Справа № 201/849/18
Провадження №2/201/1109/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2018 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Трещова В.В. з секретарем судового засідання Джамаловою С.Г. розглянувши за участю представника позивача, відповідача та його представника у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська із позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в обґрунтування якої посилався на те, що у січні 2017 року ОСОБА_2 незаконно, на підставі підроблених документів, набув право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, який належав бабусі позивача за її життя і спадкоємцем якого після смерті своєї матері є ОСОБА_1 Невідомі люди шляхом погроз змусили позивача покинути зазначений будинок, в якому останній проживав та зареєстрований з 1985 року. Судовим рішенням був встановлений факт належності бабусі позивача будинку АДРЕСА_1; визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину на цей будинок ОСОБА_2; скасована державна реєстрація права власності на нього за ОСОБА_2 і визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на вказаний будинок.

25 квітня 2017 року в будинку АДРЕСА_1 сталася пожежа, внаслідок якої все, що знаходилось в будинку, було знищено, а сам будинок був сильно пошкоджений. Оскільки на час пожежі власником будинку був ОСОБА_2, через дії якого позивач був тимчасово позбавлений права користування цим будинком, і в силу положень ст. ст. 323, 1212, 1213 ЦК України має відповідати за заподіяну позивачу шкоду внаслідок знищення належного останньому майна.

У зв'язку із зазначеним ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 379000 грн. (259000 грн. - різниця між вартістю будинку до пожежі і його вартістю після пожежі; 120000 грн. - витрати на винайм житла: по 6000 грн. впродовж 12 місяців); моральну шкоду в розмірі 10000 грн.; судовий збір в розмірі 4494 грн.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, наполягав за задоволенні позову з підстав у ньому викладених.

Відповідач і його представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, заперечували проти їх задоволення, посилаючись на те, що оскільки власником майна є ОСОБА_1, він і має самостійно відповідати за шкоду, пов'язану із пожежею в його будинку. Також зазначили, що невідомі люди запропонували відповідачу невеликі грошові кошти за те, щоб тимчасово оформити на нього право власності на будинок; він підписував документи, які йому давали; сам ніколи не був в будинку, не знає, де будинок знаходиться, жодної шкоди майну позивача не спричиняв.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їхніх представників, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доводам та запереченням сторін в сукупності з наданими письмовими доказами, дійшов наступного.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею ст.12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Суд залучає відповідний орган чи особу, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Положеннями ст.77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно з ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частинами 1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У відповідності до вимог ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право звертатися за захистом своїх прав до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини. Кожному гарантується право звернутись із конституційною скаргою до Конституційного Суду України з підстав, установлених цією Конституцією, та у порядку, визначеному законом. Кожен має право після використання всіх національних засобів юридичного захисту звертатися за захистом своїх прав і свобод до відповідних міжнародних судових установ чи до відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2 ст.124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно з вимогами п.1), п. 3).ч.1 ст.129 Конституції України одними з основних засад судочинства є:1) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості;

У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Судом встановлено, що 24 січня 2017 року за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 1-4290, виданого 01 листопада 1990 року Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою (а.с. 13).

Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 02 червня 2017 року у справі № 199/2612/17 було:

- встановлено факт належності ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, правовстановлюючого документа - свідоцтва про право власності на жилий будинок з господарчими будівлями та спорудами АДРЕСА_1, виданого виконкомом Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська 24.03.1990 року на ім'я ОСОБА_4;

- визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 08 листопада 1990 року, в якому видавником зазначена Четверта Дніпропетровська державна нотаріальна контора, реєстровий №1-4290,про спадкування за законом ОСОБА_2 домоволодіння АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_4;

- скасовано державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме запис №18769554 від 24.01.2017 року про проведену державну реєстрацію прав власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ОСОБА_2, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна №101;

- визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері, ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на жилий будинок з господарчими будівлями та спорудами АДРЕСА_1, які складаються з:житлового будинку літ.А-1 загальною площею 55,1 кв.м., житловою площею 27,9 кв.м., сараїв літ.Б,В, погрібу літ.Д.

Дане судове рішення не було оскаржено і набрало законної сили 17 липня 2017 року (а.с. 21-23).

Право власності за ОСОБА_1 зареєстровано 12 грудня 2017 року на підставі рішення суду від 02 червня 2017 року (а.с. 11).

Судом також встановлено, що всередині знеструмленого будинку АДРЕСА_1 25 квітня 2017 року відбулась пожежа. З акту про пожежу, складного комісією у складі інспекторами 3 ДПРЧ 8 ДПРЗ ГУ ДСНС України Дніпропетровській області, вбачається, що пожежею пошкоджено «дах і сміття в будинку на S = 50 м2»; пошкоджень від пожежі не зазначено (а.с. 12).

Згідно зі звітом про незалежну оцінку майна, а саме житлового будинку за адресою: місто Дніпропетровськ (Дніпро), пров. Штабний, буд. 15, складеного 28 лютого 2017 року (дата огляду 27 лютого 2017 року) суб'єктом оціночної діяльності ПП «Експертна Група Класика» на замовлення ОСОБА_1, вартість будинку АДРЕСА_1 становила 355000 грн. (а.с. 29-50).

Відповідно до ч. 1 ст. 166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Положеннями ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з ч. 2 ст. 1313 ЦК України у разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Оцінюючі усі докази, які були досліджені судом в ході розгляду даної цивільної справи у їх сукупності та взаємозв'язку, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі через їх недоведеність.

Приймаючи таке рішення суд виходить з того, що причини пожежі в будинку не встановлені, як не встановлено і її винуватців, при цьому згідно з актом про пожежу від 25 квітня 2017 року пожежею були знищені дах будинку і сміття, яке знаходилось в ньому, інших пошкоджень будинку і майну, яке в ньому знаходилось, не завдано. Крім того, звіт про оцінку майна, на який посилається позивач як на доказ, що підтверджує вартість будинку до пожежі, був складений 28 лютого 2017 року, дата огляду будинку відбулась 27 лютого 2017 року, тобто в той час, коли позивач, за його твердженням, не проживав в будинку та не мав до нього доступу через протиправне заволодіння будинком відповідачем і через погрози невідомих осіб щодо проживання ОСОБА_1 в будинку. При цьому суду не було надано аналогічного звіту про оцінку зазначеного будинку після пожежі, у зв'язку з чим висновок позивача про те, що різниця між вартістю будинку до пожежі і після неї становить 259000 грн., є безпідставним, а відповідні твердження - недоведеними. Суду також не було надано документів, на підтвердження того, що позивач винаймав з січня 2017 року та винаймає по теперішній час житло, підтверджень про вартість цього житла для позивача, тощо.

Таким чином суд приходить д висновку про те, що позивачем та його представником не надано суду належних і достатніх доказів спричинення саме відповідачем шкоди майну позивача, або будь якої іншої винності відповідача в пожежі, яка відбулася в будинку позивача. Кримінальне провадження з цього приводу триває, але відповідачу не було повідомлено про підозру в даному кримінальному провадженні, що визнано сторонами справи. Відповідальність за шкоду спричинену майну позивача повинна нести саме особа, яка винна в спричиненні такої шкоди, але доказів того, що цією особою є саме відповідач суду не надано.

Оцінюючи критично, у сукупності з іншими доказами та обставинами справи доводи позивача про покладення на відповідача відповідальності за спричинену майну позивача шкоду з підстав того, що на час пожежі власником будинку був ОСОБА_2, через дії якого позивач був тимчасово позбавлений права користування цим будинком, як на підставу стягнення з відповідача шкоди спричиненої пожежею, суд приходить до висновку про безпідставність таких доводів оскільки вони не грунтуються на вимогах закону і не підтверджені належними та достатніми доказами.

Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди також не підлягають задоволенню, оскільки вони мають похідних характер від тих позовних вимог, у задоволенні яких судом було відмовлено.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат на підставі ст. 141 ЦПК України, беручи до уваги результат вирішення справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для відшкодування судових витрат, понесених позивачем при зверненні до суду і пов'язаних з розглядом даної справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 77-79, 80-81, 95, 265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено протягом 30 днів шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська.

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені 18.06.2018 року після виходу суду з нарадчої кімнати. Повний текст рішення виготовлено 20.06.2018р.

Суддя В.В. Трещов