ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2018 року м.Суми

Справа №591/6936/16-ц

Номер провадження 22-ц/788/741/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Хвостика С. Г. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

сторони:

позивач ОСОБА_1,

відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану в його інтересах представником - адвокатом ОСОБА_4,

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 01 березня 2018 року, ухваленого у складі судді Кривцової Г.В., в приміщенні Зарічного районного суду м. Суми, повний текст рішення складено 07 березня 2018 року,-

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому уточнивши свої позовні вимоги (т. 1, а. с. 34-36) просила: здійснити поділ майна набутого в шлюбі; виділити їй диван в спальні вартістю 6 928 грн. 00 коп., диван у залі вартістю 12 000 грн. 00 коп., холодильник вартістю 6 499 грн. 00 коп., телевізор в залі вартістю 15 000 грн. 00 коп., пилосос вартістю 1 500 грн. 00 коп., ноутбук вартістю 5 000 грн. 00 коп., пральну машину вартістю 2 610 грн. 00 коп.; виділити відповідачу шафу-купе вартістю 7 000 грн. 00 коп.; меблі в залі вартістю 4 000 грн. 00 коп., шафу на балконі вартістю 3 000 грн. 00 коп., стіл компютерний вартістю 1 000 грн. 00 коп., стіл кухонних вартістю 1 700 грн. 00 коп., стільці вартістю 1 500 грн. 00 коп., комод вартістю 400 грн. 00 коп., кондиціонер вартістю 7 000 грн. 00 коп., штори та тюль в залі вартістю 2 000 грн. 00 коп., тюль в спальні вартістю 1 000 грн. 00 коп., килим в залі та спальні вартістю 2 000 грн. 00 коп., мультиварку вартістю 1 100 грн. 00 коп. домашній кінотеатр вартістю 2 500 грн. 00 коп., кухонний комбайн вартістю 2 520 грн. 00 коп., пароварку вартістю 799 грн. 00 коп., мотивуючи свої вимоги тим, що вказане рухоме майно було придбано під час перебування шлюбу з ОСОБА_2, тому є їх спільним майном. Однак, після розірвання шлюбу все спільно нажите майно залишилось в належній батькові відповідача квартирі за адресою: АДРЕСА_1, в якій їх родина проживала, ОСОБА_2 в добровільному порядку відмовляється здійснити поділ даного майна.

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним та визнання права власності. Даний позов обґрунтовувала тим, що в період шлюбу з ОСОБА_2 ними за спільні кошти були придбані автомобілі DAEWOO Lanos 1.5 ЗНГ, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1, зареєстрований за ОСОБА_2 28 вересня 2012 року та Skoda Oktavia, 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_2, який зареєстрований за відповідачем 24 січня 2014 року. З інформації, наданої Регіональним сервісним центром в Сумській області, їй стало відомо, що вказані автомобілі перереєстровано на матір відповідача ОСОБА_3 Враховуючи те, що вона не надавала згоди на відчуження транспортних засобів, уточнивши свої вимоги (т. 1, а. с. 75-77) просить: визнати недійсними договори купівлі-продажу автомобіля DAEWOO Lanos 1.5 ЗНГ, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1, оформлений довідкою-рахунком ВАУ 54373 від 02 вересня 2014 року та автомобіля Skoda Oktavia, 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_2, оформлений довідкою-рахунком №ААЕ050278 від 14 травня 2015 року, які були укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_3; визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаних автомобілів.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 07 червня 2017 року обєднано в одне провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання правочинів недійсними та визнання права власності на майно.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 01 березня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу автомобіля DAEWOO Lanos 1.5 ЗНГ 2007 року випуску, сірого кольору, номерний знак НОМЕР_1, оформлений довідкою-рахунком ВІА 549373 від 02.09.2014 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля DAEWOO Lanos 1.5 ЗНГ 2007 року випуску, сірого кольору, номерний знак НОМЕР_1.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу автомобіля Skoda Octavia 2006 року випуску, сірого кольору, номерний знак НОМЕР_2, оформлений довідкою-рахунком ААЕ 050278 від 14.05.2015 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля Skoda Octavia 2006 року випуску, сірого кольору, номерний знак НОМЕР_2.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_4, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду в частині вимог про визнання правочинів недійсними та визнання права власності на 1/2 частину транспортних засобів скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в їх задоволенні.

В своїх доводах вказує на те, що позивачем не доведено набуття спірних транспортних засобів за їх спільні з відповідачем ОСОБА_2 кошти чи в результаті спільної діяльності, а сам по собі факт придбання даного майна під час перебування в шлюбі не свідчить про їх належність до спільної сумісної власності подружжя. Зазначає, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження укладення договорів купівлі-продажу, які оформлені довідкою-рахунком між відповідачами. Вважає, що довідка-рахунок є одностороннім правочином, а тому не може бути визнана судом недійсною. Судом не зясовувалась думка позивача з приводу передачі права власності на автомобілі ОСОБА_2 та її згоди на отримання компенсації вартості її частки у праві власності. Посилається також на те, що висновки суду про цінність транспортних засобів не ґрунтуються на доказах, їх вартість судом не визначалась. Стверджує, що позивачу було достеменно відомо про перереєстрацію транспортних засобів, яка мала місце під час перебування їх в шлюбі. Окрім того вказує, що автомобілі придбавались не в інтересах сімї, а для здійснення підприємницької діяльності, за кошти батьків ОСОБА_2

Рішення в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 про поділ меблів, побутової техніки та предметів побуту сторонами не оскаржується та в апеляційному порядку не переглядається.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2- адвоката ОСОБА_4, яка підтримала апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Статтею 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов в частині визнання правочинів недійсними та визнання права власності на 1/2 частину рухомого майна, суд першої інстанції виходив з того, що спірні автомобілі DAEWOO Lanos, Skoda Octavia були придбані сторонами під час шлюбу та є їх спільною власністю, відчужені ОСОБА_2 без письмової згоди іншого співвласника. Метою договорів купівлі-продажу була не оплатна передача майна у власність, а фактично вилучення вказаного цінного майна із обсягу спільного сумісного майна подружжя, без відома позивача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як вони відповідають обставинами справи та вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що з 17 квітня 2010 року ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище Іванова-Єгорова) та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, під час якого у них народився син Артур, 03 серпня 2010 року (т. 1, а. с. 60, 61).

Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 14 вересня 2015 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано (т. 1, а.с. 63).

28 вересня 2012 року за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на автомобіль ЗАЗ-DAEWOO Lanos 1.5 ЗНГ, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1, а 24 січня 2014 року на автомобіль Skoda Octavia, 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_2 (т. 1, а. с. 62).

Згідно інформації Регіонального сервісного центру МВС в Сумській області від 18 травня 2018 року за №31/18-1220, автомобіль DAEWOO Lanos 1.5 ЗНГ, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1, 02 вересня 2014 року зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі довідки-рахунку ВІА549373 від 02 вересня 2014 року. Автомобіль Skoda Octavia, 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_2, 14 травня 2015 року зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі довідки-рахунку ААЕ050278 від 14 травня 2015 року.

Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст. 70 СК України).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Вказані автомобілі були придбані під час шлюбу, право власності на них зареєстровано одноосібно за ОСОБА_2 Відповідачем в свою чергу не доведено придбання спірного майна за його власні кошти.

Майно фізичної особи-підприємця вважається його особистим майном, яке придбавалось за кошти від своєї підприємницької діяльності і не в інтересах сімї та використовується в його підприємницькій діяльності з метою отримання прибутку.

Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та довідки Держаної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області від 29 січня 2018 року №683/ФОП/18-19-13, ОСОБА_2 здійснював підприємницьку діяльність з надання в оренду автомобілів автотранспортних засобів в період з 24 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року (т. 1, а. с. 209-210).

Автомобіль DAEWOO Lanos, державний номер НОМЕР_1 було придбано у вересні 2012 року, тобто до реєстрації ОСОБА_2 субєктом підприємницької діяльності. Автомобіль Skoda Octavia, державний номер НОМЕР_2 зареєстрований за відповідачем після припинення підприємницької діяльності та в інтересах сімї, що підтвердив свідок ОСОБА_5 Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку про належність спірних транспортних засобів на праві спільної сумісної власності подружжю Александренко, протилежного відповідачем не доведено.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару (стаття 658 ЦК України).

Пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України та частини другої статті 65 СК України при укладенні одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозвязку можна зробити висновок, що укладення одним з подружжя договору про розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладав договір, не отримав згоди на це другого з подружжя. Зазначено правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України №6-727цс16 від 07 вересня 2016 року.

Судом встановлено та не спростовується сторонами, що вказані транспортні засоби були безоплатно перереєстровані на матір відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_6 на підставі довідок-рахунків. Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 підтвердив, що ОСОБА_6 кошти за спірні автомобілі сину не передавала, та на даний час вони знаходяться в користуванні ОСОБА_2

ОСОБА_3, яка є матірю відповідача ОСОБА_2, було достеменно відомо, що вказані транспортні засоби були придбані під час перебування сина в шлюбі з позивачем та про відсутність згоди останньої на відчуження спільного майна подружжя. Протилежного відповідачами також доведено.

З матеріалів цивільної справи №591/3833/15-ц (провадження №2/591/1525/15) вбачається, що 28 травня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до Зарічного районного суду м. Суми з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, який мотивувала тим, що подружні стосунки припинені та сімя розпалась повністю.

Тобто, автомобіль Skoda Octavia, державний номер НОМЕР_2 був відчужений ОСОБА_2 за чотирнадцять днів до ініціювання ОСОБА_1 позову про розірвання шлюбу. Такі дії відповідача свідчать про їх спрямованість на позбавлення позивача права на частку в спільному майні.

Відповідно до положень п. 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою КМУ від 07 вересня 1998 року за №1388, в редакції, яка діяла станом на час укладення оспорюваних договорів, довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана субєктом господарювання, діяльність якого повязана з реалізацію транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є документом, що підтверджує правомірність придбання транспортних засобів.

Оспорюванні правочини, оформлені довідкою-рахунком, порушують права позивача на належні їй на праві спільної сумісної власності автомобілі, а тому можуть бути визнані недійсними в судовому порядку. Крім того з інформації Регіонального сервісного центра МВС України в Сумській області від 04.11.2016 року на а. с. 62 т. 1 вбачається, що право власності на спірні автомобілі було зареєстровано за ОСОБА_2, а потім за ОСОБА_3 В період з часу набуття права власності на автомобілі ОСОБА_2 і до набуття права власності на них ОСОБА_3, право власності на спірні автомобілі за іншими особами не реєструвалось. Тобто правочини щодо відчуження спірних автомобілів, оформлені довідкою-рахунком, були укладені саме між відповідачами.

За інформацією, наданою апеляційному суду Регіональним сервісним центром МВС України в Сумській області 18 травня 2018 року, надати копію довідки-рахунку ВІА549373 від 02 вересня 2014 року, на підставі якої за ОСОБА_3 зареєстровано автомобіль DAEWOO Lanos 1.5 ЗНГ, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1, немає можливості, в звязку з закінченням терміну зберігання.

З довідки-рахунку серія ААЕ №050278 від 14 травня 2015 року вбачається, що ОСОБА_3 було продано і видано автомобіль Skoda Octavia, 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_2, вартість якого становить 147 300 грн. 00 коп.

Згідно до роздруківки з інтернет-сторінки, приблизна вартість автомобілі DAEWOO Lanos 2007 року випуску становить 80 000 грн. -90 000 грн.

Виходячи з вартості даних транспортних засобів, укладені між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 правочини не є дрібно-побутовими, а тому потребують згоди іншого співвласника.

У відповідності до приписів ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог. Однак, звертаючись до суду з даним позовом, вимог про припинення її права на частку в майні позивач не заявляла та не просила стягнути на свою користь компенсацію за 1/2 частку в даному рухомому майні.

Таким чином, враховуючи те, що ОСОБА_3 за обставинами справи знала про те, що автомобілі належать подружжю Александренко на праві спільної сумісної власності та мала змогу довідатись про наявність згоди позивача на укладення оспорюванних правочинів, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для визнання їх недійсними. Більш того, ОСОБА_3 набула право на транспортні засоби безоплатно, користуватись даними автомобілями продовжує ОСОБА_2, а тому визнання правочинів недійсними не призведе до порушення її прав.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування ухваленого рішення суду. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375, 381-382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану в його інтересах представником - адвокатом ОСОБА_4, залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 01 березня 2018 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 червня 2018 року.

Головуючий: Т.А. Левченко

Судді: С.Г. Хвостик

ОСОБА_7