Постанова

Іменем України

06 червня 2018 року

м. Київ

справа № 459/3705/15-ц

провадження № 61-9299св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Гравіс»,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Львівської області від 29 вересня 2016 року у складі колегії суддів: Ванівського О. М., Цяцяка Р. П., Шеремети Н. О.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Гравіс» (далі - ТОВ «Гравіс») про заборону вчиняти дії, зобов'язання вчинити дії.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_2 проживає у квартирі АДРЕСА_1. Під вікнами її квартири, яка розташована на першому поверсі, здійснюється розвантаження товару для магазину «АВС», що належить ТОВ «Гравіс», що призводить до постійного шуму в її квартирі. Позивач зазначає, що відповідач порушує вимоги пункту 55 Санітарних правил для підприємств продовольчої торгівлі, затверджених наказом Міністерства охорони здоров'я Союзу Радянських Соціалістичних Республік від 16 квітня 1991 року (далі - Санітарні правила № 5782-91). Звернення позивача до виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області щодо усунення вказаних порушень не призвели до належного захисту порушеного права позивача.

На підставі викладеного ОСОБА_2 просила заборонити ТОВ «Гравіс» здійснювати розвантаження товарів зі сторони житлового будинку

на АДРЕСА_1; зобов'язати ТОВ «Гравіс» перенести місце розвантаження товарів у відповідності до вимог пункту 55 Санітарних правил № 5782-91.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 28 січня 2016 року (у складі судді Рудакова Д. І.) позов задоволено.

Заборонено ТОВ «Гравіс» здійснювати розвантаження товарів зі сторони житлового будинку на АДРЕСА_1.

Зобов'язано ТОВ «Гравіс» перенести місце розвантаження товарів у відповідності до вимог пункту 55 Санітарних правил № 5782-91.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що розвантаження товарів магазину ТОВ «Гравіс» безпосередньо під вікнами квартири, де живе позивач у безпосередній близькості без дотримання норми відстані 1,5 м, що підтверджується зібраними у справі доказами, є порушенням вимог пункту 55 Санітарних правил № 5782-91.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 29 вересня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що належним доказом порушення санітарних норм є акт або протокол, складений органом державної санітарно-епідеміологічної служби про встановлення факту порушення санітарного законодавства за результатами перевірки дотримання санітарних норм. Виконавчим комітетом Червоноградської міської ради Львівської області за результатами розгляду звернення ОСОБА_2 не було проведено перевірки дій відповідача, та як наслідок, не було складено акту, протоколу перевірки дотримання санітарного законодавства, тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд безпідставно не застосував положення статті 58 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій) щодо належності доказів, оскільки, суд першої інстанції при розгляді справи послався на лист виконавчого комітету Червоноградської міської радиЛьвівської області від 17 червня 2015 року. При цьому, у зазначеній відповіді міститься інформація про підтвердження наявності розміщення місця розвантаження товарів на відстані 1,5 м від квартири позивача. Зазначено, що директором комунального підприємства «Червонограджитлокомунсервіс» на виконання пункту 55 Санітарних правил № 5782-91 направлено лист генеральному директору ТОВ «Гравіс» щодо вжиття заходів із перенесення місця розвантаження товарів згідно з вимогами чинного законодавства.

23 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 проживає у квартирі АДРЕСА_1.

Відповідач ТОВ «Гравіс» є власником магазину «АВС», що здійснює свою господарську діяльність у приміщенні житлового будинку

на АДРЕСА_1.

Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Як зазначено вище, підставою позову в цій справі є порушення/обмеження права позивача як власника квартири щодо належних умов проживання через діяльність відповідача як суб'єкта господарювання.

Зокрема, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (частина друга статті 386 ЦК України).

Установлено, що ОСОБА_2 звернулась до виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області із заявою з вимогою забезпечити право на належні санітарні умови використання її квартири для проживання шляхом обмеження діяльності відповідача, а саме, заборони розвантаження товарів до приміщення магазину безпосередньо під вікнами квартири позивача.

Листом Червоноградської міської ради Львівської області від 17 червня 2015 року підтверджено, що факти, викладені у заяві ОСОБА_2 щодо завдання останній незручностей в зв'язку з розміщенням місця розвантаження товарів приміщення магазину «АВС», який належить ТОВ «Гравіс» на близькій відстані (1,5 м) від квартири останньої та при під'їзді вантажного транспорту дійсно мають місце.

Установлено, що директором КП «Червонограджитлокомунсервіс» на виконання пункту 55 Санітарних правил № 5782-91, яким забороняється розвантаження товарів з боку житлових будинків, направлено лист генеральному директору ТОВ «Гравіс» від 14 липня 2015 року щодо вжиття заходів із перенесення місця розвантаження товарів згідно з вимогами закону.

Вказані приписи структурного підрозділу органу місцевого самоврядування не виконані.

Частиною першою статті 15 ЦК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом, визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 60 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Звертаючись до суду із позовом, позивач вказувала, що проживає на першому поверсі у будинку, під вікнами її квартири із значним шумом здійснюється розвантаження товару для магазину «АВС», який належить ТОВ «Гравіс». Вказані дії відповідача завдають дискомфорт ОСОБА_2, особливо в теплу пору року, коли вікна її квартири відкриті, а також призводять до засмічення території, що підтвердила відповідними фотокартками.

Відповідно до пункту 55 Санітарних правил № 5782-91 не допускається завантаження товарів з боку двору житлового будинку, де розташовані вікна і входи в квартири. Завантаження слід виконувати з торців житлових будинків, що не мають вікон; з підземних тунелів; з боку магістралей, при наявності спеціальних завантажувальних приміщень.

Відповідачем не спростовані належними та допустимими доказами зазначені позивачем обставини. Відповідач не надав докази дотримання вищезазначених правил під час здійснення своєї діяльності.

Місцевий суд дослідив всі наявні у справі докази в їх сукупності, надав їм належну оцінку, встановив всі обставини справи та дійшов вірного висновку, що позивач належними та допустимими доказами довела факт порушення її права на санітарне та епідемічне благополуччя. Суд першої інстанції врахував, що відповідач у добровільному порядку вжити заходи із перенесення місця розвантаження товарів згідно з вимогами закону відмовився.

На підставі викладеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо наявності правових підстав для заборони ТОВ «Гравіс» здійснювати розвантаження товарів зі сторони житлового будинку та зобов'язання відповідача перенести місце розвантаження товарів у відповідності до вимог пункту 55 Санітарних правил № 5782-91.

Апеляційний суд не навів мотивів на спростування встановлених судом першої інстанції обставин. Крім того, зазначивши про те, що платформа для розвантаження товарів була запроектована та збудована відповідно до діючих на той час Державних будівельних норм, так як будинок був введений в експлуатацію в 1972 році, апеляційний суд не зазначив в рішенні докази, що підтверджують цей факт.

Висновки суду першої інстанції відповідають принципу справедливості та забезпечують ефективне поновлення порушеного права позивача.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ухвалено відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права та на підставі повно, всебічно з'ясованих обставин справи, а тому це рішення відповідно до статті 413 ЦПК України необхідно залишити в силі, а рішення апеляційного суду - скасувати.

Керуючись статтями 402, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 29 вересня 2016 року скасувати, рішення Червоноградського міського суду Львівської області

від 28 січня 2016 року залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді С. Ю. Мартєв

В. В.Пророк

І. М.Фаловська

С. П. Штелик