 121 цього Кодексу (залишення заяви без руху та повернення заяви у разі неусунення її недоліків у встановлений судом строк).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.

У статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, проте системний і комплексний аналіз зазначеного Закону і статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, встановленому у статті 5 Закону України «Про судовий збір», не може безумовно означати, що споживачі такої пільги не мають, оскільки зазначена пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

За основу приймається те, що стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред'явлення позову.

Спеціальним законом передбачено, що споживачі звільняються від сплати судового збору з метою захисту своїх порушених прав (частина третя статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судовий збір» у частині 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» слова «державного мита» замінені словами «судового збору».

Отже, при прийнятті Закону України «Про судовий збір» законодавець передбачив можливість застосування Закону України «Про захист прав споживачів» при визначенні пільг певних категорій осіб щодо сплати судового збору.

Порушені права можуть захищатися як у суді першої інстанції (при пред'явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу (при поданні апеляційної та касаційної скарги). Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завдання якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів», стаття 1 ЦПК України 2004 року, стаття 2 ЦПК України).

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 14-57цс18.

Отже, ОСОБА_1 як споживач, що звернулася до суду з позовом про захист своїх прав, звільнена від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції в частині вирішення поданого нею зустрічного позову про визнання кредитного договору частково недійсним та зобов'язання вчинити певні дії.

Поряд з цим, залишаючи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 без руху, апеляційний суд зобов'язав заявника сплатити судовий збір за подання цієї скарги лише в частині оскарження нею первісного позову про звернення стягнення на предмет застави.

Враховуючи викладене, а також те, що ОСОБА_1 оскаржувала в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції у повному обсязі (як в частині первісного позову, так і в частині зустрічного позову), апеляційний суд дійшов правильного висновку про повернення заявнику апеляційної скарги у зв'язку з невиконанням вимог ухвали щодо сплати судового збору за подання цієї скарги.

Доводи касаційної скарги повністю спростовуються вищенаведеними обставинами справи і положеннями законодавства.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 06 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді:С. О. Карпенко
В. О. Кузнєцов
О. В. Ступак
Г. І. Усик