Справа № 372/2802/17 Головуючий у І інстанції Кравченко М. В.
Провадження № 22-ц/780/1806/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 58 12.06.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 червня 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді: - ОСОБА_1,

суддів: Волохова Л.А., Лівінського С.В.,

при секретарі Немудрій Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 23 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Садівницького товариства «Арсеналець-6», ОСОБА_3 про визнання права управління та зобовязання усунути перешкоди в управлінні юридичною особою, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила визнати за нею право на управління юридичною особою - громадською організацією СТ «Арсеналець-6» з 07 серпня 2016 року, як голови правління та зобовязати громадську організацію - СТ «Арсеналець-6» та ОСОБА_3 усунути перешкоди в управлінні шляхом передачі їй по акту прийому-передачі права розпоряджатися грошовими коштами на банківських рахунках, печатки, майно та всіх наявних документів СТ «Арсеналець-6», в тому числі особливо важливих, зокрема, оригіналів Статутів, Свідоцтва про державну реєстрацію, рішень правління минулого складу, Реєстру членів Організації станом на 07.08.2016 року.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що відповідач добровільно не надає оригінали статуту громадської організації СТ «Арсеналець-6» та свідоцтва про державну реєстрацію, які необхідні для здійснення Державної реєстрації в Міністерстві юстиції України, а тому вона не може реалізувати своє право, як керівника громадської організації.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 23 січня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким позов задовольнити повністю.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, при цьому заперечення відповідача ґрунтуються на матеріалах справи.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ч.3 ст.1 Закону України «Про громадські обєднання» (далі - Закон) громадська організація - це громадське обєднання, засновниками та членами (учасниками) якого є фізичні особи.

Згідно з ч.3 ст.3 цього Закону громадські обєднання утворюються і діють на принципах: добровільності, самоврядності, вільного вибору території діяльності, рівності перед законом, відсутності майнового інтересу, прозорості, відкритості та публічності.

При цьому принцип самоврядності, як вбачається з ч.3 ст.3 Закону передбачає право членів (учасників) громадського обєднання самостійно здійснювати управління діяльністю громадського обєднання відповідно до його мети (цілей), визначати напрями діяльності, а також невтручання органів державної влади, органів місцевого самоврядування в діяльність громадського обєднання, крім випадків, визначених законом.

За ст.11 Закону громадська організація керується в своїй діяльності статутом, який в тому числі має містити відомості про повноваження керівника, інших органів управління, порядок їх формування та зміни складу, термін повноважень та інші.

Судом встановлено, що відповідно до копії статуту громадської організації «СТ «Арсеналець-6» має статус юридичної особи, основною метою створення та діяльності садового товариства є задоволення та захист законних прав та інтересів його членів, завданням є створення умов повноцінного використання його членами земельних ділянок для вирощування фруктів, ягід, овочів та іншої сільськогосподарської продукції, з можливістю розташування на них садових будинків, створення умов для оздоровлення та відпочинку членів садового товариства та їх родин.

Як видно з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Садівницьке товариство «Арсеналець-6» є громадською організацією з кількістю 280 членів товариства, керівником організації є відповідач ОСОБА_3, СТ «Арсеналець - 6» керується в своїй діяльності статутом громадської організації і органом управління юридичної особи є загальні збори.

Позивачка в обґрунтування наявності у неї підстав здійснювати керівництво юридичною особою посилалася на рішення загальних зборів від 06 серпня 2016 року.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 20.12.2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до СТ «Арсеналець-6», треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, державний реєстратор Обухівської районної державної адміністрації Київської області ОСОБА_5, про визнання недійсним рішення загальних зборів від 06 серпня 2016 року відмовлено в повному обсязі.

Отже, дійсність рішення загальних зборів щодо переобрання керівництва садівницького товариства «Арсеналець-6» не оспорюється в межах цього судового розгляду.

Також суд першої інстанції вірно прийняв до уваги те, що встановлена чинним законодавством процедура зміни керівництва юридичної особи станом на цей час є незавершеною, як і процедура приведення до вимог законодавства правовстановлюючих документів - статуту садівницького товариства «Арсеналець-6» та його державної реєстрації.

Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про громадські обєднання» громадські організації, їх спілки (союзи, асоціації, інші об'єднання громадських організацій), легалізовані на день введення цього Закону в дію шляхом реєстрації або повідомлення про заснування, не потребують відповідно перереєстрації або повторного подання документів для повідомлення. Статути (положення) громадських організацій, спілок громадських організацій мають бути приведені у відповідність із цим Законом протягом п'яти років з дня введення його в дію. Реєстрація змін до статуту (положення), пов'язаних з введенням цього Закону в дію, здійснюється без справляння плати за реєстраційні дії протягом п'яти років з дня введення цього Закону в дію.

Суд вірно прийняв до уваги те, що у своїх позовних вимогах позивачка просила визнати за нею право управління юридичною особою та зобовязати цю ж юридичну особу вчинити певні дії, проте вони стосуються громадської організації СТ «Арсеналець-6», але предявлені до юридичної особи із іншим найменуванням - СТ «Арсеналець-6». Факт державної реєстрації, а відтак і правосубєктності, юридичної особи, в управлінні якої позивач за доводами позову набула право, яке захищає в межах цієї справи, залишився недоведеним.

Виникнення між членами між членами СТ «Арсеналець-6» спорів з приводу легітимності керівництва, проведення загальних зборів щодо переобрання голови правління ОСОБА_3 на ОСОБА_2, підтверджуються рішеннями, протоколами, постановами правління, заявами, зверненнями, обявами, реєстрами та іншими наявними у справі доказами.

Наявність судових спорів, які розглядаються і розглядались стосовно питань діяльності садівницького товариства «Арсеналець-6» в порядку адміністративного, цивільного та господарського судочинства підтверджується судовими рішеннями.

Згідно ч.ч.4, 5 ст.89 ЦК України до єдиного державного реєстру вносяться відомості про організаційно-правову форму юридичної особи, її найменування, місцезнаходження, органи управління, філії та представництва, мету установи, а також інші відомості, встановлені законом. Зміни до установчих документів юридичної особи, які стосуються відомостей, включених до єдиного державного реєстру, набирають чинності для третіх осіб з дня їх державної реєстрації.

Відповідно до положень пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» від 15.05.2003 року за №755-IV державна реєстрація - це офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про юридичну особу.

Згідно з абзацом 2 пункту 6 частини 1 статті 15 Закону №755-IV для державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі, подається рішення уповноваженого органу управління юридичної особи, яке викладається у письмовій формі, прошивається, пронумеровується та підписується засновниками (учасниками), уповноваженими ними особами або головою та секретарем загальних зборів (у разі прийняття такого рішення загальними зборами).

За ст.25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі: 1) документів, що подаються заявником для державної реєстрації; 2) судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі, а також що надійшли в електронній формі від суду або державної виконавчої служби відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" щодо, зокрема, зобовязання вчинення реєстраційних дій; скасування реєстраційної дії/запису в Єдиному державному реєстрі.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

За ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, ним встановлено та підтверджено матеріалами справи, що судові спори в порядку адміністративного судочинства щодо державної реєстрації зміни керівництва СТ «Арсеналець-6» не завершено, відомості про позивачку ОСОБА_2 як про нового обраного керівника - голову правління вказаної юридичної особи до державних реєстрів не внесені, а тому в межах цієї справи не доведено виникнення у встановленому законом порядку у позивачки права управління юридичною особою, яке вона просила захистити в судовому порядку, а тому позов вважав передчасним.

Виходячи з наведеного, оскільки в своїх позовних вимогах позивачка просила визнати за нею право управління юридичною особою та зобовязати цю ж юридичну особу вчинити певні дії, проте вони стосуються громадської організації СТ «Арсеналець-6», але предявлені до юридичної особи із іншим найменуванням - СТ «Арсеналець-6», а факт державної реєстрації, а також правосубєктності, юридичної особи, в управлінні якої позивач за доводами позову набула право, яке захищає в межах цієї справи, залишився недоведеним, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки він не доведений належними та допустимими доказами.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 23 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: