Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" червня 2018 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Матвєєвої Ю. О. , за участю секретаря судового засідання Ткачук Г.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради про визнання права власності на самочинне будівництво, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року позивач звернувся з зазначеним позовом до суду з вимогою визнати за ним право власності на житловий будинок 3-В по пров.Колгоспному в с.Сартана м.Маріуполя. В обґрунтування позову позивач зазначив, що йому було видано земельну ділянку 700 кв.м. в с.Сартана по пров.Колхозному,3-В в м.Маріуполі для будівництва житлового будинка. У грудні 1993 року позивач отримав дозвіл на будівництво житлового будинку. Крім того, 26 січня 2018 року позивачу також було видано договір оренди земельної ділянки площєю 0,0836 га по пров. Колгоспному, 3-В. Витяг з Державного земельного кадастру на земельну ділянку позивач отримав 24 листопада 2017 року. Позивачем на вказаній ділянці зведені наступні споруди: житловий будинок літ. А-1 (шлакобетон) з прибудовою літ.а-1 та и огродження № 1. Загальна площа домоволодіння складає 84,3 кв.м., житлова 44,3 кв.м.На підставі викладеного, позивач просив визнати за ним право власності на самочинно зведені споруди.

Позивач в судове засідання не зявився, його інтереси в суді представляє ОСОБА_2 , яка діє на підставі довіреності.

Представник позивача в судове засідання не зявилась, направила на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3,який діє на підставі довіреності, в судове засідання не зявився, направив на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, відзив та заяву на позовні вимоги, які долучені до матеріалів справи, а також просив розглянути справу на розсуд суду.

Судом встановлено, що позивачу згідно рішення Виконкому Приморської селищної ради Народних депутатів від 02 листопада 1990 року надано земельну ділянку 700 кв.м. в с.Сартана по пров.Колгоспному,3-В в м.Маріуполі для будівництва житлового будинка.

Дозволом від 11 грудня 1990 року позивачу ОСОБА_1 надано право на будівництво житлового будинку за вказаною адресою.

26 січня 2018 року позивачем укладено з Сартанською селищною радою договір оренди земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: пров.Колгоспний,3-В в с.Сартана у Кальміуському районі м.Маріуполя з кадастровим номером :01:003:0402 (земельна ділянка складає 0,0836га).

З Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-017 вбачається, що цільове призначення земельної ділянки, розташованої по пров.Колгоспний,3-В в с.Сартана у Кальміуському районі м.Маріуполя є будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), форма власності- комунальна.

Відповідно до довідки БТІ м.Маріуполя №3769 від 25 листопада 2016 року, ОСОБА_1 не було здано в експлуатацію житловий будинок літ.А-1 з прибудовами літ.а-1 та огородженням №1, загальна площа домоволодіння 84,3 кв.м., житлова 44,3 кв.м.

Відповідно до висновку експерта №24 від 17 травня 2018 року конструкції будівель: житловий будинок літ.А-1, прибудова літ.а-1 та огородження №1, розташовані за адресою: пров.Колгоспний,3-В в с.Сартана у Кальміуському районі м.Маріуполя, не суперечать нормам Державних будівельних норм України.

Частинами 1, 2ст. 376 ЦК України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Згідно ч. 3ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Згідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання права власності на самочинно збудовані споруди- житловий будинок та прибудову, підлягають задоволенню на підставі ч. 5 ст. 376 ЦК України.

Між тим, відповідно до п.6 Переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об'єкт, не підлягає прийняттю в експлуатацію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07червня 2017 року № 406, зведення на земельній ділянці тимчасових будівель та споруд без влаштування фундаментів, зокрема навісів, альтанок, наметів, накриття, сходів, естакад, літніх душових, теплиць, гаражів, а також свердловин, криниць, люфт-клозетів, вбиралень, вигрібних ям, замощень, парканів, відкритих басейнів та басейнів із накриттям, погребів, входів до погребів, воріт, хвірток, приямків, терас, ґанків - щодо індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, не підлягає прийняттю їх в експлуатацію.

Відповідно до Закону України «Про благоустрій населених пунктів»: ч. 2 ст. 21 - до елементів благоустрою належать малі архітектурні форми, якими є елементи декоративного чи іншого оснащення об'єкта благоустрою. До малих архітектурних форм належать огорожі, ворота, ґрати; ч. 1 ст. 26 - благоустрій присадибної ділянки проводиться її власником або користувачем цієї ділянки.

З урахуванням вищевказаних нормативних актів, огородження №1, право власності на яке просить визнати позивач, не відноситься до складу житлових будинків, будівель, споруд та іншого нерухомого майна, а по суті є елементом благоустрою території житлової та громадської забудови, яке проводиться власником або користувачем земельної ділянки, що унеможливлює визнання на нього права власності у порядку ст. 376 ЦК України та в подальшому не підлягає прийняттю його в експлуатацію.

За таких обставин, в зазначеній частині позовних вимог, суд вважає необхідним відмовити.

На підставі ст.ст. 15, 16, 328, ст. 376 ЦК України, керуючись ст. ст. 2, 5, 12, 13, 15, 19, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 82, 209, 258, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради про визнання права власності на самочинне будівництво, задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на самочинно збудовані споруди: житловий будинок літ.А(шлакобетон) та прибудову літ.а-1, загальною площею 84,3 кв.м., житловою площею 44,3 кв.м, що розташовані за адресою: пров.Колгоспний,3-В в с.Сартана у Кальміуському районі м.Маріуполя.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Ю. О. Матвєєва