Справа № 331/5871/17
Провадження № 2/331/110 /2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2018 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі

головуючого судді: Жуковій О.Є

за участю секретаря : Хащук В.Д.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача- Железняк В.К.

відповідача- Шершньової С.Ф.

представника відповідача- Жданова М.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Четверта Запорізька державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання спадкодавця за певною адресою, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину , визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, усунення перешкод у користуванні квартирою ,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив встановити факт проживання ОСОБА_3 за адресою: Запорізька обл., Михайлівський район, смт. Пришиб, вул. Шевченка , 128 з червня 2003 року по день смерті 10.11.2006 року; визнати недійсним з моменту видачі свідоцтво про право на спадщину за законом серії ВТК № 638027 за реєстровим № 4-589 видане 26.12.2013 року Четвертою Запорізькою державною нотаріальною конторою ОСОБА_4 на 1/8 частину квартири за адресою: м. Запоріжжя, пр. Леніна/АДРЕСА_1 ; визнати за нею право власності на 1/8 частину спірної квартири в порядку спадкування за заповітом; усунути перешкоди у користуванні квартирою та вселити її до квартири за адресою: м. Запоріжжя, пр. Леніна/АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що 07.05.2017 у смт. Пришиб Михайлівського району Запорізької області померла її мати ОСОБА_4. Після її смерті відкрилася спадщина на частину квартири за адресою: м. Запоріжжя, пр. Леніна/АДРЕСА_1. Спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 є вона та ОСОБА_2, на користь якої ОСОБА_4 склала заповіт.

03.07.2017 року вона дізналася, що 26.12.2013 року Четверта Запорізька державна нотаріальна контора видала ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину за законом, серії ВТК № 638027 за реєстровим № 4-589 на 1/8 частину квартири за адресою: м. Запоріжжя, пр. Леніна/АДРЕСА_1 після смерті її чоловіка ОСОБА_3.

Позивачка вважає що вказане свідоцтво про право на спадщину за законом слід визнати недійсним , з тих підстав, що ОСОБА_4 на момент смерті з ОСОБА_3 не проживала , в порушення вимог ст. ст. 1268, 1269 ЦК України не подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини , а тому Четвертою Запорізькою державною нотаріальною конторою свідоцтво про право на спадщину за законом ОСОБА_4 було видане за відсутності для цього правових підстав , як особі, яка не прийняла спадщину.

Також, позивачка зазначила, що ОСОБА_5 перешкоджає їй , як власнику , користуватися належною їй на праві власності частиною квартири, повністю її зайняла , позбавивши її доступу до житла.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 вересня 2017 року провадження у справі відкрито. 20.10.2017 року Четверта Запорізька державна нотаріальна контора надала суду пояснення, в яких зазначила , що вимоги позивача щодо визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВТК № 638027 за реєстровим № 4-589, яке видане 26.12.2013 року Четвертою Запорізькою державною нотаріальною конторою ОСОБА_4 на 1/8 частину квартири за адресою: м. Запоріжжя, пр. Леніна/АДРЕСА_1 є необґрунтованими , з тих підстав, що позивачкою не надано доказів , які б свідчили про відсутність у ОСОБА_4 права на спадкування згідно ч.3 ст. 1268 ЦК України та про факт проживання ОСОБА_3 за адресою: Запорізька обл., Михайлівський район, смт. Пришиб , вул. Шевченка , 128 з червня 2003 року по день смерті 10.11.2006 року.

Ухвалою суду від 28.03.2018 року , яка постановлена без виходу до нарадчої кімнати, з занесенням до протоколу судового засідання, визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали заявлені позовні вимоги , надали пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві.

Відповідачка та її представник просили в задоволенні позовних вимог відмовити пославшись на їх необґрунтованість, та зазначивши, що не оспорюють, що деякий час перед смертю через хворобу ОСОБА_3 проживав з донькою ОСОБА_1 та помер у смт. Пришиб. Дійсно, з 2003 року, після того як захворіла його дружина ОСОБА_4, ОСОБА_3 систематично їздив до смт. Пришиб та назад до м. Запоріжжя, однак місце проживання ОСОБА_1 не було його постійним місцем проживання, оскільки він був зареєстрований та проживав разом зі своєю дружиною . Крім того, в судовому засіданні ОСОБА_2 зазначила , що ніколи не чинила ОСОБА_1 перешкод у користуванні квартирою, в судовому засіданні надала позивачу ключі від квартири.

Третя особа Четверта Запорізька державна нотаріальна контора надала суду клопотання про розгляд справи у відсутність її представника та просила врахувати надані пояснення при ухваленні рішення.

Суд, вислухавши пояснення сторін, показання свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 10 листопада 2006 року в смт. Пришиб Михайлівського району Запорізької області помер ОСОБА_3.

З 03.12.1973 року до моменту смерті ОСОБА_3 був зареєстрований разом зі своєю дружиною ОСОБА_4 за адресою: м. Запоріжжя, пр. Леніна/АДРЕСА_1, що підтверджено довідкою МКП «Основаніє» , яка наявна в матеріалах спадкової справи № 652 .

За життя ОСОБА_3 заповів все належне йому майно ОСОБА_1, що підтверджено заповітом , освідченим 17.06.2003 року приватним нотаріусом ОСОБА_13 , зареєстрованим в реєстрі за № 1365. У вказаному заповіті спадкодавець ОСОБА_3 зазначив, що він мешкає за адресою: м. Запоріжжя, пр. Леніна/АДРЕСА_1.

29.11.2006 року позивачка звернулася із заявою про прийнятя спадщини після смерті батька ОСОБА_3 до Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори , зазначивши у вказаній заяві , що ОСОБА_3 постійно проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1/АДРЕСА_1, в той же час своє місце проживання позивачка вказала як Запорізька область, Михайлівський район, смт. Пришиб, вул. Шевченка , буд. 128.

20.09.2008 року ОСОБА_4 звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого 10.11.2006 року чоловіка ОСОБА_3, в якій зазначила своє місце проживання та місце проживання спадкодавця за адресою: м. Запоріжжя, пр. Леніна/АДРЕСА_1

26.12.2013 року ОСОБА_4, дружині спадкодавця ОСОБА_14 було видано свідоцтво про право власності на 1 /2 частку квартири в м. Запоріжжі по пр. Леніна/АДРЕСА_1 у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу.

Крім того, 26.12.2013 року ОСОБА_15 на підставі ст. 1241 ЦК України видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1 /4 частку 1 /2 частини квартири в м. Запоріжжі по пр. Леніна/АДРЕСА_1 .

17.07.2015 року ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 3/ 8 частини спірної квартири за адресою: м. Запоріжжя , пр. Леніна/АДРЕСА_1. У вказаному свідоцтві про право на спадщину за заповітом також зазначено, що 26.12.2013 року ОСОБА_4 видане свідоцтво про право на спадщину за законом.

07.05.2017 року в смт. Пришиб Михайлівського району Запорізької області померла мати сторін ОСОБА_4.

ОСОБА_2 є спадкоємцем за заповітом після смерті матері ОСОБА_4, 28.07.2017 року надала до Четвертої Запорізької нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за заповітом.

В свою чергу ОСОБА_1 11.07.2017 року звернулася до до Четвертої Запорізької нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері ОСОБА_4.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов"язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або законом.

Відповідно до положень частин 1, 2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно ч.1 ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Частиною 1 ст. 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно з частинами першою та другою статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 3 цієї ж статті передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно зі статтею 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до пункту 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» підставами для визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Відповідно до Глави 10 п. 1.12. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мін'юсту України від 22.02.2012 № 296/5 місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця відповідно до статті 29 Цивільного кодексу України.

Якщо спадкодавець мав декілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця.

Пунктом 1.13. Глави 10 Порядку встановлено , що місце відкриття спадщини підтверджується: довідкою про реєстрацію/останнє місце проживання виконавчого органу сільської, селищної або міської ради, сільського голови (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.

Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Зазначені норми чинного законодавства, у сукупності зі встановленими в судовому засіданні фактичними обставинами справи, дають суду підстави дійти до висновку, що при видачі ОСОБА_4 26.12.2013 року оспорюваного свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріусом було на підстві належних документів, зокрема довідки МКП «Основаніє» від 12.12.2012 року , встановлено що ОСОБА_4 на час смерті ОСОБА_3 була зареєстрована разом зі спадкодавцем, а тому відповідно до ч.3 т. 1268 ЦК України прийняла спадщину . При цьому суд вважає, що нотаріусом було дотримано п. 1.12., п.1.13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мін'юсту України від 22.02.2012 № 296/5, вимоги ст. 1268, 1270, 1241 ЦК України , а отже доводи позивача про те, що наявні підстави передбачені ст. ст. 203,215,1301 ЦК України для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, є необґрунтованими та безпідставними.

Слід зауважити, що доводи позивачки в частині безпідставності видачі ОСОБА_4 свідоцтва про право на спадщину , спростовуються також тим, що сама позивачка 23 листопада 2006 року звернулася із заявою про прийняття спадщини до Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори , та у своїй заяві зазначила, що ОСОБА_3, який помер 10 листопада 2006 року , постійно проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1/АДРЕСА_1 , тобто, зазначеним ОСОБА_1 підтвердила, що вона є спадкоємцем , який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживала постійно зі спадкодавцем (ч. 1 ст. 1269 ЦК).

Також, суд вважає, що наданий позивачем акт депутата Пришибської селищної Ради ОСОБА_16 про те, що ОСОБА_3 з червня 2003 року по день смерті фактично проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, та показання свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9, які підтвердили, що ОСОБА_3 проживав у доньки з 2003 року, хворів, помер у неї, лише підтверджують факт тимчасового перебування спадкодавця, за місцем проживання позивачки , яка власноручно зазначила у заяві наданій до нотаріусу 23 листопада 2006 року, що її батько постійно проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1/АДРЕСА_1.

Крім того, в ході розгляду справи встановлено, що підтверджено поясненнями свідків ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12А , які узгоджуються з іншими доказами наявними в матеріалах справи, що за життя ОСОБА_3 дійсно деякий час перебував у доньки ОСОБА_1, жив як у неї так і в м. Запоріжжі , однак суд зауважує, що місце проживання ОСОБА_1 в силу вимог ст. 29 ЦК України було місцем перебування спадкодавця , в якому він знаходився через хворобу та безпорадний стан перед смертю.

Оскільки судом встановлено, що через хворобу померлий ОСОБА_3 дійсно деякий час перебував у доньки ОСОБА_1, яка здійснювала за ним догляд , однак місце проживання за законом необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться, крім того, судом не встановлено підстав для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом , яке було видано ОСОБА_4 26.12.2013 року , і у цьому випадку встановлення факту не зумовлює юридичних наслідків, підстави для задоволення позовної заяви в частині встановлення факту проживання ОСОБА_3 за адресою: Запорізька обл., Михайлівський район, смт. Пришиб, вул. Шевченка , 128 з червня 2003 року по день смерті 10.11.2006 року відсутні.

Вирішуючи позовні вимоги в частині усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення позивачки до квартири за адресою: м. Запоріжжя, пр. Леніна/АДРЕСА_1, суд виходить з наступного.

Частиною 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.368 ,369 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_1 здійснювалися перешкоди з боку ОСОБА_2 у користуванні належною їй часткою квартири, крім того, в судовому засіданні ОСОБА_17 були надані позивачу ключі від спірного житла.

Таким чином, суд вважає , що позовні вимоги в цій частині також є недоведеними та не підлягають задоволенню.

Питання про судові витрати судом вирішні відповідно до ст. 141 ЦПК України та у зв»язку із відмовою у позові покладаються на позивача.

Керуючись 3,4,11-13, 19, 259, 263, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Четверта Запорізька державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання спадкодавця за певною адресою, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину , визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, усунення перешкод у користуванні квартирою відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст судового рішення складений 21 червня 2018 року.

Суддя: О.Є. Жукова

18.06.2018