Номер провадження: 22-ц/785/517/18
Номер справи місцевого суду: 495/3552/15-ц
Головуючий у першій інстанції Боярський О. О.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.05.2018 року м. Одеса

Справа № 495/3552/15-ц

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Калараш А.А., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря - Томашевської К.В.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_4;

- відповідач - ОСОБА_5;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6, представника ОСОБА_7, на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, ухваленого під головуванням судді Боярського О.О. 12 червня 2015 рокув м. Білгород-Дністровський Одеської області, у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини даних про батька,

встановив:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить: 1) визнати його батьком дитини - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, народженого ОСОБА_5; 2) змінити прізвище дитини з ОСОБА_8 на ОСОБА_8 3) змінити по батькові дитини з ОСОБА_8 на ОСОБА_8.

ОСОБА_4 обґрунтовує свої вимоги тим, що з 07.08.2003 р. ОСОБА_5 знаходилась у шлюбі з ОСОБА_9, які перестали проживати однією сім'єю з 2004 р.. Шлюб ОСОБА_5 та ОСОБА_9 розірвано рішенням Печерського районного суду м. Києва від 03.03.2006 р..

З лютого 2004 р. ОСОБА_5 та він почали проживати однією сім'єю. ІНФОРМАЦІЯ_3 р. народився син ОСОБА_8. Відомості про батька були внесені до актового запису на підставі актового запису про шлюб.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23.12.2008 р. ОСОБА_9 позбавлено батьківських прав відносно ОСОБА_8.

Він є батьком ОСОБА_8. Його права щодо батьківства відносно сина ОСОБА_8 порушені.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.06.2015 р. вищезазначена позовна заява ОСОБА_4 задоволена.

Визнано ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, який зареєстрований та проживає за адресою - АДРЕСА_1, батьком дитини - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, народженого ОСОБА_5.

Змінено прізвище дитини ОСОБА_8 з ОСОБА_8 на ОСОБА_8.

Змінено по батькові дитини ОСОБА_8 з ОСОБА_8 на ОСОБА_8.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_5 з 07.08.2003 року знаходилась у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9 (а. с. 18).

З лютого 2004 р. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 знаходяться у фактичних шлюбних відносинах.

Під час знаходження у зареєстрованому шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_3 р. ОСОБА_5 народила сина - ОСОБА_8 (а. с. 7).

03.03.2006 р. шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_9 розірвано рішенням Печерського районного суду м. Києва (а. с. 19).

23.12.2008 р. рішенням Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_9 позбавлено батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 22).

15.01.2009 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції в м. Києві було видане свідоцтво серії НОМЕР_1, в якому змінено прізвище дитини з ОСОБА_8 на ОСОБА_8 (а. с. 8).

ОСОБА_5 не заперечує того факту, що саме ОСОБА_4 є батьком дитини. Разом з тим, відомості про батька дитини були внесені органом РАЦС на підставі актового запису про укладення шлюбу № 1486 від 07.08.2003 р. (а. с. 33 - 34).

ОСОБА_7, як особа, яка не брала участі у розгляді справи, але вважає, що суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, в апеляційній скарзі оскаржує рішення в частині зазначення судом у мотивувальній частині про те, що з лютого 2004 р. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 знаходились у фактичних шлюбних відносинах. Просить виключити з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції посилання на те, що з лютого 2004 р. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 знаходились у фактичних шлюбних відносинах.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_7 вказує на те, що вказавши про знаходження з лютого 2004 р. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у фактичних шлюбних відносинах, суд не вказав дату припинення цих відносин. Разом з тим, 22.09.2013 р. вона уклала шлюб з ОСОБА_4. У суді знаходиться справа за її позовом про встановлення знаходження її та ОСОБА_4 у фактичних шлюбних відносинах з 01.06.2013 р. по 22.09.2013 р..

У судовому засіданні представник апелянта підтримала викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги.

ОСОБА_4, ОСОБА_5 відзивів на апеляційну скаргу не надали. Представник ОСОБА_4 у судовому засіданні вважав необхідним скаргу залишити без задоволення. Рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилався на те, що рішенням суду не порушено права та обов'язки апелянта.

ОСОБА_5 у судове засідання не з'явилася. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщалася належним чином. Причини неявки не повідомила. Заяв та клопотань не надала.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, думку осіб, які прийняли участь у розгляді справи про можливість розгляду справи за відсутності інших осіб, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності учасників, які не з'явилися у судове засідання.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 2, 6 ст. 367 ЦПК України, чинного на час апеляційного перегляду рішення, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України, чинних на час ухвалення рішення судом першої інстанції, передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України, чинного на час апеляційного перегляду, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене не підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції, на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів, вірно встановив вищевказані обставини по справі, дійшов правильного вищезазначеного висновку про необхідність задоволення позову. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 121, 122, 129 СК України) та процесуального (ст. ст. 11, 60, 61, 179, 213 ЦПК України, які були чинними на час ухвалення рішення судом першої інстанції, ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України) права.

Апелянт посилається на укладення з ОСОБА_4 шлюбу, тому колегія суддів не застосовує положення ст. 362 ЦПК України. Перевіряє доводи ОСОБА_7 у повному обсязі.

Між сторонами по справі склалися правовідносини щодо батьківства відносно дитини, народженої під час проживання жінки та чоловіка однією сім'єю, але які не перебувають у шлюбі між собою.

Відповідно до правил, передбачених ст. ст. 121, 122, 129 СК України, права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя.

Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини.

Особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред'явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства.

Беззаперечно встановлено, що дитина народилася - 25 травня 2005 р.. ОСОБА_7 в апеляційній скарзі посилається на укладення шлюбу з ОСОБА_4 - 22.09.2013 р. та знаходження її у фактичних шлюбних відносинах з останнім з 01.06.2013 р. по 22.09.2013 р.. Колегія суддів вважає, що посилання суду на знаходження з лютого 2004 р. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у фактичних шлюбних відносинах не зачіпає права, законні інтерси та обов'язки ОСОБА_7.

За вищевказаного, колегія судді не приймає до уваги доводи апелянта про те, що вказавши про знаходження з лютого 2004 р. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у фактичних шлюбних відносинах, суд не вказав дату припинення цих відносин.

Інших доводів незаконності та необґрунтованості рішення суду першої інстанції апеляційна скарга не містить.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_7є безпідставною, а тому її треба залишити без задоволення.

ОСОБА_7не позбавлена можливості довести при розгляді іншої справи, на яку вона посилається, знаходження у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_4 у період з 01.06.2013 р. по 22.09.2013 р..

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів ОСОБА_7, а також для прийняття доводів апеляційної скарги останньої у суду апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, представника ОСОБА_7, - залишити без задоволення.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12 червня 2015 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 08 червня 2018 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

О. М. Таварткіладзе