Справа № 466/9918/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" травня 2018 року Шевченківський районний суд м.Львова у складі:

головуючої - судді ЛУЦІВ-ШУМСЬКОЇ Н.Л.

секретар КЛИМКО С.В.

за участю представників сторін ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні майном та встановлення порядку користування квартирою,-

в с т а н о в и в :

14.12.2017 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні майном та встановлення порядку користування квартирою.

В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що вона є власником ? частини квартири АДРЕСА_1 1/4 частина квартири на підставі договору міни між нею та ОСОБА_5 від 02.04.2014р. і 1/4 частина квартири на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, серія та номер 47633 від 29.10.1996р.

Інша 1/2 частина даної квартири є приватною власністю матері позивачки, ОСОБА_4: 1/8 частина квартири належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину від 22.05.2003р., 1/8 частини квартири - на підставі договору дарування від 06.02.2004р. та ? частина квартири - на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, серія та номер 47633, виданий 29.10.1996 року.

Квартира є двокімнатною і складається з житлової кімнати площею - 17.2кв.м., житлової кімнати площею - 11,6кв.м., коридору площею 9,1кв.м., кухні площею 7.4кв.м., ванної кімнати площею 2.5кв.м., вбиральні площею 1.4кв.м., вбудованої шафи площею 0,2кв.м, балкону площею 1.3кв.м. Загальна площа квартири становить 50,7кв.м.

В квартирі окрім позивачки зареєстрована її мати - відповідач ОСОБА_4, сестра - відповідачка ОСОБА_5 та її діти ОСОБА_6, ОСОБА_7

Позивачка стверджує, що у неї часто виникають суперечки з відповідачами стосовно користування квартирою, домовленості між ними про порядок володіння та користування квартирою, що є спільною частковою власністю не досягнуто. Вважає, що відповідачі своїми протиправними діями порушують її право на вільне користування приватною власністю, тому звернулася в суд з позовом. Просить виділити їй в користування ізольовану житлову кімнату площею 11.6кв.м та балкон площею 1.3кв.м. Ванну кімнату, вбиральню, кухню, коридор, залишити у спільному користуванні.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, давши пояснення аналогічні тим, що вказані у позові.

Представник відповідачів в судовому засіданні заперечила проти позову в повному обсязі. Додатково пояснила, що позивачка не проживає у даній квартирі і цього факту не заперечує, оскільки сама ж у позові зазначає, що проживає по АДРЕСА_2. Позивачка не сплачує жодних комунальних послуг, хоча і володіє ? квартирою, не бере участі в утриманні квартири, підтриманні її технічного стану. Позивачка даною квартирою не користувалася, не користується. Її право на користування квартирою відповідачі не порушували і не порушують. Вважає, що квартира є вільна для користування позивач і жодних доказів протилежного позивач суду є надав.

Заслухавши пояснення представників сторін по справі, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Правилами ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.5 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Частиною першою ст.76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Встановлено, що ОСОБА_3 є співвласником квартири АДРЕСА_1. Квартира загальною площею 50,7кв.м, житловою площею 28,8кв.м., складається з кімнати площею 17,2кв.м, кімнати площею 11,6кв.м.; кухні площею 7,4кв.м, коридору площею 9,1кв.м, ванної кімнати площею 2,5кв.м, вбиральні площею 1,4кв.м, вбудованої шафи площею 0,2кв.м, балкону площею 1,3кв.м.

Позивачці ОСОБА_3 на праві власності належить 1/2 частина цієї квартири. Даний факт стверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, копіями договору міни від 02.04.2014р., свідоцтва про право власності на квартиру.

Позивачка ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 не зареєстрована та не проживає. Місце її реєстрації АДРЕСА_2,

Позивачка зазначає, що відповідачі своїми протиправними діями порушують її право на вільне користування квартирою. Проте, доказів на підтвердження порушення її права власника на користування квартирою суду не надано.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у з володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у траві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

З цього положення слідує, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності. Співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за ножним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

У даному випадку спірні правовідносини стосуються встановлення порядку спільного користування квартирою.

Встановлений порядок користування спільною квартирою судом або сторонами в добровільному порядку повинен враховувати баланс інтересів кожного зі співвласників. Запропонований позивачем варіант порядку користування квартирою позивачем - не враховує інтереси обох відповідачів та малолітніх дітей, що проживають у квартирі, не дає їм можливості користуватися балконом у квартирі.

В судовому засіданні позивачкою не доведено факту чинення перешкод їй відповідачами у здійсненні права власності, не надано доказів існуючого на її думку конфлікту; доказів необхідності встановлення порядку користування квартирою в якій позивач не проживає; доказів неможливості реалізації прав співвласника квартири та порушення цих прав відповідачами.

Всебічно та повно дослідивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позивачкою не доведено чинення їй перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 відповідачами, відсутні будь-які правові підстави для зобов'язання їх не чинити перешкод у користуванні часткою квартири і встановлення порядку користування даною квартирою.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 5,10,12,13,76,81,141,259,263,264,265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_2, ІНПП НОМЕР_1) до ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1, ІНПП НОМЕР_2), ОСОБА_5 (АДРЕСА_1, ІНПП НОМЕР_3) про усунення перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 та встановлення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 01.06.2018 року.

Суддя Н. Л. Луців-Шумська