Єдиний унікальний номер судової справи: 225/1658/18
Номер провадження: 2/225/612/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2018 року м. Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Ткач А.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Петрової С.О.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства «Торецьквугілля» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва,-

ВСТАНОВИВ

В квітні 2018 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої умовами виробництва до ДП "Торецьквугілля".

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що в період з 01 червня 2009 року по 21.03.2018 року він перебував у трудових відносинах з шахтою «Північна» ДП "Торецьквугілля", де працював спочатку учнем гірника підземного, потім гірником підземним 2 розряду та гірником підземним 3 розряду. Був звільнений 21.03.2018 року на підставі ст. 40 п.2 КЗпП України за станом здоров'я.

За час роботи на підприємстві позивач отримав професійне захворювання хронічну радикулопатію L5,S1 справа в стадії затухаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом про що свідчить виписка із медичної амбулаторної картки, повідомлення про професійне захворювання №41 від 07.02.2018 року.

20.03.2018 року обласною профілактичною медико-соціальною експертною комісією ОСОБА_3 вперше встановлено 40% втрати працездатності та III група інвалідності з 15.03.2018 року.

Згідно медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії від 07.02.2018 року №4/78 підґрунтям для визначення професійної категорії захворювання є дані клінічного дослідження, інформація про умови праці, згідно якої ОСОБА_3 підлягав дії несприятливих виробничих факторів, стаж в шкідливих умовах праці 8 років 8 місяців.

Усі ці фактори в сукупності призвели до встановлення позивачу професійного захворювання та встановлення ступеня втрати працездатності на рівні 40%. Ці ж обставини знайшли своє підтвердження у акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання складеного 20 лютого 2018 року та затвердженого 21 лютого 2018 року.

У зв'язку із отриманим професійним захворюванням стан здоров'я ОСОБА_3 суттєво погіршився, що призвело до фізичних та моральних страждань. Постійні фізичні болі призвели до порушення сну, підвищеної збудженості, і як наслідок - постійне вимушене приймання ліків. Наслідки отриманого професійного захворювання спричинили вимушені зміни у його житті, оскільки за станом здоровя він не має можливості реалізувати свої звички та бажання, інтереси та плани на майбутнє, займатись вихованням неповнолітньої дитини.

ОСОБА_3 відчуває моральні страждання, оскільки постійний фізичний біль в поперековому відділі хребта, що віддає в обидві ноги, більше в праву, що посилюються під час ходьби та нахилів, значно обмежені рухи в поперековому відділі хребта, німіють ноги, у звязку з чим не може тривалий час стояти та сидіти.

У зв'язку з цим порушені звичні життєві зв'язки та умови його життя, оскільки через хворобу він не може виконувати господарські роботи, допомагати родині по господарству. Постійний фізичний біль позбавляє можливості вести активний образ життя, спілкуватися з родиною та друзями. Отримане професійне захворювання позбавило можливості реалізувати свої звички та бажання, призвело до необхідності змінити спосіб життя, інтереси та плани на майбутнє.

Розмір моральної шкоди він оцінює в 100 000 грн., яку просить стягнути з відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги.

Представник відповідача у судовому засіданні зазначив, що позов визнає частково у розмірі 13000 грн., посилаючись на те, що за аналізом судової практики у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої у звязку з ушкодженням здоровя під час виконання трудових обовязків, здійсненим Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, розмір моральної шкоди визначається відповідно до відсотків втрати працездатності, встановлених МСЕК відшкодування 300 грн. за 1 % втрати працездатності. Зазначена практика є актуальною і на сьогодні. Крім того вказав, що занадто великі суми відшкодування можуть привести до зупинки виробництва і вивільнення працівників, що спричинить масове безробіття. Окремо зауважив, що обсяг і розмір моральної шкоди позивачем не доведено.

Вислухав пояснення сторін, дослідив матеріали справи, суд доходить висновку, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Частиною4 статті43 Конституції України передбачено, що кожен маєправо на належні, безпечні і здорові умови праці. Виходячи з цього можнастверджувати, що життя і здоровя людини визнаються найвищою соціальноюцінністю, їх захист є одним із головних обовязків держави. Одним же із основних способів захисту трудових прав працівниківвиділяється відшкодування моральної шкоди. Проте саме залежно від того, яке саме трудове право особи порушене, характеру та обсягу правопорушення, волі уповноваженої особи й інших обставин, обирається конкретний спосібйого захисту(поновлення).

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про охорону праці" державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Таким чином, моральна шкода являє собою вид матеріальної відповідальності роботодавцяза шкоду, заподіяну працівникові внаслідок порушення його законних прав.

Згідно до ст. 81 ЦПК України обов'язок доказування та подання доказів покладені на сторін справи, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої умовами виробництва до ДП "Торецьквугілля".

В період з 01 червня 2009 року по 21.03.2018 року він перебував у трудових відносинах з шахтою «Північна» ДП "Торецьквугілля", де працював спочатку учнем гірника підземного, потім гірником підземним 2 розряду та гірником підземним 3 розряду. Був звільнений 21.03.2018 року на підставі ст. 40 п.2 КЗпП України за станом здоров'я. (а.с.6-7)

20.03.2018 року обласною профілактичною медико-соціальною експертною комісією м.Краматорськ ОСОБА_3 вперше було встановлено 40 % втрати працездатності з 15.03.2018 року та 3-я група інвалідності.(а.с.15)

Таким чином, право на відшкодування моральної шкоди у позивача виникло з моменту встановлення вперше стійкої втрати професійної працездатності висновком МСЕК з 15.03.2018 року (а.с.16).

Згідно частини 2 статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

До юридичного складу, що є підставою відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди роботодавцем, є моральні страждання робітника, втрата нормальних життєвих зв'язків та необхідність для працівника докладання додаткових зусиль для організації свого життя.

Вина роботодавця не відноситься до обов'язкових умов для настання відповідальності за спричинення працівнику моральних страждань під час виконання своїх трудових обов'язків.

Рішенням Конституційного Суду України № 20-пр/2008 від 08.10.2008 року обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди громадянам, які постраждали на підприємствах внаслідок виробничої травми чи професійного захворювання, було покладено на підприємства, з чиєї вини відбулися відповідні події.

Таким чином, саме на підприємство покладено обов'язок відшкодувати працівнику моральну шкоду за наявності факту заподіяння йому цієї шкоди. Зазначені норми не містять будь-яких інших додаткових умов щодо відшкодування моральної шкоди.

Суд не може прийняти до уваги доводи відповідача, зазначені у запереченні на позов, про недоведеність ОСОБА_3 спричинення йому моральної шкоди. Відповідно до чинного законодавства втрата працездатності, що встановлена висновком МСЕК, вже сама по собі свідчить про спричинення моральної шкоди, оскільки стан здоров'я потерпілого погіршено.

Згідно вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Надані позивачем докази повною мірою вказують, що ушкодження здоров'я ОСОБА_3 і отримання ним професійного захворювання та інвалідності відбулося при виконанні ним трудових обов'язків у шкідливих умовах, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. (а.с.12-14). Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, вільно спілкуватися, внаслідок чого останній змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

Соціальний аспект поняття непрацездатності свідчить про нездатність, в даному випадку, позивача, матеріально забезпечити себе та членів своєї сім'ї на рівні, визначеному достатнім для проживання людини (прожиткового мінімуму) в державі, що також завдає моральних страждань позивачу.

Суд оцінює й обєктивні обставини, що повне усунення негативного впливу умов виробництва на здоровя неможливе, разом з тим, зауважує, що в достатньо молодому віці (у 33 роки) ОСОБА_3 вже позбавлений можливості працювати за своєю здобутою спеціальністю, або виконувати іншу роботу, пов'язану з фізичним навантаженням, що підтверджується звільненням 21.03.2018 року з підприємства у зв'язку з невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

З огляду на викладене, враховуючи надані позивачем докази, процент втрати професійної працездатності, характер отриманого позивачем захворювання, що перешкоджає та ускладнює елементарні рухи, а також виходячи з принципів розумності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок отримання позивачем професійного захворювання, моральну шкоду у розмірі 40 000 грн.

При цьому суд зазначає, що розмір моральної шкоди 12000,00 грн., з яким погоджується представник відповідача, посилаючись на аналізсудової практики у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої у звязку з ушкодженням здоровя під час виконання трудових обовязків, здійсненим Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, на думку суду на теперішній час 300 грн. за 1% втрати працездатності є занадто заниженим, що обумовлено значним ростом цін та девальвацією курсу національної валюти гривня.

Доводи відповідача про те, що занадто великі відшкодування призведуть до зупинки виробництва і вивільнення працівників, є безпідставними, оскільки розмір моральної шкоди не залежить від матеріального стану особи, на якій є обовязок відшкодувати таку шкоду.

Керуючись ст.ст.259,268, 273,354 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_3 до Державного підприємства «Торецьквугілля» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва задовольнити частково.

Стягнути з державного підприємства «Торецьквугілля», місце знаходження якого: м. Торецьк, вул. Дружби, 19, , на користь ОСОБА_3, місце проживання якого: м. Торецьк, смт. Північне, вул. Майська, 15/1, РНОКПП НОМЕР_1,відшкодування моральної шкоди, завданої умовами праці на виробництві в розмірі 35000 (тридцять пять тисяч) грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Донецької області через Дзержинський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 18.06.2018.

Суддя: Г.В. Ткач