П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2018 року м. Рівне

справа № 564/2658/17

провадження № 22-ц/787/951/2018

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів: Бондаренко Н.В. (суддя-доповідач), ОСОБА_1, ОСОБА_2

секретар судового засідання: Москалик Т.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_3,

відповідач ОСОБА_4,

представник позивачки адвокат ОСОБА_5

представник відповідача адвокат ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Костопільського районного суду Рівненської області в складі судді Олійника П.В. від 7 березня 2018 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням (будинком) за адресою м. Костопіль, вул. Козацька, 27.

В обґрунтування позову покликається на те, що вона є власником вищевказаного будинку після поділу спільного майна колишнього подружжя.

У зазначеному будинку зареєстрований відповідач (її колишній чоловік), однак в будинку він не проживає з 2012 року і жодних витрат на його утримання не несе. Через формальну реєстрацію ОСОБА_4 у будинку вона не може користуватися належним їй будинком на власний розсуд.

Просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.

Рішенням Костопільського районного суду від 7 березня 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що звертаючись до суду із вимогою про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим будинком, позивач до матеріалів позову не надала правовстановлюючі документи, які підтверджують її право власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою в м. Костопіль по вул. Козацька, 27.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що право власності на будинок у неї виникло і було зареєстроване ще в 2005 році на підставі договору купівлі-продажу. А зважаючи на накладений судом в 2015 році, в порядку забезпечення позову, арешт на будинок, є очевидним, що вона не могла відчужити вказаний будинок на користь інших осіб.

Також зазначає, що з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 3.04.2018 року вбачається, що право власності на вказаний будинок належить ОСОБА_3 і відповідна інформація внесена 12.04.2005 року в реєстр прав власності на нерухоме майно.

Тому вважає, що в матеріалах справи є достатньо доказів в підтвердження її права власності на будинок, що також і не заперечується відповідачем.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що поданий позивачем витяг з реєстру речових прав на нерухоме майно не може бути прийнятий апеляційним судом до уваги, оскільки він не подавався в ході розгляду справи судом першої інстанції, доказів неможливості його подання позивачем не надано.

Крім того наголошує, що даний витяг підтверджує право спільної сумісної власності його та позивача, а не право особистої власності останньої. Тому, суд не вправі визнавати одного із співвласників спірного будинку таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Рівненської області та утворено Рівненський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Рівненську область, з місцезнаходженням у місті Рівному.

У відповідності до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Рівненської області.

Згідно із ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З матеріалів справи вбачається та це встановлено судом, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 22 листопада 2003 року, який було розірвано рішенням Костопільського районного суду від 16.10.2012 року.

У шлюбі сторонами було придбано у власність спірний будинок в м. Костопіль по вул. Козацька, 27.

Рішенням Костопільського районного суду від 24.11.2016 року будинок в м. Костопіль по вул. Козацька, 27 та земельну ділянку, на якій він розташований визнано спільною сумісною власністю подружжя.

Також цим же рішенням було вирішено в рахунок поділу майна виділити позивачу будинок в м. Костопіль по вул. Козацька, 27 і земельну ділянку, на якій він розташований та стягнути з позивача на користь відповідача грошову компенсацію замість його частки в спільному майні подружжя в розмірі 979 873 грн.

Одночасно було припинено право спільної власності ОСОБА_4 на вищеназване нерухоме майно.

Вказане рішення сторонами не оскаржувалося і набрало законної сили.

Таким чином, позивачка є одноосібним власником будинку №27 по вул.Козацька в м.Костопіль та земельної ділянки за цією ж адресою.

Відповідно до ч.5 ст.11 ЦК України цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства.

За наведеного, рішенням суду про виділення вказаного нерухомого майна у власність позивачки та припинення права спільної власності на нього є правовстановлюючим документом.

Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Права власника жилого будинку, квартири визначені у статті 383 ЦК України та статті150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до частини першої статті 156 ЖК України з врахуванням положень частини першої статті 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Аналіз норм законодавства свідчить про те, що особа має право користуватися відповідним житлом лише за наявності у неї права приватної власності на дане житло, або за умови набуття статусу члена сім'ї власника відповідного будинку (квартири). Припинення права власності особи на будинок (квартиру) припиняє його право на користування цим будинком (квартирою).

Встановлено, що відповідач не є власником зазначеного вище будинку, ні членом сім'ї позивачки, а тому не має право користування ним. ОСОБА_3, як одноосібний власник, має право вимоги на усунення перешкод у користуванні власністю та не має правового обов'язку забезпечувати житлом відповідача та нести витрати щодо оплати комунальних послуг згідно кількості зареєстрованих у будинку осіб.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Щодо відсутності реєстрації прав позивачки у Державному реєстрі речових прав, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Апеляційний суд вважає, що відсутність реєстрації рішення суду як правовстановлюючого документа в органах державної реєстрації не впливає на правовий статус майна, не позбавляє власника права власності на майно, володіння, користування чи розпорядження ним.

Тобто державна реєстрація не є способом набуття права власності. Вона виступає лише засобом підтвердження фактів набуття чи припинення права власності на нерухоме майно або інших речових прав.

При цьому, відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України "Про реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень" не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним її на праві власності.

А тому відсутність реєстрації рішення суду від 24.11.2016 року як правовстановлюючого документа у відповідному державному реєстрі, не впливає на правовий статус зазначеного вище майна, не позбавляє фактичного власника ОСОБА_3 права володіння, користування чи розпорядження ним та законних інтересів стосовно такого майна.

Таким чином позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Доводи відповідача про те, що за положеннями ст. 365 ЦК України припинення права власності можливе тільки після внесення коштів на депозит суду, не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції, оскільки предметом розгляду даної справи є вимоги власника про усунення перешкод в здійсненні права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування будинком, а вказана стаття Цивільного кодексу України регулює інші відносини, зокрема припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників, тобто предмет відносин визначених ст. 365 ЦК України та предмет спору даної цивільної справи є різними. Також, як вказано вище, рішення суду від 24.11.2016 року відповідачем не оскаржувалось

Відповідно до частин 1 та 13 ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки понесені нею судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 1600грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне зясування обставин справи, що мають значення для справи.

За таких обставин, рішення суду підлягає скасуванню, з постановленням нового - про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, ст.ст.11,319,383,391,405 ЦК України, ст.150 ЖК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 7 березня 2018 року скасувати.

Позов задовольнити. Визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням (будинком) за адресою м. Костопіль, вул. Козацька, 27.

Стягнути з ОСОБА_4 (мешканця ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер не відомий) на користь ОСОБА_3 (зареєстрованої в ІНФОРМАЦІЯ_2 ідентифікаційний номер не відомий) понесені витрати по оплаті судового збору при подачі позову та апеляційної скарги у сумі 1600(одна тисяча шістсот) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено 15 червня 2018року.

Судді: Бондаренко Н.В.

ОСОБА_1

ОСОБА_2