Справа № 161/8893/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Подзіров А.О.
Провадження № 22-ц/773/671/18 Категорія: 27 Доповідач: Карпук А. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів - Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І.,

секретар Галицька І.П.,

з участю: представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки за апеляційною скаргою позивача Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 березня 2018 року,

в с т а н о в и в:

У липні 2016 року ПАТ «УкрСиббанк» (далі- Банк) звернулося до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що між Банком та відповідачем були укладені договори про надання споживчого кредиту: №0 від 27 березня 2007 року у розмірі 90 000,00 доларів США, з додатковими угодами №1 від 03 лютого 2009 року, №2 від 03 лютого 2009 року та №0 від 27 грудня 2007 року у розмірі 35 000,00 доларів США, з додатковими угодами №1 від 03 лютого 2009 року, №2 від 03 лютого 2009 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитними договорами, між сторонами був укладений договір іпотеки від 27 грудня 2007 року, відповідно до якого в іпотеку передано нерухоме майно - нежитлове підвальне приміщення (літер А-4) загальною площею 189,3 кв.м. (33 приміщень з 11 по 11), яке знаходиться по проспекту АДРЕСА_1. За домовленістю сторін вартість предмету іпотеки становить 955 965,00 грн.

В зв'язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору щодо своєчасної сплати кредиту та процентів виникла заборгованість. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 квітня 2010 року з відповідача стягнуто 897 181,94 грн. заборгованості, яка існувала станом на 21 вересня 2009 року. Однак рішення суду не виконано.

23 травня 2016 року Банк направив відповідачу вимогу в порядку ст.35 Закону України «Про іпотеку» про необхідність усунення порушення зобов'язань за кредитними договорами та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Станом на 01 липня 2016 року заборгованість ОСОБА_3 становить:

1) за кредитним договором № від 27 березня 2007 року по кредиту та процентам у розмірі 148 463,23 доларів США та по пені, яка нарахована за період з 02 липня 2015 року по 01 липня 2016 року, у розмірі 1 071 757,89 грн.,

2) за кредитним договором №0 від 27 грудня 2007 року по кредиту та процентам у розмірі 71 873,97 доларів США та по пені, яка нарахована за період з 02 липня 2015 року по 01 липня 2016 року, у розмірі 463 875,67 грн.

У зв'язку з тим, що відповідач своїх зобов'язань за кредитними договорами належним чином не виконав, позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки - нежитлове підвальне приміщення (літер А-4) загальною площею 189,3 кв.м. (33 приміщень з 11 по 11), яке знаходиться по проспекту АДРЕСА_1, та належить ОСОБА_3 з метою погашення заборгованості на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» (р/р 0113 в АТ «Укрсиббанк», МФО 351005, код 09807750, м. Харків, пр. Московський, 60), що виникла внаслідок невиконання ОСОБА_3 зобов'язань:

- за кредитним договором № від 27 березня 2007 року по кредиту та процентам у розмірі 148 463,23 доларів США та по пені у розмірі 1 071 757,89 грн, а саме: 70 712,01 долар США - заборгованість за кредитом,77 751,22 долар США - заборгованість за процентами, 265 002,60 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, яка нарахована за період з 02 липня 2015 року по 01 липня 2016 року, 806 755,29 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами, яка нарахована за період з 02 липня 2015 року по 01 липня 2016 року.

- за кредитним договором №0 від 27 грудня 2007 року по кредиту та процентам у розмірі 71 873,97 доларів США та по пені у розмірі 463 875,67 грн, а саме: 32 082,78 доларів США - заборгованість за кредитом, 39 791,19 доларів США - заборгованість за процентами, 47 916,58 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, яка нарахована за період з 02 липня 2015 року по 01 липня 2016 року, 415 959,09 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами, яка нарахована за період з 02 липня 2015 року по 01 липня 2016 року.

Встановити спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» та встановити початкову ціну, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки майна, здійсненої суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 березня 2018 року у задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що Банк звернувся до суду із вимогами поза межами позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем.

В апеляційній скарзі позивач ПАТ «УкрСиббанк» просить скасувати це рішення та постановити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Банку. Посилаючись на те, що основне зобов'язання за кредитним договором не виконано, заборгованість, стягнута судовим рішенням з відповідача на користь Банку, не сплачена, а тому відсутні підстави вважати, що позовна давність за вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки спливла.

31 травня 2018 року відповідач подав заперечення на апеляційну скаргу, в яких він зазначає, що строк виконання основного зобов'язання було змінено, а в позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав з 03.09.2009 року, однак Банк звернувся до суду із зазначеним позовом лише у липні 2016 року, тобто зі спливом строку позовної давності. Крім того, відповідач не погоджується з доводами Банку про початок перебігу позовної давності, оскільки за змістом статті 1050 ЦК України, якщо кредитор змінює строк виконання основного зобов'язання, позовна давність обчислюється від цієї дати.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.

З матеріалів справи вбачається, що між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» ( правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»), (надалі - Позивач) та ОСОБА_3 (надалі - позичальник, відповідач), укладено договір про надання споживчого кредиту №0 від 27.03.2007 року з додатковими угодами №1 від 03.02.2009 року та №2 від 03.02.2009 року, відповідно до умов якого позивач надав позичальнику кредит (грошові кошти) в сумі 90000.00 дол. США, а позичальник зобов'язався щомісячно повертати кредит згідно з графіком погашення кредиту, а з 03.02.2009 року позичальник зобов'язався щомісячно повертати кредит та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 940.00 дол.США, але у будь - якому випадку повернути кредит та проценти у повному обсязі не пізніше 25.03.2022 p., якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов договору (п. 1, 2. кредитного договору, п.п.2.1, 1.2 додаткових угод №2 від 03.02.2009 року).

За користування кредитними коштами позичальник повинен кожного місяця сплачувати проценти у розмірі 128% річних у порядку, встановленому п.1.3. кредитного договору. Сторони погодилися, що розмір процентної ставки може бути змінений. Проценти нараховуються на суму кредитних коштів, що фактично надані Банком позичальнику, і які ще не повернуті останнім у власність Банку.

За порушення термінів сплати процентів та повернення кредиту позичальник сплачує Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, за кожний день прострочення, починаючи з 32 календарного дня, рахуючи з дати порушення терміну виконання грошового зобов'язання, (п.7.1. кредитного договору).

27.12.2007 року між позивачем та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту №0 з додатковими угодами від 27.12.2007 року, №1 від 03.02.2009 року та №2 від 03.02.2009 року.

Відповідно до умов договору позивач надав позичальнику кредит (грошові кошти) в сумі 35000.00 дол. США, а позичальник зобов'язався щомісячно повертати кредит згідно з графіком погашення кредиту, а з 03.02.2009 року позичальник зобов'язався щомісячно повертати кредит та сплачувати проценти шляхом сплата ануїтетних платежів у розмірі 455.00 дол. США, але у будь - якому випадку повернути кредит та проценти у повному обсязі не пізніше 27.12.2017 p., якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредит) відповідно до умов договору (п.1.2. кредитного договору, п. 2.1 додаткової угоди №1, п.1.2 додаткової угоди №2).

За користування кредитними коштами позичальник повинен кожного місяця сплачувати проценти у розмірі 13.9% річних у порядку, встановленому п.1.3. кредитного договору. Сторони погодилися, що розмір процентної ставки може бути змінений. Проценти нараховуються на суму кредитних коштів, що фактично надані банком позичальнику, і які ще не повернуті останнім у власність Банку.

За порушення термінів сплати процентів та повернення кредиту позичальник сплачує Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, за кожний день прострочення, починаючи з 32 календарного дня, рахуючи з дати порушення терміну виконання грошового зобов'язання (п.4.1. кредитного договору).

В забезпечення виконання кредитних зобов'язань позичальника відповідно до договорів іпотеки від 27.03.2007 року та від 27.12.2007 року відповідач передав в іпотеку позивачу нерухоме майно - нежитлове підвальне приміщення (літер А-4) загальною площею 189,3 кв.м. (33 приміщень з 1 по 11), яке знаходиться по проспекту Волі у будинку №66 в місті Луцьку Волинської області, та належить на праві власності ОСОБА_3 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 27.03.2007 року.( п.1.4 договору іпотеки). За домовленістю сторін вартість предмету іпотеки становить 955965.00 грн. (п.1.2 договору іпотеки від 27.12.2007 року).

24 липня 2009р. за вихідним № 3981 та №3981/1 Банк направив ОСОБА_3 вимоги про дострокове повернення кредиту за Кредитним договором №0 від 27 грудня 2007р. та за кредитним договором №0 від 27 березня 2007р. та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки.

14 грудня 2009р. Банк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором №0 від 27 грудня 2007р. та за кредитним договором №0 від 27 березня 2007р.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 квітня 2010 року стягнуто з ОСОБА_3 в користь Банку заборгованість за кредитними договорами № 0 від 27.03.2007 року та № 0 від 27.12.2007 року в розмірі - 897 181 грн. 94 коп. Як слідує з мотивувальної частини цього судового рішення, вказана заборгованість виникла станом на 21 вересня 2009 року (а.с.59-60).

Звертаючись до суду із цим позовом Банк зазначав, що відповідач свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на на 01 липня 2016 року у нього виникла заборгованість, яка становить: 1) за кредитним договором № від 27 березня 2007 року по кредиту та процентам у розмірі 148 463,23 доларів США та по пені у розмірі 1 071 757,89 грн, а саме: 70 712,01 долар США - заборгованість за кредитом, 77 751,22 долар США - заборгованість за процентами, 265 002,60 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, яка нарахована за період з 02 липня 2015 року по 01 липня 2016 року, 806 755,29 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами, яка нарахована за період з 02 липня 2015 року по 01 липня 2016 року; 2) за кредитним договором №0 від 27 грудня 2007 року по кредиту та процентам у розмірі 71 873,97 доларів США та по пені у розмірі 463 875,67 грн, а саме: 32 082,78 доларів США - заборгованість за кредитом, 39 791,19 доларів США - заборгованість за процентами, 47 916,58 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, яка нарахована за період з 02 липня 2015 року по 01 липня 2016 року, 415 959,09 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами, яка нарахована за період з 02 липня 2015 року по 01 липня 2016 року.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач подав письмову заяву про застосування позовної давності (а. с. 200-203).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

У статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Зазначений трирічний строк діє після порушення суб'єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

У пункті 11.1 кредитного договору від 27 березня 2007 року №0 сторони передбачили, що вважається терміном повернення кредиту, таким що настав на 32 календарний день з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від Банку. При цьому у випадку неотримання повідомлення - на 41 календарний день з дати його відправлення (а.с.26). Аналогічні за змістом положення містяться у пункті 6.2 кредитного договору від 27.12.2007 року №0 (а.с.36).

Місцевий суд встановив, що строк виконання основного зобов'язання було змінено, оскільки Банк скористався своїм правом на дострокове стягнення повної суми кредитної заборгованості з позичальника, надіславши 24.07.2009 року на адресу ОСОБА_3 вимогу про дострокове повернення кредиту та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки за обома кредитними договорами.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що перебіг 3-річного строку позовної даності за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості кредитними договорами розпочався 03.09.2009 року, тобто на 41 календарний день з дня відправлення вимоги про дострокове повернення кредиту та закінчився 04.09.2012 року.

З вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки Банк звернувся 11.07.2016 року, тобто з пропуском 3-х річного строку позовної давності, яка підлягає застосуванню.

Доводи Банку про початок перебігу позовної давності з дня останнього строку погашення чергового платежу за умовами кредитних договорів є необґрунтованими.

Зокрема, початок перебігу позовної давності за зобов'язаннями врегульовано частиною 5 статті 261 ЦК України, згідно з якою за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання зобов'язання.

Кредитні договори, укладені між сторонами у справі, передбачали обов'язок ОСОБА_3 погашати кредит частинами протягом строку дії договору.

При цьому згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений такий обов'язок позичальника, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Використовуючи своє право згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України шляхом направлення 24.07.2009 року вимоги про дострокове повернення кредиту та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки за обома кредитними договорам до кінцевого терміну, Банк змінив строк виконання зобов'язання. Цим Банк як кредитор одночасно також змінив момент початку перебігу позовної давності за його вимогами, який слід рахувати з 03.09.2009 року, тобто на 41 календарний день з дня відправлення вимоги.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України у справі №6-1674цс17, аналогічні висновки також висловив Верховний Суд при розгляді справи №303/1037/16-ц, які колегія суддів враховує при вирішенні цієї справи на підставі частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів». Згідно з цією нормою, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права

Інші доводи представника позивача про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права безпідставні, носять суб'єктивний характер, зводяться лише до переоцінки доказів по справі, та непогодженням з їх оцінкою, тоді як матеріалами справи підтверджується, що суд, розглядаючи справу, оцінив докази у відповідності до вимог ст. 89 ЦПК України, і встановивши обставини у відповідності до норм права, якими врегульовані спірні правовідносини, обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу позивача Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 березня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту даної постанови.

Головуючий

Судді: