Постанова

Іменем України

30 травня 2018 року

м. Київ

справа № 226/2906/15-ц

провадження № 61-9367св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О., Погрібного С. О.,

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідач - ОСОБА_3,

третя особа - Національний банк України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Донецької області від 24 травня 2016 року у складі колегії суддів: Будулуци М. С., Космачевської Т. В., Корчистої О. І.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_3, третя особа - Національний банк України, про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 24 червня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Астра Банк» (далі - ПАТ «Астра Банк») та відповідачем укладений кредитний договір № 40018, згідно з умовами якого позивач надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 177 800,00 грн під 15,9 % річних за користування кредитом на строк з 24 червня 2011 року по 24 червня 2018 року.

02 грудня 2013 року між ПАТ «Астра Банк» та позивачем був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого, в порядку, обсязі та на умовах, визначених цим договором, ПАТ «Астра Банк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Астра Банк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях. Внаслідок передачі від ПАТ «Астра Банк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги (замість ПАТ «Астра Банк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Таким чином, ПАТ «Дельта Банк» набув статусу нового кредитора.

Відповідно до пункту 2.4 розділу 2 кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом, згідно з пунктом 1.4.1 кредитного договору, здійснюється щомісяця в останній робочий день кожного місяця та в перший робочий день після перебігу періоду для нарахування процентів, виходячи з фактичної заборгованості за кредитом, з дня надання кредиту, згідно з пунктом 2.1 договору, до моменту погашення кредиту. Період для нарахування процентів починається з відповідного календарного дня, в якому підписаний договір, у місяці, попередньому звітному, і триває по відповідний день звітного місяця, який передує календарному дню, в якому підписаний договір, включно. Позичальник сплачує проценти щомісячно, в порядку, визначеному пунктами 2.5, 2.6 цього договору. У разі прострочення погашення кредиту, проценти нараховуються на суму заборгованості за кредитом і за період прострочення до моменту повного погашення кредиту. Погашення кредиту та нарахованих процентів здійснюється позичальником щомісячно, до 24-го числа кожного місяця протягом строку дії договору, починаючи з місяця, наступного за місяцем підписання договору.

Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконував, про що його неодноразово повідомляли, в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов'язань згідно з умовами кредитного договору. Станом

на 31 липня 2015 року у відповідача виникла заборгованість у сумі 119 562,99 грн, з яких: тіло кредиту - 110 861,25 грн, відсотки - 8 701,74 грн. У зв'язку з цим відповідно до пунктів 2.5, 3.2.5 кредитного договору банк набув право на дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 119 562,99 грн, з яких: тіло кредиту - 110 861,25 грн, відсотки - 8 701,74 грн.

Посилаючись на викладене, ПАТ «Дельта Банк» просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у сумі 119 562,99 грн.

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 09 березня 2016 року, у складі судді Петуніна І. В., у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не надано доказів щодо укладення кредитного договору і переуступки права вимоги та виконання ПАТ «Астра Банк» вимог частини другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 24 травня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» задоволено. Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 09 березня 2016 року скасовано. Позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 24 червня 2011 року

№ 40018, що виникла станом на 31 липня 2015 року, в розмірі

119 562,99 грн, з яких тіло кредиту - 110 861,25 грн, відсотки - 8 701,74 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що позивач на підтвердження укладення кредитного договору надав розрахунок заборгованості відповідача, копії кредитного договору від 24 червня 2011 року № 40018, витяг з додатку 1 до листа - ознайомлення (з підписом ОСОБА_3 Л.), договору купівлі-продажу прав вимоги, укладеного 02 грудня 2013 року, договору про внесення змін № 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги від 02 грудня 2013 року, додатку до акта приймання-передачі прав вимоги, які завірені печаткою банку та підписом уповноваженої особи.

У червні 2016 року ОСОБА_3 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Донецької області від 24 травня 2016 року, в якій просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що матеріалами справи не підтверджується факт переходу (відступу) позивачу права вимоги за кредитним договором та не надано письмових доказів належного повідомлення відповідача про відступлення прав вимоги позивачу. Крім того, судом першої інстанції за клопотанням відповідача відповідно до частини другої статті 64 ЦПК України 2004 року витребувані оригінали кредитного договору, договору купівлі-продажу, акта прийому-передачі права вимоги, однак до суду першої інстанції зазначені документи надані не були. Проте апеляційний суд за відсутності оригіналів письмових доказів розглянув справу та залучив як докази копії спірних договорів, чим порушив норми процесуального права. Крім того, апеляційний суд не з'ясував помісячний період несплаченого тіла кредиту та помісячний період, за який нараховані відсотки, що були стягнуті лише на підставі розрахунку тимчасової адміністрації, в якому вказані загальні суми заборгованості без доведення періоду. Тобто апеляційною інстанцією не було з'ясовано фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а рішення апеляційного суду ґрунтується на припущеннях.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 червня 2016 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, а ухвалою від 01 листопада 2017 року - призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 03 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано Верховному Суду вказану цивільну справу.

Станом на час розгляду вказаної справи у Верховному Суді від інших учасників справи не надходило відзивів на касаційну скаргу ОСОБА_3

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, з огляду на таке.

Судом установлено, що 24 червня 2011 року між ПАТ «Астра Банк» та відповідачем укладений кредитний договір № 40018 на суму 177 800,00 грн. зі ставкою 15,9 % річних та відповідно до графіка погашення кредиту, зазначеного у додатку № 1 (а. с. 6-16).

Відповідно до копії договору купівлі-продажу прав вимоги від 02 грудня 2013 року, додатку до акта приймання-передачі прав вимоги (договір купівлі-продажу прав вимоги від 02 грудня 2013 року) ПАТ «Астра Банк» продав, а ПАТ «Дельта Банк» купив право вимоги, зокрема щодо відповідача (а. с. 23-29).

Згідно з постановою Національного банку України від 02 березня 2015 року № 150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» (а. с. 32-35).

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

від 02 березня 2015 року № 51 з 03 березня 2015 року розпочато процедуру виведення ПАТ «Дельта Банк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації (а. с. 36-37).

За клопотанням відповідача, 17 грудня 2015 року судом були витребувані оригінали документів, а саме: оригінал кредитного договору від 24 червня 2011 року

№ 40018, укладеного між ПАТ «Астра Банк» та відповідачем; оригінал договору купівлі-продажу права вимоги від 02 грудня 2013 року, укладеного між ПАТ «Астра Банк» та ПАТ «Дельта Банк»; оригінал акта приймання-передачі права вимоги до договору купівлі-продажу права вимоги від 02 грудня 2013 року, укладеного між ПАТ «Астра Банк» та ПАТ «Дельта Банк», зазначений запит отриманий позивачем

28 грудня 2015 року (а. с. 81).

11 січня 2016 року повторно направлений запит про термінове надання оригіналів документів, який отриманий позивачем 18 січня 2016 року (а. с. 85).

Судом втретє зроблений запит на термінове отримання зазначених вище оригіналів документів, який позивач отримав 28 лютого 2016 року.

Відповідно до статті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті

1048 цього Кодексу).

Згідно зі статтею 526 ЦК Українизобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК Українивстановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, відступлення права вимоги є договірною передачею зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові у випадках, встановлених законом.

Згідно із положеннями статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Відповідно до статті 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов'язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора.

Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобов'язання передбачені статтями 599-601, 604-609

ЦК України, зокрема статтею 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Відсутність реального і своєчасного виконання зобов'язання не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, апеляційний суд виходив з того, що позичальник своїх зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, тому є всі підстави для стягнення з нього на користь позивача як нового кредитора заборгованості за кредитним договором.

Докази того, що відповідач сплачував кошти в рахунок погашення заборгованості первісному кредитору за кредитним договором, суду не надані, тому апеляційний суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором на користь ПАТ «Дельта Банк».

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, апеляційний суд правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Посилання у касаційній скарзі на те, що матеріалами справи не підтверджується факт переходу (відступу) позивачу права вимоги за кредитним договором та не надано письмових доказів належного повідомлення відповідача про відступлення прав вимоги позивачу, не заслуговують на увагу, оскільки за змістом вищенаведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов'язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов'язань.

Інші наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку не допускається.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Донецької області від 24 травня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

С.О. Погрібний

О.В. Ступак

Г. І. Усик