Номер провадження: 22-ц/785/327/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Гірняк Л. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

ОСОБА_2

ОСОБА_3, ОСОБА_4,

За участю секретаря Лопотан В.І.

За участю осіб, що зявились

ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 25 вересня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до Філії „Одеський Іподром ДП „Конярство України, треті особи: керівник філії „Одеський Іподром ДП „Конярство України ОСОБА_7, виконуючий обовязки керівника філії „Одеський Іподром ДП „Конярство України, ОСОБА_8 про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, скасування протоколу та поновлення на роботі,-

ВСТАНОВИЛА:

ПРОЦЕДУРА:

25 серпня 2016 року позивач звернувся до суду з вищезазначеними позовними вимогами в котрих зазначав, що Наказом № 18 керівником Філії «Одеський Іподром» ДП «Конярства України» позивача було зараховано в штат підприємства з 01 вересня 2015 року на посаду юрисконсульта за сумісництвом на 0, 5 ставки.

02 червня 2016 року по 15 червня 2016 року він знаходився на лікарняному.

Згідно до Наказу № 50 від 16 червня 2016 року позивач отримав щорічну відпустку.

та був зобовязаний приступити до виконання своїх обовязків з 07 липня 2016 року.

21 червня 2016 року він отримав побутову травму та йому відкрили листок непрацездатності та він знаходився на лікарняному до 12.08.2016 року включно.

20 липня 2016 року позивач отримав лист в якому відповідач сповістив, що він відповідно до Наказу № 52 від 17 червня 2016 року звільнений з займаної посади з підстав ст.43 КЗпП України .

Позивач вважає звільнення незаконним в період його непрацездатності в порушенні вимог ст.49-2 КЗпП України.

Посилаючись на зазначене просив:

- визнати Протокол від 02 червня 2016 року, який складений членами трудового колективу щодо відсутності ОСОБА_6 на робочому місці в період з 24 травня 2016 року по 01 червня 2016 року незаконним та скасувати його.

- визнати Наказ № 52 від 07 липня 2016 року протиправним та скасувати Наказ Філії «Одеський Іподром» ДП «Конярства України» № 52.

- поновити ОСОБА_6 на посаді юрисконсульта Філії «Одеський Іподром» ДП «Конярства України».

- стягнути з Філії «Одеський Іподром» ДП «Конярства України» код ЄДРПОУ 3772758 на користь ОСОБА_6 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

- зобовязати Філію «Одеський Іподром» ДП «Конярства України» код ЄДРПОУ 3772758 розрахувати та провести виплату грошових коштів згідно трьох листків непрацездатності серії АГШ №746567 та серії АГШ № 746688.

- стягнути з Філії «Одеський Іподром» ДП «Конярства України» код ЄДРПОУ 3772758 на користь ОСОБА_6 3000 гривень у відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2017 року У задоволенні у позові ОСОБА_6 до Філії «Одеський Іподром» ДП «Конярства України», треті особи: керівник філії «Одеський Іподром» ДП «Конярства України» ОСОБА_7, виконуючий обовязки керівника філії «Одеський Іподром» ДП «Конярства України» ОСОБА_9 про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, скасування протоколу та поновлення на роботі відмовлено.( а.с.113).

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду з ухваленням нового, про задоволення заявлених вимог посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судове засідання представник відповідача треті особи: керівник філії „Одеський Іподром ДП „Конярство України ОСОБА_7, виконуючий обовязки керівника філії „Одеський Іподром ДП „Конярство України, ОСОБА_8 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином.

В силу ст.372 ч.2 ЦПК України судова колегія вважає можливим розглянути справу за його відсутності.

АРГУМЕНТИ(ДОВОДИ)СТОРІН

В апеляційній скарзі заявник посилається на ті ж підстави,що викладені в позовній заяві та звертає увагу, що п.2 ст.40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період перебування працівника у відпустці.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ

Встановлено, що Наказом № 18 керівником Філії «Одеський Іподром» ДП «Конярства України» позивача було зараховано в штат підприємства з 01 вересня 2015 року на посаду юрисконсульта за сумісництвом на 0,5 ставки, що підтверджується копією Наказу від 31.08.2015 року.

Наказом № 52 від 17.06.2016 року позивач був звільнений з 07.07.16 року з займаної посади з підстав ст.43 п.1 КЗпП України.( а.с.9_)

Судом встановлено, сторонами не оспорюється та підтверджено наявними у справі доказами, що з 02 червня 2016 року по 15 червня 2016 року ОСОБА_6 знаходився на лікарняному.

Згідно до Наказу № 50 від 16 червня 2016 року позивач отримав щорічну відпустку з 16.06.2016 року та був зобовязаний приступити до виконання своїх обовязків з 07 липня 2016 року.( а.с.8)

21 червня 2016 року йому відкрито листок непрацездатності та він знаходився на лікарняному по 12.08.2016 року включно. Визначено приступити до роботи 13.08.2-016 року( а.с.13).

За таких підстав, судова колегія приходить до висновку, що звільнення з роботи позивача з підстав ст.43 п.1 КЗпП України відбулось в період його непрацездатності, так як він перебував на лікарняному.

ОЦІНКА СУДУ

Відмовляючи в задоволені позовних вимог районний суд виходив з того, що позивачем не надано належних та достатніх доказів того, що його було звільнено з порушенням норм трудового законодавства.

З таким судженням районного суду повністю погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.21 КЗпП України працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах , в установах,організаціях,якщо інше не передбачено законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Відповідно до ст. 102-1 КЗпП України працівники, які працюють за сумісництвом, одержують заробітну плату за фактично виконану роботу.

Умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ, організацій визначаються Кабінетом Міністрів України. У зв'язку з наведеним 3 квітня 1993 року прийнято постанову Кабінету Міністрів України «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій» № 245.

Згідно з п. 8 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженого наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України від 28 червня 1993 року № 43, звільнення з роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ й організацій проводиться з підстав, передбачених законодавством, а також у разі прийняття працівника, який не є сумісником, чи обмеження сумісництва у зв'язку з особливими умовами та режимом праці без виплати вихідної допомоги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, районний суд не звернув увагу, що ст.7 КЗпП України не містить такої підстави звільнення,як прийняття на роботу працівника,який не є сумісником.

Згідно з ч. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

. У п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду трудових спорів» передбачено, що правила про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч. З ст.40 КЗпП України) стосуються як передбачених ст. ст. 40, 41 КЗпП України, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. При цьому маються на увазі щорічні, а також інші відпустки, що надаються працівникам як із збереженням, так і без збереження заробітку, Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обгрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність.

Районний суд не звернув уваги, що на сумісника поширюються всі гарантії працівника, а отже його не можливо звільнити під час перебування на лікарняному(відпустці),оскільки звільнення працівника- сумісника у звязку з прийняттям на роботу працівника,який не є сумісником, є звільнення з ініціативи роботодавця, та помилково вважав, що позивачем не надано належних та достатніх доказів того, що його було звільнено з порушенням норм трудового законодавства.

Згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Відповідно до витребуваної апеляційним судом довідки, середньомісячний заробіток позивача становить 1 103 грн.

Відповідно до розрахунку середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу розраховується згідно ПКМ України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 року № 100.

Виходячи з того, що в травні та червні загальна кількість робочих днів складала 41 день середньоденний заробіток позивача становить 1103/41=26.9 грн.

Виходячи з вищезазначеного розрахунку за період з 07 липня 2016 року по 13 червня 2018 рік загальна кількість робочих днів становить 484 робочих дня, а тому загальна сума складає 13 019 грн.60 коп.

Положеннями ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі відповідними змінами) роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права в сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (ст. ст. 3, 4, 11, 31 ЦПК України).

Факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, а тому судова колегія виходячи з засад розумності та справедливості стягує моральну шкоду в розмірі 500 грн.

Вимоги щодо визнання Протоколу від 02 червня 2016 року, який складений членами трудового колективу щодо відсутності ОСОБА_6 на робочому місці в період з 24 травня 2016 року по 01 червня 2016 року незаконним та скасувати не підлягають задоволенню так як докази щодо порушення правил трудового правопорядку не оскаржуються в судовому порядку.

З врахуванням вищезазначеного та у відповідності до вимог ст.376 ч.1 п. 3,4 ЦПК України судова колегія скасовує рішення районного суду з ухваленням нового рішення про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. 367,368,374, 376 ,381,382,384,390 ЦПК України, судова колегія,- ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 25 вересня 2017 року скасувати з ухваленням нового.

Позовну заяву ОСОБА_6 до Філії „Одеський Іподром ДП „Конярство України, треті особи: керівник філії „Одеський Іподром ДП „Конярство України ОСОБА_7, виконуючий обовязки керівника філії „Одеський Іподром ДП „Конярство України, ОСОБА_8 про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, скасування протоколу та поновлення на роботі задовольнити частково.

Визнати наказ № 52 від 07 липня 2016 року протиправним та скасувати.

Поновити ОСОБА_6 на посаді юристконсульта Філії „Одеський Іподром ДП „Конярство України.

Стягнути з Філії „Одеський Іподром ДП „Конярство України на користь ОСОБА_6 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу 13 019 грн.60 коп.( тринадцять тисяч девятнадцять грн.)

Стягнути з Філії „Одеський Іподром ДП „Конярство України на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 500 грн.

В решті позовних вимогах відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя - Л.А. Гірняк

Судді - Н.А. Кононенко

ОСОБА_4

Повний текст судового рішення складено 18.06.2018 року