Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 334/18/18 Головуючий у 1-й інстанції: Фунжий О.А.
Провадження № 22-ц/778/2345/18 Суддя-доповідач ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого Полякова О.З.

Суддів Кухаря С.В.

ОСОБА_2

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «Приватбанк» на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11 квітня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «Приватбанк» до ОСОБА_4, про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 01.06.2012 року між Банком та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 12000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач порушує вимоги кредитного договору, у звязку з чим, станом на 30.09.2017 року виникла заборгованість у розмірі 105049,50 грн.

Враховуючи вищенаведене позивач просив суд стягнути з ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором в розмірі 105049,50 грн. та судові витрати в розмірі 1600 грн.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11 квітня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, ПАТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду, ухвалити нове яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 21 травня 2018 року (а.с.77), в порядку передбаченому ст. 360 ЦПК України, особам, які беруть участь у справі, надавався строк до 11 червня 2018 року для надання можливих відзивів на апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк».

07 червня 2018 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_4 на апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» в якому він просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу банку відхилити.

Вислухавши доповідача, перевіривши законність і

обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставин справи в межах доводів

апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до

висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є неповне зясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права .

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу свої вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Як правову підставу для відмови у позові суд першої інстанції визначив необґрунтованість та недоведеність позовних вимог щодо розміру заявленої кредитної заборгованості.

Разом з тим, відмовляючи в задоволенні позову з підстав недоведеності заявленої суми кредитної заборгованості суд першої інстанції не звернув увагу на ту обставину, що вимоги Банку про стягнення з ОСОБА_4 кредитної заборгованості заявлені поза межами строку позовної давності встановленої законом.

Так, за матеріалами справи, 01.06.2012 року між Банком та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 12 000 грн. (а.с. 9)

Згідно зі ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

У звязку з неналежним виконанням узятих на себе зобовязань з боку відповідача, відповідач станом на 30.06.2017 року має заборгованість за кредитом становить 20861, 54 грн., яку в добровільному порядку відповідач повернути відмовляється.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, виходячи з вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу. Саме така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-116цс13 від 06.11.2013 року.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Згідно наданого Банком розрахунку заборгованості, останній платіж за кредитним договором ОСОБА_4 здійснив 09.10.2014 року (а.с. 7).

Ніяких дій, які б свідчили про переривання перебігу строку позовної давності після цієї дати, відповідачем не було вчинено таким чином Банку саме з цієї дати було достеменно відомо про порушення відповідачем умов кредитного договору, а тому саме з цього часу розпочався перебіг строку позовної давності.

Проте до суду ОСОБА_3 звернувся 29.12.2017 року (а.с. 43), тобто поза межами трирічного строку позовної давності, що згідно вимог ст. 267 ЦПК України виключає можливість судового захисту Банком свого порушеного права.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у справі, зробленою до винесення рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Так, з матеріалів справи, вбачається, що ОСОБА_4 під час розгляду справи було заявлено клопотання про застосування строку позовної давності до вимог Банку про стягнення з нього кредитної заборгованості. (а.с.58).

Проте, зазначене клопотання було залишено судом поза увагою.

Відповідно до п. 1 ст. 32 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасників Конвенції виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення від 20.09.2011 року за заявою №14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22.10.1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства).

З огляду на викладене, та враховуючи заявлене відповідачем клопотання про застосування строку позовної давності, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову в звязку з пропуском строку позовної давності.

З огляду на наведене вбачається, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові з інших правових підстав.

Керуючись ст.ст. 7 ч. 13, 367, 369 ч. 1,376, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст.389 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 банк «Приватбанк» - задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11 квітня 2018 року у цій справі скасувати, прийняти нову постанову за якою:

«У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «Приватбанк» до ОСОБА_4, про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити з інших правових підстав»

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 12.06.2018 року.

Головуючий:

Судді: