Постанова

Іменем України

14 червня 2018 року

м. Київ

справа № 161/1281/17

провадження № 61-24276св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Висоцької В.С. (суддя-доповідач), Пророка В. В.,

Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Волинської області від 30 травня 2017 року у складі колегії суддів: Івасюти Л. В., Заболотько Д. М., Смидюк О. С.,

ВСТАНОВИВ :

У січні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом доОСОБА_5, в якому просила витребувати у відповідача автомобіль марки «MERCEDES-BENZ VITO», 1997 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 та передати його їй.

Позов мотивовано тим, що 31 жовтня 2002 року позивач, за власні кошти, в сумі 8000 доларів США придбала автомобіль марки «MERCEDES-BENZ VITO», 1997 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1. Оскільки посвідчення водія у позивача відсутнє, після придбання автомобіля ним керував відповідач.

30 жовтня 2015 року між позивачем та відповідачем виникла сварка, в ході якої останній повідомив, що автомобіль марки «MERCEDES-BENZ VITO» у 2012 році він перереєстрував на своє ім'я.

Позивач посилається на те, що відповідач незаконно користується спірним автомобілем, відмовляється у добровільному порядку зняти зазначений автомобіль з державної реєстрації та повернути його позивачу як законному власнику.

Відповідно до висновку експерта від 26 жовтня 2016 року, підписи, виконані від імені ОСОБА_4, в графах: «підпис власника» «тимчасовий талон», «інформацію внесену до заяви підтверджую» заяви від 18 жовтня 2012 року ОСОБА_4 в Луцьке МРЕВ виконані не ОСОБА_4, а іншою особою.

Позивач вказує на те, що заяви від 18 жовтня 2012 року до Луцького МРЕВ щодо переоформлення автомобіля марки «MERCEDES-BENZ VITO», вона не подавала та не підписувала.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 квітня 2017 року позов задоволено.

Витребувано у ОСОБА_5, автомобіль марки «MERCEDES-BENZ VITO», номер кузова, 1997 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, та передано його ОСОБА_4 Вирішено питання щодо стягнення судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що автомобіль марки «MERCEDES-BENZ VITO» вибув із володіння власника ОСОБА_4 не з її волі іншим шляхом, що підтверджується належними доказами, а тому вимога позову про витребування цього майна у відповідача, який незаконно, без відповідної правової підстави заволодів ним, підлягає задоволенню.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 30 травня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що довідка-рахунок підтверджує реалізацію транспортного засобу, перехід права власності на транспортний засіб від продавця до покупця та є оформленням договірних відносин купівлі-продажу транспортного засобу. Право власності на спірний автомобіль зареєстровано за відповідачем на підставі довідки-рахунку від 18 жовтня 2012 року, яка ніким не оспорена у передбаченому законом порядку, та реєстрація права власності, оформлена за даною довідкою-рахунком не скасована. Судом першої інстанції застосовано окремий спосіб захисту порушеного права, що не має відношення до правової природи реституції витребування майна в особи, яка є набувачем майна за договором, що не визнаний недійсними і не є предметом судового розгляду у даній справі.

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального та порушення норм процесуального права просить скасувати ухвалене ним рішення із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що автомобіль «MERCEDES-BENZ VITO» вибув із володіння власника ОСОБА_4 не з її волі іншим шляхом, що підтверджується належними доказами, а тому вимога позову про витребування цього майна у відповідача, який незаконно, без відповідної правової підстави заволодів ним, на підставі статті 387 ЦК України підлягає задоволенню. Суд апеляційної інстанції дійшов неправильних висновків щодо оцінки доказів, забраних у справі на підтвердження позовних вимог.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі на вищевказані судові рішення. Справу витребувано із суду першої інстанції.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення

змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

15 травня 2018 року справу передано Верховному Суду.

Відповідач не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на касаційну скаргу, своїх заперечень щодо її вимог і змісту до Верховного Суду не направив.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судом установлено, що автомобіль марки «MERCEDES-BENZ VITO», 1997 року випуску, був зареєстрований за ОСОБА_4

30 жовтня 2012 року даний автомобіль на підставі довідки-рахунку перереєстровано на ОСОБА_5

02 листопада 2015 року позивач подала до Луцького МВ УМВС України у Волинській області заяву про кримінальне правопорушення у зв'язку з тим, що заяви від 18 жовтня 2012 року до Луцького МРЕВ щодо переоформлення автомобіля марки «MERCEDES-BENZ VITO» вона не подавала та не підписувала.

22 грудня 2015 року Луцьким ВП внесено відомості до Єдиний державний реєстр досудових розслідувань та зареєстровано кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 289 КК України.

Висновком Волинського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 26 жовтня 2016 року, якій міститься в матеріалах кримінального провадження, встановлено, що підписи виконані від імені ОСОБА_4 в графах: «підпис власника», «тимчасовий талон», «інформацію внесену до заяви підтверджую» заяви від 18 жовтня 2012 року ОСОБА_4 в Луцьке МРЕВ, виконані не ОСОБА_4, а іншою особою.

Звертаючись до суду з даним позовом та посилаючись на наведені обставини позивач обрала спосіб захисту прав шляхом витребування майна з чужого незаконного володіння на підставі положень статті 387 ЦК України.

Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

У разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним, застосовуються положення статей 215, 216 ЦК України, згідно яких, стороні недійсного правочину може бути пред'явлена вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину за правилами реституції.

Отже, правовим наслідком недійсності правочину і cпособом захисту цивільних прав, який можебути застосовано до відносин зобов'язального характеру, за умови якщо спір виник між сторонами недійсного правочину (договору) є реституція.

Встановивши, що право власності на спірний автомобіль було зареєстровано за відповідачем на підставі довідки-рахунку від 18 жовтня 2012 року, яка є оформленням договірних відносин купівлі-продажу транспортного засобу і цей правочин позивачем не оспорювався, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для застосування загального правила статті 387 ЦК України та витребування майна шляхом віндикації.

Апеляційний суд правильно виходив із того, що судом першої інстанції помилково застосовано окремий спосіб захисту порушеного права, що не має відношення до правової природи реституції витребування майна в особи, яка є набувачем майна за договором, що не визнаний недійсними і не є предметом судового розгляду у даній справі.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв'язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Волинської області від 30 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В. Пророк

І. М. Фаловська