Справа № 654/3899/17
Провадження №2-о/654/5/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2018 року Голопристанський районний суд Херсонської області

в складі: головуючого - судді Данилевського М.А.

за участю секретаря судових засідань Друговин В.М.

заявника ОСОБА_2

представника заінтересованої особи Діденко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Гола Пристань Херсонської області в залі суду цивільну справу №654/3899/17 в порядку окремого провадження за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа - Управління Державної міграційної служби у Херсонській області, про встановлення факту постійного проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаною заявою, в якій зазначив, що він разом з дружиною та малолітніми дітьми 20 серпня 1990 року переїхав з Вірменії на постійне проживання в Україну, а саме: Запорізька область, Приазовський район, с.Миколаївка.

Переїзд був пов'язаний з неможливістю нормального проживання у Вірменії, бо з квітня 1990 розпочались повномасштабні військові дії в Нагірному Карабаху. Приїхавши в Україну в с.Миколаївка, він з дружиною залишились зареєстрованими у Вірменії, оскільки залишали попереднє місце свого проживання у терміновому порядку.

У зв'язку з відсутністю власного житла на перший час вони поселились в АДРЕСА_1 і проживали там до січня 1991 року, поки ОСОБА_2 не знайшов будинок по АДРЕСА_2, в якому він та його сім'я проживали до 1998 року.

Через відсутність реєстрації (прописки) заявник перші два роки без оформлення працював підсобним робітником в різних місцях, аби були можливість утримувати свою сім'ю. В січні 1991 року він з дружиною і дітьми, переїхали в будинок по АДРЕСА_2. Зараз цього будинку вже немає, знесений.

Виписатися з Вірменії їм вдалося у вересні 1993 року, коли припинилися бої в Нагірно-Карабахській області і вже у жовтні 1993 року вони з дружиною та дітьми прописалися в АДРЕСА_2, де заявник і проживав до 1998 року - це зафіксовано в паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року.

З вересня 1993 року, після того як він прописався в будинку АДРЕСА_2 він зміг влаштуватись трактористом на роботу в колгосп "Світанок" де працював аж до жовтня 1998 року, до моменту коли із сім'єю переїхав на проживання до Херсонської області в с.Нововолодимирівка Голопристанського району, де проживає і зараз за вказаною адресою.

Заявник просить встановити факт його проживання з 1990 по 1998 рік постійно на території України в селі Миколаївка, Приазовського району Запорізької області, у тому числі станом на 24.08.1991 та на 13.11.1991.

В судовому засіданні ОСОБА_2 заявлені вимоги підтримав з підстав, зазначених в заяві та просив встановити факт його проживання на території України станом на 24.08.1991 та на 13.11.1991, оскільки встановлення цього факту необхідно йому для набуття громадянства України.

Представник заінтересованої особи в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, надав до суду відзив в якому пояснив, що відповідно до копії паспорта громадянина СРСР НОМЕР_1 від 22.03.1979, виданого ОСОБА_2 та його перекладу, вказано що заявник був прописаний з 12 липня 1983 року по 09 вересня 1993 рік на території Вірменії. Станом на 24.08.1991 законодавство колишнього СРСР чи Української РСР не визначало, що таке постійне проживання. На той час діяла система прописки в паспорті. Так, паспортною службою органів внутрішніх справ під час вирішення питань прописки станом на 24.08.1991 застосовувалися Положення про паспортну систему в СРСР, що затверджене постановою Ради Міністрів СРСР від 28 серпня 1974 року №677; Постанова Ради Міністрів СРСР "Про деякі правила прописки громадян", що затверджена Радою Міністрів РСР №678 від 28 серпня 1974 року.

Встановити факт постійного місця проживання на території України є неможливим у зв'язку з тим, що заявник постійно проживав поза межами України, а саме на території Вірменії, про що свідчить прописка у паспорті колишнього СРСР. Зазначений факт підтверджує проживання особи на території Вірменії та унеможливлює оформлення належності до громадянства України згідно зі статтею 3 Закону.

Крім того, згідно наданої заявником копії по господарської книги вбачається, що ОСОБА_2 разом зі своєю сім'єю значиться зареєстрованим станом на 01.01.1996, що теж не відповідає вимогам ст.3 Закону.

ОСОБА_2 має право отримати громадянство України на підставах визначених статтею 9 Закону в порядку прийняття до громадянства, також документований посвідкою на постійне проживання в Україні НОМЕР_2, виданої 22.02.2011.

У відзиві представник заінтересованої особи просить відмовити в задоволенні заяви.

Заслухавши пояснення заявника та заінтересованої особи, покази свідків по справі, проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що заява задоволенню не підлягає.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Пунктом 9 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року N 215, передбачено, що для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 2 частини першої статті 3 Закону особа, яка проживала на території України за станом на 13 листопада 1991 року і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її проживання в Україні на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 13 листопада 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту проживання особи на території України за станом на 13 листопада 1991 року.

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Аштарак Аштаракського району Вірменська РСР, актовий запис №149, НОМЕР_3 (а.с.7).

Згідно паспорту громадянина СССР НОМЕР_1 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, народився в м.Аштарак, Вірменська Радянська Соціалістична Республіка, національність єзид, місце проживання Вірменська Радянська Соціалістична Республіка, Наірійський район, Виконавчий комітет Прошянської сільської Ради, виписаний 09 вересня 1993 року, а прописаний 28.10.1993 в с.Миколаївка, Приазовський район, Запорізька область. (а.с. 9-16).

Згідно довідки від 09 вересня 2010 року №К-329, Посольство Республіки Вірменія в Україні підтверджує, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт НОМЕР_1, відповідно до пункту 3 статі 10 Закону Республіки Вірменія "Про громадянство Республіки Вірменія" не є громадянином Республіки Вірменія. (а.с.17-18)

Відповідно до колективного звернення від 18 вересня 2017 року жителі села Миколаївка Приазовського району Запорізької області підтверджують проживання ОСОБА_2 з серпня 1990 по 1998 роки. (а.с. 19)

Згідно списку членів господарства, ОСОБА_2, був членом колгоспу "Світанок" з 1996 року, працював трактористом з 1997 року. (а.с. 21)

Заявником на підтвердження своїх вимог надано копію посвідки на постійне проживання в Україні НОМЕР_4 з якої вбачається, що заявник приїхав в Україну з Вірменії 06.10.1993, прописаний по АДРЕСА_3 (а.с.41).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показав, що приблизно у серпні 1990 року до них в с. Миколаївка приїхала сім'я ОСОБА_2 з трьома дітьми, один з яких був зовсім маленький, ОСОБА_2 працював водієм, вони проживали по АДРЕСА_1, а з нового року 1991 по АДРЕСА_2.

Свідок ОСОБА_7 показала, що сім'я ОСОБА_2 приїхала в с. Миколаївка перед 01 вересня 1990 року, ОСОБА_2 працював трактористом в колгоспі. Добре пам'ятає, що дочка ОСОБА_2 - 1987 року народження, пішла в школу 01 вересня 1990 року, відразу після приїзду їх в село.

Суд критично відноситься до показів свідків, оскільки вони суперечливі і не узгоджуються з іншими доказами по справі.

Діти ОСОБА_2: дочка ОСОБА_8 - 1987 року народження, син ОСОБА_9 - 1988 року народження, не могли піти в школу у вересні 1990 року.

Довідка Ганівської сільської ради Приазовського району Запорізької області №508 від 22.07.2010 про те, що ОСОБА_2 прибув в с. Миколаївка 01 березня 1990 року спростовується іншими доказами по справі та твердженнями самого заявника.

Також суд не приймає як належний доказ довідку складену за інформацією від ОСОБА_10, яка працюючи фельдшером Миколаївської ВАП Новоспаської сімейної амбулаторії в с. Миколаївка Ганівської сільської ради з вересня 1990 року спостерігала за розвитком грудної дитини - ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_6, оскільки сама ОСОБА_10 безпосередньо допитана в судовому засіданні не була, клопотання про її допит не заявлялося.

Дані докази спростовують твердження заявника про те, що він разом із сім'єю постійно проживав в Україні станом на 13 листопада 1991 року, а тому відсутні підстави для задоволення даної заяви.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволені заяви ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, про встановлення факту постійного проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через відповідний суд, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 18 червня 2018 року.

Суддя М. А. Данилевський