Постанова

Іменем України

06 червня 2018 року

м. Київ

справа № 710/2604/15-ц

провадження № 61-5237св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Журавель В. І., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Черкасиобленерго»,

представники відповідача: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 16 серпня 2016 року у складі судді Кравченко Т. М. та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 01 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Нерушак Л. В., Подороги В. М., Карпенко О. В.,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» (далі - ПАТ «Черкасиобленерго») про зобов'язання ПАТ «Черкасиобленерго» заключити договір про користування електроенергією з тарифом, передбаченим для населення, яке користується електроенергією для опалення житлових будинків; стягнути з відповідача неправомірно нараховані кошти (збитки) у подвійному розмірі в сумі

1 057,88 грн; стягнути моральну шкоду в розмірі 500,00 грн, а також скасувати штучно утворений борг у розмірі 5 066,00 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 06 лютого 2014 року він звернувся до Шполянського району електричних мереж ПАТ «Черкасиобленерго» (далі - Шполянського РЕМ ПАТ «Черкасиобленерго») із заявою про внесення змін до договору про користування електроенергією від 18 жовтня 2011 року № 25793 щодо використання електроустановки для опалення житлового будинку та зміни тарифу зі звичайного на тариф, передбачений для населення, яке користується електроенергією для опалення будинків стаціонарними електроустановками. Разом з тим, позивач посилався на те, що під час розгляду справи про визнання договору про користування електроенергією від 18 жовтня 2011 року № 25793 недійсним, проведеною почеркознавчою експертизою було встановлено, що три підписи від імені ОСОБА_3 в оригіналі вказаного договору виконані не ним, а тому позивач вважає договір нікчемним. Також, позивач посилався на те, що у період з 01 жовтня 2014 року по 31 грудня 2014 року електроенергія для населення відпускалася за тарифами, затвердженими Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 23 травня 2014 року № 749. За вказаний час він використав 2240 кВт електроенергії, сплативши за неї 785,59 грн, при нормі 256,65 грн, тобто переплата склала - 528,94 грн. З 01 січня 2015 року позивач відмовився переплачувати кошти за використану електроенергію про що письмово повідомив керівництво ПАТ «Черкасиобленерго», проте відповідач продовжував надсилати платежі документи із завищеними тарифами.

З урахуванням викладеного та уточнень позовних вимог, позивач просив суд:

зобов'язати відповідача укласти договір про користування електроенергією за тарифом, передбаченим для населення, яке користується електроенергією для опалення житлових будинків;

стягнути на його користь з відповідача неправомірно нараховані кошти (збитки) у подвійному розмірі - 1 057,88 грн;

стягнути моральну шкоду в розмірі 500,00 грн;

скасувати штучно утворений борг у розмірі 5 066,00 грн, станом на 10 червня 2016 року, а також вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 16 серпня

2016 року позовні вимоги задоволено частково.

Зобов'язано ПАТ «Черкасиобленерго» укласти з ОСОБА_3 договір про користування електричною енергією з тарифом, передбаченим для населення, яке користується електроенергією для опалення житлових будинків.

Стягнуто з ПАТ «Черкасиобленерго» на користь ОСОБА_3 неправомірно нараховані кошти за електроенергію за період з 01 жовтня 2014 року по

31 грудня 2014 року в розмірі 528,94 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_7 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою в якій посилався на те, що незрозумілим і необґрунтованим є рішення суду першої інстанції в частині відхилення позовної вимоги щодо скасування штучно утвореного боргу в розмірі 5 066,00 грн, станом на 10 червня 2016 року, який незаконно нарахував відповідач. Крім того, вважав, що оскільки переукладення договору про користування електроенергією за тарифом, передбаченим для населення, яке користується електроенергією для опалення житлових будинків неможливо з

01 січня 2015 року, а тільки з моменту набрання рішення суду законної сили, доцільним і обґрунтованим є задоволення позовної вимоги про скасування штучно утвореного боргу в розмірі 5 066,00 грн, станом на 10 червня 2016 року.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 01 листопада 2016 року рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 16 серпня 2016 року в оскаржуваній частині залишено без змін.

Задовольняючи частково позовні вимоги позивача суди попередніх інстанцій виходили з наявності підстав для задоволення вимог позивача в частині зобов'язання ПАТ «Черкасиобленерго» укласти з ОСОБА_3 договір про користування електричною енергією з тарифом, передбаченим для населення, яке користується електроенергією для опалення житлових будинків та стягнення з відповідача на користь позивача неправомірно нарахованих коштів за електроенергією за період з 01 жовтня 2014 року по 31 грудня 2014 року у розмірі 528,94 грн та відсутності підстав для задоволення інших вимог позивача.

25 листопада 2016 рокуПАТ «Черкасиобленерго»подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права,просило скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Разом з тим, заявником заявлено клопотання про зупинення виконання рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 16 серпня 2016 року до закінчення касаційного провадження.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не надано належної оцінки усім доказам наявним у матеріалах справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту першого розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

01 лютого 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає без задоволення касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами установлено, що 18 жовтня 2014 року між сторонами укладено договір про користування електричною енергією для населення № 25793.

Електроенергія для населення у період з 01 жовтня 2014 року по 31 грудня

2014 року відпускалася за тарифами, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 23 травня 2014 року № 749.

Позивач за вказаний період використав 2240 кВт електроенергії, сплативши за неї 785,59 грн, проте, з урахуванням затверджених вказаною постановою тарифів, повинен був сплатити 256,65 грн.

Звертаючись до суду з позовом позивач посилався на те, що відповідач не змінив тариф за користування електроенергією для населення, внаслідок чого позивачем було переплачено кошти за використання ним електроенергією, у зв'язку із чим позивач з 01 січня 2015 року відмовився переплачувати кошти за використану електричну енергію про що повідомив керівництво відповідача, проте відповідач станом на 10 червня 2016 року штучного нарахував заборгованість позивачу за використання електроенергією у розмірі

5 066,00 грн.

Статтею 714 ЦК України встановлено, що за договорами постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Відповідно до пункту 4 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357 (далі - Правил), у договорі про користування електричною енергією обов'язково зазначається величина потужності, яка визначається, виходячи з потужності наявних у споживача струмоприймачів. Споживач може внести пропозиції щодо зміни зазначеної у договорі величини електричної потужності. У разі відмови енергопостачальник надає споживачеві обґрунтовану письмову відповідь.

Таким чином, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 212 ЦПК України (2004 року), з урахуванням встановлених обставин і вимог статей 10, 60 ЦПК України (2004 року), встановивши, що на час звернення до суду з позовом сторони не вносили зміни до діючого договору про користування електричною енергією для населення

від 18 жовтня 2011 року № 25793 та з урахуванням того, що питання про наявність чи відсутність вказаного боргу підлягає вирішенню лише після звернення ПАТ «Черкасиобленерго» до ОСОБА_3 про його стягнення, проте з таким позовом відповідач не звертався, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні вимоги щодо скасування штучно утвореного боргу у розмірі 5 066,00 грн.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження апеляційним судом та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Разом з тим, суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії) (частина третя статті 436 ЦПК України).

Враховуючи те, що ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 січня 2016 року зупинено виконання рішення Звенигородського районного суду Черкаської області

від 16 серпня 2016 року до закінчення касаційного провадження, тому виконання рішення на підставі частини 3 статті 436 ЦПК України підлягає поновленню.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 389, 400, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства Черкасиобленерго» залишити без задоволення.

Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 16 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 01 листопада

2016 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 16 серпня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. І. Крат

В.П. Курило