Справа № 171/716/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" червня 2018 р. м. Апостолове

Апостолівський районний суд Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді Семенової Н.М.,

за участю секретаря Ровної Н.А.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у м. Апостолове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, вказуючи, що 06.11.2004 року вони зареєстрували шлюб у виконкомі Нивотрудівської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області, актовий запис № 19. Від даного шлюбу мають дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Спільне життя не склалося, спільного господарства не ведуть. Просить розірвати шлюб, строк на примирення не надавати.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву, в якій просить розглядати справу у її відсутність. Позовні вимоги позивача визнає в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 51 Конституції України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сімї.

Згідно ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частиною 2, 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що 06.11.2004 року між сторонами укладено шлюб, який був зареєстрований у виконавчому комітеті Нивотрудівської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області, актовий запис № 19, що підтверджується свідоцтвом про одруження І-КИ № 226117 від 06 листопада 2004 року (а.с.5).

У вказаному шлюбі у сторін народилась дитина: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що встановлено зі свідоцтв про народження І-КИ № 008279 від 26 травня 2005 року (а.с.6).

Причиною розпаду сім'ї є те, що спільне проживання сторін та шлюбні відносини між ними припинені. Між сторонами втрачено почуття взаємної поваги, любові, їх шлюб носить формальний характер. Відсутність нормальної моральної обстановки в сімї та, як наслідок, негативний вплив вказаного фактору на психологічний стан позивача змусило її звернутися з позовною заявою до суду про розірвання шлюбу.

Оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, розірвання шлюбу може відбутися за їхньою спільною заявою або за заявою когось з них. Збереження шлюбу можливе лише на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Однак, як встановлено судом, позивач по справі не має наміру зберігати шлюб. Приймаючи до уваги вказане позивачем, суд вважає, що причини, що спонукають її на розірвання шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б її інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі Конвенція) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Стаття 8 Конвенції декларує, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. Частиною 2 вказаної статті встановлено, що органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспільстві в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб.

Як проголошено положеннями статті 12 Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім'ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права.

Таким чином, також і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, з огляду на зміст ст. 5 Протоколу № 7, ст.ст.8, 12 Конвенції.

Враховуючи відсутність у позивача бажання зберегти сім'ю, суд приходить до переконання, що подальше збереження шлюбу між сторонами не можливе, а тому шлюб слід розірвати.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст.24, 56, 110,112, 114, 115 СК України, ст.ст.4,11,12,13,15,76-89,223, 258,259,263-265,352,354ЦПК України, -

суд , -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити у повному обсязі.

Шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженцем ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженкою ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрований 06.11.2004 року виконкомом Нивотрудівської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області, актовий запис № 19 розірвати.

На рішення суду може бути подана апеляція безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя:ОСОБА_4