11 червня 2018 року м. Токмак
Токмацький районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді - Андрущенка О.Ю.,
за участю секретаря судового засідання - Гончарук В.О.,
представника позивача - ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в залі суду в м. Токмак цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом,,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, в якому просив визнати їх такими, що втратили право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1.
В обґрунтування свого позову зазначив, що він є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до договору № 246 від 28.01.1965 року та реєстраційного посвідченням від 23.08.1970 року № б/н. Разом з позивачем в будинку зареєстровані відповідачі: 15.05.1985 року жінка племінника - ОСОБА_4 та 13.01.2017 року рідний син позивача - ОСОБА_3. Від моменту проведення реєстрації відповідачі жодного дня не проживали в його будинку та переїхали до іншого місця проживання, їх місцезнаходження позивачу не відомо.
Добровільно знятися з реєстраційного обліку відповідачі не бажають, у зв'язку з чим позивач не має можливості провести відчуження будинку, тобто він не може розпоряджатися належним йому майном у повному обсязі, через що змушений звернутися до суду за захистом своїх прав.
Позивач в судовому засіданні та його представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.
Відповідачі в судові засідання не з'явилися, були повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки не повідомили, відзив на позов не надали.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі згоди позивача суд постановив ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
ОСОБА_1 є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до договору № 246 від 28.01.1965 року, реєстраційного посвідченням від 23.08.1970 року № б/н та виписки із рішення № 445 від 10 листопада 1964 року. Відповідно до повідомлення від 30.06.1975 року номер будинку був змінений з «№39» на «№43».
Відповідно до довідки про склад сім'ї від 20 лютого 2018 року за адресою: АДРЕСА_1 разом з позивачем зареєстровані ОСОБА_3 та ОСОБА_4, але фактично там не проживають.
Факт реєстрації відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1, також підтверджується даними відділу реєстрації виконавчого комітету Токмацької міської ради від 26 березня 2018 року № 10-06/1145 та № 10-06/1146.
Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які є сусідами позивача, пояснили, що ОСОБА_4 ніколи не бачили в домоволодінні позивача та така особа їм взагалі не відома, а ОСОБА_3 не проживає в будинку позивача понад один рік, та в будинку не з'являється.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 являються повнолітніми особами, договір найму житла між позивачем та відповідачами не укладався.
Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.
Відповідно до положень ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що призводить до втрати членів сім'ї права користування помешканням.
Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житлом за адресою: АДРЕСА_1.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрація місця проживання особи здійснюється органом реєстрації на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.
Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, стягненню на користь позивача з відповідачів підлягають судові витрати по оплаті судового збору, оскільки позовні вимоги задоволені повністю і ці витрати належним чином підтверджені позивачем доданими до матеріалів справи квитанціями.
Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 89, 141, 223, 259, 264, 265, 268, 280-282 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом - задовольнити.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком за адресою: АДРЕСА_1.
Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком за адресою: АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1,, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп..
Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер не відомо, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп..
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного сулу Запорізької області.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя