Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/1549/17
Провадження № 2/553/102/2018
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
06.06.2018м. Полтава
Ленінський районний суд м. Полтави в складі:
головуючої судді Крючко Н.І.,
при секретарі Заяц А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Страхова компанія «Уніка», ПрАТ «Українська транспортна компанія» про відшкодування шкоди завданої дорожньо - транспортною пригодою ,-
У червні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи на стороні вдіповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Страхова компанія «Уніка», ПрАТ «Українська транспортна компанія» про відшкодування шкоди завданої дорожньо - транспортною пригодою.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_3 не зявились, але надали на адресу суду заяву, в якій прохали проводити судовий розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 В судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча про день та час слухання справи був повідомлений належним чином шляхом опублікування оголошення на сайті «Судова влада».
Треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Страхова компанія «Уніка», ПрАТ «Українська транспортна компанія», в судове засідання не зявились, про причини своєї неявки суд не повідомили, хоча про день та час слухання справи були повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи маються поштові відправлення, які направлялись на адресу останнього рекомендованими листами.
Статтею 280 ЦПК України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких обставин в разі якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не зявився в судове засіданні без поважних причин або без повідомлення причини та відповідачем не було подано відзив, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Таким чином, суд приходить до висновку про можливість заочного розгляду даної справи.
Частиною 8 статті 279 ЦПК України визначено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Таким чином, суд приходить до висновку про можливість заочного розгляду даної справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов ОСОБА_1 таким, що підлягає до часткового задоволення за наступних обставин.
Судом встановлено факти та відповідні їм правовідносини.
Так, 22 січня 2017р. близько 17:00 позивач, рухаючись на своєму автомобілі Citroen Jumper", д.р.н. ВІ 4208 ВЕ, зі сторони вул. Героїв Крут через тунель в сторону вул. Тунельна та виїжджаючи з тунелю, не надавши позивачу перевагу в русі, в результаті чого відбулось зіткнення автомобіля Daewoo LANOS, д.р.н. ВІ 5037 АХ, під керуванням водія ОСОБА_2. Судом встановлено, що уникнути зіткнення позивач не міг так, як по два боки виїзду з тунелю мається земляний насип з цегляною кладкою, що унеможливлює будь-яке маневрування зі сторони останнього. По напрямку руху автомобіля Daewoo LANOS, при в'їзді в тунель встановлений знак пріоритету "Перевага зустрічного руху" (знак 2.5. Додатку 1 до Правил дорожнього руху, що затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. N 1306 з відповідними змінами та доповненнями). Відповідно до приписів даного знаку забороняється в'їзд на вузьку ділянку дороги, якщо це може утруднити зустрічний рух. Водій повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, що розташовані на вузькій ділянці дороги.
Таким чином, внаслідок порушення Правил дорожнього руху, що виявилося в ненаданні водієм автомобіля Daewoo LANOS - відповідачем по справі переваги зустрічному руху, сталася дорожньо-транспортна пригода внаслідок якої було пошкоджено автомобіль позивача.
В ході судового розгляду справи, судом встановлено, що в момент оформлення дорожньо транспортної пригоди відповідач не заперечував порушення ним Правил дорожнього руху, та повідомив, що його цивільна відповідальність перед третіми особами, як власника транспортного засобу (поліс обов'язкового страхування від 29.09.2016р. № АК/1021138) застрахована в ПрАТ "СК УНІКА" з метою оформлення страхового відшкодування.
В обґрунтування позову позивачем вказувалось про те, що в зв'язку з тим, що відповідач ОСОБА_2 не заперечував своєї вини, а також повідомив про свій намір в сприянні отримання позивачем страхового відшкодування, а також, що рух по тунелю можливий лише в один ряд, та зважаючи на те, що автомобілями було перекрито проїзд через тунель та створено значний затор, тому було прийнято спільне рішення поліцію та страхового комісара на місце ДТП не викликати . В позові позивачем вказувалось про те, що вони з відповідачем домовились про зустріч наступного дня після дорожньо транспортної пригоди в Полтавському офісі ПрАТ "СК УНІКА" для подачі Повідомлення про ДТП та заповнення інших необхідних документів.
Так, 23.01.2017р. позивач зустрівся з відповідачем в Полтавському офісі ПрАТ "СК УНІКА", де було написано пояснення, подано повідомлення про ДТП, а також Заяву про виплату матеріального збитку.
Судом встановлено, що в ході досудового врегулювання позову відповідачем не заперечувався факт дорожньо транспортної пригоди, та настання дорожньо транспортної пригоди з його вини, на підтвердження чого в матеріалах справи мається письмове пояснення, написане ОСОБА_2 на ім'я голови правління ПрАТ "СК "УНІКА", де останнім вказувалось про те, що він намагався уникнути дорожньо транспортної пригоди та зупинитися, але через слизьку дорогу не зміг цього вчасно зробити та допустив зіткнення з автомобілем позивача. Зіткнення сталося при виїзді автомобіля позивача з тунелю.
Винність відповідача підтверджується матеріалами ПрАТ "СК "УНІКА" (пояснення, фото обставин ДТП з відповідним розміщенням транспортних засобів та знаків пріоритету).
Судом встановлено, що внаслідок дорожньо транспортної пригоди автомобіль позивача «Citroen Jumper", д.р.н. ВІ 4208 ВЕ, отримав механічні пошкодження, що підтверджується висновком № 200/2017 про визначення вартості відновлювального ремонту. При цьому, як вбачається з матеріалів справи фототаблиця механічних пошкоджень в висновку № 200/2017 узгоджується з фототаблицею механічних пошкоджень, що були зафіксовані одразу після ДТП, та фото таблицею наявною в матеріалах наданих ПрАТ "СК "УНІКА".
При цьому, у відповідності до відповіді ПрАТ "СК "УНІКА" від 21.02.2017р. № 1256 потерпілій особі відмовлено в виплаті страхового відшкодування.
Позивачем в обґрунтування позову вказувалось про те, що він неодноразово телефонував відповідачу з приводу відшкодування ним збитків, які останній обіцяв повернути в добровільному порядку та згодом взагалі перестав відповідати на телефонні дзвінки, тому зважаючи на вказані обставини був змушений звернутися до суду з вказаним позовом за захистом порушених прав.
Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 23, 599, 1166-1167 ЦК України факт завдання фізичній особі майнової шкоди, моральної шкоди якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не повязане з виконанням цими особами обовязків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобовязання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобовязання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди, якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).
Разом із тим правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обовязок.
Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоровя, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають із обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обовязкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Метою здійснення обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Обєктом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, повязані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоровю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, у відповідності до стаття 5 Закону вказаного закону.
Згідно зі статтею 6 Закону «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.
За змістом Закону «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а саме положень ст.ст. 9, 22-31, 35, 36 настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, повязана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Статтею 1194 ЦК України визначено, що, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
З огляду на вказані норми закону, сторонами договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам внаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.
Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобовязання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обовязок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобовязанні ним є страховик.
Разом із тим, зазначені зобовязання не виключають одне одного.
Законодавцем визначено поняття деліктного зобовязання, що представляє собою первісне, основне зобовязання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання (не одержання) потерпілим страхового відшкодування за договором не обовязково припиняє деліктне зобовязання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобовязаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобовязаний виконати обовязок зі здійснення страхового відшкодування.
Відповідно до статті 511 ЦК України зобовязання не створює обовязку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобовязання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.
Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобовязаний виконати свій обовязок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.
З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому, відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні.
Таким чином, з огляду на вказані норми закону потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.
Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобовязання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обовязками страховика як сторони договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Законодавцем визначено, що якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобовязання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.
Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав (не одержав) страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобовязання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обовязку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті 36, 37 Закону № 1961-IV). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобовязаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за статтею 1194 ЦК України.
Вказане наведене у правовій позиції Верховного суду України у справі 6-2808цс15 узгоджується з вищенаведеним: "При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності."
Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування завданої йому матеріальної шкоди на суму 31 193,13 грн., підлягають до задоволення.
Поряд з цим, позивачем в позові заявлялась вимога про стягнення з відповідача моральної шкоди на суму 5000 грн., посилаючись на те, що в результаті пошкодження автомобіля внаслідок протиправних дій з боку відповідача ОСОБА_1 було завдано моральну шкоду, яка полягала у душевних стражданнях та порушенні звичайного ритму та способу життя, при цьому, останнім зверталась увага на те, що останній є інвалідом ІІ групи, що призвело до загострення хвороби. В звязку з пошкодженням автомобіля, ОСОБА_1 протягом тривалого часу довелось їздити на пошкодженому автомобілі, ризикуючи життям, тому останнім було заявлено вимоги про стягнення моральної шкоди у сумі 5000 грн..
Часиною 4 статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування.
Позивачем в ході судового розгляду справи в обґрунтування позовних вимог в даній частині вказувалось про те, що моральні переживання виникли з приводу розуміння цілковитої незаконності дій та тверджень відповідача в звязку з відмовою його у мирному врегулюванні даного спору, та в результаті того, що протягом тривалого часу позивач не мав можливості безпечно користуватися автомобілем, внаслідок чого психоемоційний стан позивача було порушено.
Так, частиною 1 статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Так, судом встановлено, що порушення законних прав позивача ОСОБА_1 призвело до душевних страждань останнього, оскільки останній постійно знаходився в пригніченому стані, що вплинуло на його самопочуття та психологічний стан, в звязку з чим суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають до часткового задоволення в сумі 1 000 грн. з урахуванням фактичних обставин справи.
Позивачем ОСОБА_1 ставилась вимога про стягнення судових витрат, які були понесені ним при зверненні до суду з позовом щодо витрат понесених ним судових витрат на правову допомогу.
Положенням частини 3 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Так, судом встановлено, що позивачем ОСОБА_1 шляхом реалізації свого конституційного права на правову допомогу укладено договір про надання правової допомоги № 1004А від 10.04.2017 року в ході розгляду даної цивільної справи у всіх інстанціях адвокатом ОСОБА_3
Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що ОСОБА_3 займається адвокатською діяльністю, відповідно до Закону України «Про адвокатуру», на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 501, виданого 28.12.2016 КДКА Полтавської області ( а.с.76).
Згідно п.3.1 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 30 вересня 2009 року визначено, що право на правову допомогу є гарантією реалізації, захисту та охорони інтересів інших прав і свобод людини.
Правова допомога є одним з елементів доступності правосуддя. Право на правову допомогу у цивільному судочинстві закріплене у ст. 15 ЦПК України.
Так, частиною 1 статті 137 ЦПК України визначено, що витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця у галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».
У відповідності до статті 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи у суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.
З матеріалів справи вбачається, що 10 квітня 2017 року адвокатом ОСОБА_3, який діє на підставі Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №501 від 28.12.2006 року та ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги на предмет того, що адвокатом надається правова допомога клієнтові з приводу представництва та захисту його інтересів в судових, правоохоронних та податкових органах, згідно положень кримінально процесуального законодавства, податкового законодавства та інших законів України, зокрема, Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
У відповідності до умов даного договору визначено, що гонорар адвоката визначається виходячи з обсягу та вартості наданої правової допомоги за цим договором та встановлюється за угодою сторін. Гонорар адвоката обраховується у відповідності до розрахунку, який складається за результатами дій адвоката та підписується сторонами. Розрахунок вартості послуг адвоката є невідємним додатком до цього договору та свідчить про виконання сторонами своїх зобовязань.
У відповідності до даного договору адвокатом ОСОБА_3 представником ОСОБА_1 було надано розрахунок суми вартості за надану правову допомогу ОСОБА_1 по справі № 553/1549/17, даним розрахунком визначено сторонами надану правову допомогу наступного характеру:
1.Зустрічі та усні консультації в кількості 1 год. 30 хв., вартість однієї години 640,00 грн., всього на суму 960,00 грн.
2.Ознайомлення з документами та вивчення доцільності подачі позовної заяви (аналіз законодавчої бази та судової практики) в кількості 2 год. 00 хв., вартість однієї години, всього на суму 1280,00 грн.
3.Складанння адвокатського запиту до ПРАТ «Страхова компанія «УНІКА», забезпечення копіювання документів; фактичні витрати на копіювання в кількості 30 хв., вартість 1 год. 640,00 грн., всього 419,20 грн..
4. Організація проведення оцінки вартості відновлювального ремонту КТЗ в кількості 1 год., вартість 1 год. 00 хв .= всього на суму 640,00 грн..
5.Представництво інтересів замовника під час переговорів з ОСОБА_2 з метою досудового врегулювання спору в кількості 10 хв., вартість 1 год. 640,00 грн., всього на суму 106,67 грн.
6. Підготовка позовної заяви в кількості 3 год. вартість 1 год. 640,00 грн., всього на суму 1920,00 грн..
7.Представництво інтересів замовника під час судового розгляду справи 2- год., вартість 1 год. 640,00 грн., всього на суму 1280,00 грн.. Загальна вартість наданих послуг складає 6 605, 87 грн..
Згідно квитанції № 69Р2181 від 21.06.2017 року позивачем - ОСОБА_1 сплачено витрати у розмірі 6605,87 грн. ( а.с.77).
Так, судом встановлено, що проведений розрахунок з надання правової допомоги є таким, що узгоджується з фактичною участю та фактичним наданням адвокатом ОСОБА_3 та підтверджується матеріалами справи. При цьому, судом перевірено та встановлено, що дані розрахунки проведені згідно ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» у межах граничного розміру компенсації судових витрат на правову допомогу.
Слід звернути увагу, що законодавцем чітко визначено, що стороні, на користь якої прийнято рішення, для отримання відшкодування витрат на правову допомогу слід довести:
1)факт і тривалість надання їй правової допомоги;
2)та, що допомога надавалася адвокатом або іншим фахівцем у галузі права; факт оплати правової допомоги.
При розрахунку розміру відшкодування має враховуватися надання правової допомоги: у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням (огляду доказів за їх місцезнаходженням, підготовки позовних заяв та інших заяв, скарг, клопотань, письмових пояснень, тощо), під час ознайомлення з матеріалами справи у суді.
Відшкодування не може перевищувати граничного розміру, визначеного у законі, та мають проводитися за правилами розподілу судових витрат.
Відшкодування витрат на правову допомогу має здійснюватися у разі її надання адвокатом та іншим фахівцем у галузі права у процесуальному статусі, як представника, так і особи, яка надає правову допомогу.
Згідно п.4 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 30 вересня 2009 року, в якому надано офіційне тлумачення поняття «правова допомога», яка є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом і формами і може включати консультації, розяснення, складення позовів і звернень, довідок , заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та субєкта такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Держава гарантує можливість вільно, без неправомірних обмежень отримувати допомогу з юридичних питань в обсязі та формах, як вона того потребує. Це право, згідно ст.64 Конституції України, не може бути обмежено.
Таким чином, з аналізу даних норм вбачається, що характер правової допомоги, а саме послуги, які були надані адвокатом ОСОБА_3 позивачу ОСОБА_1 згідно договору про надання правової допомоги, є виключно процесуальними діями, які вчинялись, як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи: у судових засіданнях в ході розгляду даної справи; підготовки під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; підготовки законодавства щодо спірних правовідносин, підготовка процесуальних документів, що в свою чергу є нічим іншим, як витратами на правову допомогу.
Слід також зауважити, що дані права сторони є абсолютним правом, яким особа користується на власний розсуд і жодним чином обмеження даного права не допускається.
Заявлений розмір витрат позивача на правову допомогу в сумі 6 605,87грн. суд визнає співмірними до частини задоволених судом вимог, а тому є законним, обґрунтованим і таким, що підлягає до повного задоволення.
Частиною 6 статті 141 ЦПК України визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Таким чином, з урахування положення ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку про те, що зважаючи на те, що позивач ОСОБА_1 має ІІ групу інвалідності та у відповідності до ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача за ставками судового збору, які діяли на момент звернення позивача з позовом та підлягають стягненню за вимогу майнового характеру у розмірі 640,00 грн.; за вимогу про відшкодування моральної шкоди у розмірі 1600,00 грн., всього на суму 2240,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись1166-1167, 1187, 1192 ЦК України , ст.ст. 13, 81, 259, 263-265, 430 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Страхова компанія «Уніка», ПрАТ «Українська транспортна компанія» про відшкодування шкоди завданої дорожньо - транспортною пригодою задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 31 193,13 грн..
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заподіяну моральну шкоду в розмірі 1000 грн..
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 6605,87 грн..
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збрі у сумі 2240,00 грн.
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити за необґрунтованістю.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Полтавської області через Ленінський районний суд м. Полтави протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиОСОБА_4