Справа № 361/6277/15-ц Головуючий у І інстанції Селезньова Т. В.
Провадження № 22-ц/780/2331/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 12.06.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 червня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області

у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Богдан І.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 березня 2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом та просив в рахунок погашення заборгованості в сумі 1 474 529 грн. 27 коп. за кредитним договором № 2621/04/08/72-088 від 29 грудня 2011 року звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру № 328 за адресою: Київська область, м. Бровари, вул. Грушевського, 21, загальною площею 77,8 кв.м., житловою площею 34,7 кв.м., що складається з двох кімнат, та належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу ОСОБА_3 29 грудня 2011 року за реєстровим № 5055, зареєстрованого 29 грудня 2011 року в державному реєстрі правочинів за реєстровим № 4840633 шляхом визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на вказану квартиру.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22 квітня 2008 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, який був забезпечений іпотечним договором від 10 березня 2009 року. У рахунок виконання зобовязань за кредитними договором ОСОБА_4 передала в іпотеку належну їй квартиру № 328, по вул. Грушевського, 21 у м. Бровари Київської області. 29 грудня 2011 року між ПАТ «Сведбанк», ОСОБА_4 і ОСОБА_2 був укладений договір про переведення боргу і додатковий договір про внесення змін та доповнень до іпотечного договору, за якими ОСОБА_2 набув статусу позичальника за кредитними договором і іпотекодавця за іпотечним договором. За договором купівлі-продажу прав вимоги від 25 грудня 2012 року ПАТ «Дельта Банк» набув право грошової вимоги до відповідача за вказаними кредитним та іпотечним договорами. Позичальник не виконав свої зобовязання, у звязку з чим йому було відправлено лист з повідомленням про набуття права вимоги до відповідача за даним кредитним і іпотечним договорами та вимогу про виконання грошового зобовязання з попередженням про застосування процедури звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання вимоги протягом 30 днів з дня отримання. Однак, ОСОБА_2 не виконав вимогу позивача та заборгованість не погасив.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 березня 2018 року у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» просить скасувати рішення суду першої інстанції через порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що суд може задовольнити позов банку про звернення стягнення на предмет шляхом передачі у власність за наявності правочину між банком та боржником. Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя є наявним в іпотечному договорі і відповідач в цьому застереженні надав згоду банку звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність. Задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття предмета іпотеки у власність повинно відбуватися виключно на підставі рішення суду, якщо договір іпотеки у загальному вигляді передбачає тільки можливість застосування цього способу звернення стягнення, а іпотекодавець добровільно не передасть йому у власність предмет іпотеки як відступне.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

На адресу апеляційного суду від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він вказує на те, що згідно умов іпотечного договору сторони не погоджували такого способу звернення стягнення як рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. В іпотечному договорі сторони застосували розєднувальний союз, наявність якого вказує, що звернення стягнення по договору іпотеки можливе або за рішенням або у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса або застереження про задоволення вимог іпотекодержателя і одночасного застосування вказаних способів звернення стягнення іпотечним договором не передбачено. За змістом погоджених сторонами умов іпотечного договору звернення стягнення відповідно до застереження про задоволення вимог іпотеко держателя здійснюється в позасудовому порядку, а договір іпотеки є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки. Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду. Застереження у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб врегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі. З наданих до суду позивачем матеріалів неможливо встановити яким саме чином ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» погодили перелік правочинів, за якими відбулося відступлення права вимоги, а, отже, неможливо встановити чи були у цьому переліку правочини, субєктами правовідносин за якими є позивач та відповідач.

Аналогічні пояснення містяться у відзиві ОСОБА_2 на позовну заяву. Крім того, ОСОБА_2 вказував на те, що до позивача не перейшло право вимоги за іпотечним договором від 10 березня 2009 року. Між сторонами укладався зовсім інший договір з іншим номером та датою. При розрахунку заборгованості позивач застосував відсоткову ставку у розмірі 14,5 %, тоді як умовами договору передбачена ставка 13,5 %. Позивачем не надано доказів, які свідчать про отримання грошових коштів відповідно до умов кредитного договору. Звіт про оцінку майна, наданий ПАТ «Дельта Банк», зроблений з грубим порушенням вимог чинного законодавства у звязку з чим є недійсним.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 22 квітня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 2621/0408/72-088, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_4П кредит у розмірі 65 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом 13,5 % річних на строк з 22 квітня 2008 року по 20 квітня 2033 року на умовах платності, зворотності, належного виконання зобов'язань за договором (а.с.16, Т.1).

10 березня 2009 року з метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_4 перед ВАТ «Сведбанк» за кредитним договором № 2621/0408/72-088 від 22 квітня 2008 року між ОСОБА_4 і ВАТ «Сведбанк» було укладено іпотечний договір № 2621/0408/72-088-Z-2, за яким ОСОБА_4 передала в іпотеку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 (а.с.59, Т.1).

У подальшому 09 квітня 2009 року, 30 квітня 2009 року, 11 березня 2010 року, 11 листопада 2010 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4 укладено договори про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 2621/0408/72-088 від 22 квітня 2008 року (а.с.36,37, 41,52, Т.1).

29 грудня 2011 року між ПАТ «Сведбанк», ОСОБА_4 і ОСОБА_2 укладено договір про переведення боргу, згідно умов якого первісний позичальник (ОСОБА_4П.) переводить на нового позичальника (ОСОБА_2М.), а новий позичальник приймає на себе всі права та обов'язки, які виникли на підставі кредитного договору № 2621/0408/72-088 від 22 квітня 2008 року, укладеного між первісним позичальником (ОСОБА_4П.) та банком.

Відповідно до п. 2 договору про переведення боргу заборгованість, яка виникла на підставі кредитного договору становить 62 068,64 доларів США, а саме: заборгованість за кредитом 61 634,69 доларів США, прострочена заборгованість за кредитом - 0,00 доларів США, нараховані проценти - 433,95 доларів США, сума прострочених процентів (в тому числі нарахованих на суму простроченої заборгованості за кредитом) - 0,00 доларів США, сума штрафів і пені - 0,00 грн. Відповідно до п.4 сторони домовились, що зобов'язання по кредитному договору у нового позичальника виникають з моменту підписання цього договору. Відповідно до п.7 шляхом підписання даного договору новий позичальник підтверджує, що його повідомлено про всі вимоги, що мають місце між первісним позичальником та банком. Відповідно до п.8 іпотека, встановлена первісним боржником, зберігається після переведення боргу на нового позичальника. Згідно пункту 9 сторони домовились, що після підписання цього договору буде оформлено додатковий договір про внесення змін та доповнень до іпотечного № 2621/0408/72-088-Z-2 від 10 березня 2009 року (а.с.15, Т.1).

29 грудня 2011 року між ПАТ «Сведбанк» і ОСОБА_2 був укладений договір про внесення змін та доповнень № 7 до кредитного договору №2621/0408/72-088 від 22 квітня 2008 року (а.с.52, Т.1).

29 грудня 2011 року між ПАТ «Сведбанк» і ОСОБА_2 укладено додатковий договір про внесення змін і доповнень до іпотечного договору № 2621/0408/72-088-Z-2 від 10 березня 2009 року (а.с.63,Т.1).

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» і ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, за яким ПАТ «Сведбанк» продав, а ПАТ «Дельта Банк» купив права вимоги за кредитними договорами, окрім права продавця на договірне списання коштів з рахунків позичальників, відкритих у продавця, а також всі права вимоги продавця до осіб, які надали забезпечення, за договорами забезпечення, включаючи будь-які права та всі права вимоги та засоби захисту прав, які доступні продавцю, щодо виконання позичальниками та/або особами, які надали забезпечення, будь-яких своїх обов'язків за кредитними договорами та договорами забезпечення. Договір про відступлення прав вимоги нотаріально посвідчений 25 травня 2012 року за реєстровим № 1306,1307 (а.с.70, Т.1).

Згідно акту приймання-передачі прав вимоги до договору купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року продавець ПАТ «Сведбанк» передав, а покупець ПАТ «Дельта Банк» відповідно до п.2.3 прийняв права вимоги, які перелічені у додатку до цього акту, що посвідчує факт здійснення відступлення (а.с.206, Т.1).

Згідно акту приймання-передачі кредитних файлів № 33 до договору купівлі продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року відповідно до п.4.2 договору (зобов'язання сторін після підписання) продавець підтверджує, що він вручив покупцю, а покупець підтверджує, що він прийняв від продавця, належним чином укомплектовані кредитні файли у кількості 100 штук стосовно наступних кредитних договорів, зокрема, по клієнту ОСОБА_2, номер кредитного договору 2621/0408/72-088 (а.с.204, Т.2).

Згідно розрахунку заборгованості, наданого ПАТ «Дельта Банк», станом на 30 липня 2015 року заборгованість ОСОБА_2 становить: 58 295,57 доларів США, що згідно курсу НБУ (100 доларів США 2207,3558 грн.) складає 1 286 790 грн. 65 грн. заборгованість за кредитом; 7 008,36 доларів США, що згідно курсу НБУ (100 доларів США 2207,3558 грн.) складає 154 699 грн. 44 коп. - заборгованість за відсотками; 31 244 грн. 11 коп. пеня; 136 грн. 53 коп. сума за ставкою 3 % річних від суми простроченого тіла; 1 558 грн. 55 коп. сума за ставкою 3% від суми прострочених відсотків (а.с.13, Т.1).

21 серпня 2015 року ПАТ «Дельта Банк» направив ОСОБА_2 лист-вимогу про сплату поточної заборгованості за кредитним договором у розмірі 6 911,28 доларів США та зазначено про необхідність у тридцятиденний строк виконати зобовязання за кредитним договором. У разі незадоволення даного листа-вимоги банк буде вимушений захищати свої майнові права шляхом позасудового врегулювання спору або звернення до суду з вимогою про примусове стягнення боргу на загальну суму заборгованості за кредитним договором, яка станом на 30 липня 2015 року становить 65 303,93 доларів США та 33 039 грн. 18 коп. У разі невиконання цієї вимоги ПАТ «Дельта Банк» розпочне процедуру звернення стягнення на передане в іпотеку нерухоме майно (а.с.7, Т.1).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що посилання на статтю 37 Закону України «Про іпотеку» не дає підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання судом за позивачем права власності. Дане посилання не відповідає ні вимогам Закону України «Про іпотеку», що регулює дані правовідносини, ні умовам укладеного з відповідачем договору. Звернення стягнення на предмет іпотеки у вказаний позивачем у позові спосіб є неможливим, оскільки вказаний спосіб не передбачений у статті 39 Закону України «Про іпотеку».

Апеляційний суд погоджується по суті з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обовязки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обовязки підлягають виконанню.

Звертаючись до суду з позовом, ПАТ «Дельта Банк» вказує на те, що в рахунок виконання основного зобовязання він має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття у власність згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі у порядку, передбаченому ст.ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку».

Так, пунктами 11, 12 іпотечного договору від 10 березня 2009 року передбачено, що іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки у разі, якщо на день, визначений основним зобовязанням, іпотекодавець не поверне іпотекодержателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, платежі та санкції, що передбачені та /або випливають з основного зобовязання, а також в інших випадках, передбачених основним зобовязанням та цим договором, в тому числі у випадку одноразового прострочення основного зобовязання (я основного боргу, так і процентів за ним). При настанні зазначених у абзаці першому цього пункту договору випадків іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушень основного зобовязання та зобовязань, передбачених цим договором, у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов цього договору.

За вибором іпотекодержателя застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя: за рішенням суду; у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону «Про іпотеку» або шляхом продажу іпотекодержателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 ЗУ «Про іпотеку».

Підпунктом 12.3.1 договору іпотеки від 10 березня 2009 року встановлено, що задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» у випадку задоволення вимог іпотекодержателя договір про задоволення вимог іпотекодержателя є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки.

Тобто, підписавши іпотечний договір, сторони обумовили всі його умови, у тому числі, вирішили питання щодо позасудового врегулювання спору і не передбачили можливості звернення до суду іпотекодержателя з позовом про визнання за ним права власності на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обовязків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобовязання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобовязання.

Згідно ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому необхідно врахувати, що стаття 37 Закону України «Про іпотеку» не містить можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду.

Відповідно до вимог ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання.

Для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку.

Саме таку правову позиції, щодо застосування норм статей 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» викладено у постановах ОСОБА_5 Верховного Суду від 21 березня 2018 року, 16 травня 2018 року, 23 травня 2018 року.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції ПАТ «Дельта Банк» зазначає, що застереження про задоволення вимог іпотекодержателя є наявним в іпотечному договорі і відповідач в цьому застереженні надав згоду банку звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність. Задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття предмета іпотеки у власність повинно відбуватися виключно на підставі рішення суду, якщо договір іпотеки у загальному вигляді передбачає тільки можливість застосування цього способу звернення стягнення, а іпотекодавець добровільно не передасть йому у власність предмет іпотеки як відступне.

Разом з тим, враховуючи вищезазначене, такі доводи позивача не можуть бути прийняті до уваги, оскільки ані законом, ані договором не передбачено визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем на підставі рішення суду. Позивач не позбавлений права на звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, визначений іпотечним договором та Законом України «Про іпотеку».

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на наявних у справі доказах, доводи апеляційної скарги зазначених висновків не спростовують, а, відтак, вимоги апеляційної скарги задоволені бути не можуть.

На підставі викладено та керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 13 червня 2018 року.

Головуючий: Фінагеєв В.О.

Судді: Кашперська Т.Ц.

ОСОБА_6