Ухвала

Іменем України

14 червня 2018 року

м. Київ

справа № 761/17149/17

провадження № 61-12861 ск 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 07 лютого 2018 року в справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання іпотечного договору недійсним,

В с т а н о в и в:

У травні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з указаним позовом до ПАТ «Укрсоцбанк», в обґрунтування якого посилався на те, що з метою забезпечення виконання боргових зобов'язань за кредитним договором від 28 грудня 2006 року № 08-038/649к між ПАТ «Укрсоцбанк» та ним укладено іпотечний договір № 02-038/1283І, предметом якого є квартира АДРЕСА_2

ОСОБА_4 вважає вказаний іпотечний договір таким, що порушує публічний порядок, оскільки спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, тому просить визнати його недійсним.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06 грудня 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду м. Києва від 07 лютого 2018 року, в задоволенні позову відмовлено.

07 березня 2018 року ОСОБА_4 подав особисто до Верховного Суду касаційну скаргуна рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 07 лютого 2018 року.

В касаційній скарзі ОСОБА_4 просить суд касаційної інстанції оскаржувані судові рішення скасувати і справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не враховано порушення відповідачем процедури та порядку укладення спірного договору іпотеки.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями для розгляду справи визначено суддю-доповідача Пророка В. В.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

З матеріалів касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що 28 грудня 2006 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 08-038/649к, відповідно до умов якого останньому надано кредитні кошти в розмір 160 000 дол. США зі сплатою 11,95% річних на придбання квартири АДРЕСА_1.

28 грудня 2006 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки № 02-038/1283І, предметом якого є вказана вище квартира.

28 грудня 2006 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договір поруки № 02-038/1272п, за умовами якого, остання зобов'язується в повному обсязі солідарно відповідати перед кредитором за виконання зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом та штрафні санкції.

Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до вимог статей 4, 10, 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України).

За змістом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком.

Згідно з частиною першою статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

За частиною першою статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до статті 1 ЗУ «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами його боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дослідивши усі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки позивачем не надано до суду доказів того, що оспорюваний правочин не відповідає вимогам чинного законодавства.

Із змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.

За правилом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п'ятою статті 394 ЦПК України,

Ухвалив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 07 лютого 2018 року в справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання іпотечного договору недійсним.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити ОСОБА_4

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає

Судді: В. В. Пророк

В.С. Висоцька

І.М. Фаловська