Єдиний унікальний номер 225/3007/17 Номер провадження 22-ц/775/850/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2018 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Будулуци М.С.

суддів: Космачевської Т.В.,Канурної О.Д.

за участю секретаря Глушко С.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 28 лютого 2018 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, ухваленого судом у складі головуючого судді Андреєва В.В. у місті Торецьку Донецької області, повний текст рішення складено 05 березня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

07 червня 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк», Банк) звернулось до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що відповідно до укладеного договору без номеру від 22 червня 2012 року, відповідач отримав кредит у розмірі 500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів за рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6. «Правил користування платіжною карткою».

Одночасно пунктом 1.1.3.2.3. Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід'ємних частин договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9. Умов та правил надання банківських послуг.

Відповідно до п. 1.1.2.3., до обов'язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам.

ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Відповідач взяв на себе зобов'язання повернути Банку отриманий кредит та сплатити нараховані проценти за користування кредитом у повному обсязі, виконувати інші зобов'язання в порядку та в строки, встановлені Кредитним договором. Проте, відповідач не виконав свої зобов'язання, передбачені Кредитним договором, чим порушив умови договору, вимоги чинного законодавства України, а тому, станом на 30 квітня 2017 року має заборгованість у розмірі 15 242 грн. 02 коп., яка складається з наступного:

- 221,36 гривень. - заборгованість за кредитом;

- 10 516,66 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 3 300 гривень - заборгованість за пенею та комісією;

а також штрафи, відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

- 500,00 гривень - штраф (фіксована частина);

- 702,00 гривень - штраф (процентна складова).

Виходячи з наведеного, позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 15 242 грн. 02 коп. та сплачений при поданні позовної заяви судовий збір у сумі 1600 гривень.

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 28 лютого 2018 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість у розмірі 10 740 грн. 02 коп., яка складається з:

-221 грн. 36 коп. - заборгованість за кредитом;

-10 518 грн. 66 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

В іншій частині позову - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судові витрати у розмірі 1 127 грн. 41 коп., пропорційно до задоволеного позову.

Із вказаним рішенням не погодився відповідач ОСОБА_1 і подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог Банку.

В апеляційній скарзі посилався на те, що судом першої інстанції ухвалено рішення без повного, всебічного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі відповідач зазначив наступне.

На думку відповідача, Банк не надав суду першої інстанції належні і допустимі докази укладання у належній формі договору між сторонами.

Апелянт зазначив, що Банк також не надав до суду доказів того, що відповідач, дійсно, отримав банківську картку, що гроші були зараховані на цю картку, наданий суду розрахунок заборгованості не є належним та допустимим доказом наявності відносин між сторонами.

ОСОБА_1 зазначив, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивач неодноразово змінював проценту ставку по кредитному договору, в односторонньому порядку, що суперечить вимогам чинного законодавства.

Відповідач зазначив, що суд також не звернув увагу на те, що Банк не повідомляв його про зміну процентної ставки за кредитним договором згідно процедури, встановленої законодавством, та він не давав згоди на таку зміну.

Представник позивача - ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідач в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, але про час та місце розгляду справи повідомлені повістками про виклик до суду (а.с. 94-96, 97, 98).

Апеляційний суд вважав можливим розглянути справу за відсутністю учасників справи, оскільки, відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

За приписами ч.ч. 1 - 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, і не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частково задовольняючи позов Банку, суд першої інстанції посилався на те, що у відповідача, дійсно, є заборгованість по тілу кредиту та процентами за користування кредитними коштами перед Банком, яка виникла внаслідок прострочення виконання грошового зобов'язання, а тому вона повинна бути стягнута з відповідача.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення штрафу та заборгованості за пенею та комісією, суд зазначив, що ці вимоги протирічать вимогам законодавства України, а тому не підлягають задоволенню.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог сторонами не оскаржується.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини, що неоспорені сторонами.

Відповідно до укладеного договору №б/н від 22 червня 2012 року, ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява, разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», «Тарифами Банку», складають між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Однак, в порушення умов договору ОСОБА_1 несвоєчасно оплачував суми кредиту, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість за кредитом.

З огляду на це суд зазначив наступне.

Відповідно до ст.ст. 1054, 1049 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема сплата комісії банку, пені, штрафу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав, видав позичальнику грошові кошти, проте, у порушення умов договору відповідачем порушено умови погашення кредиту та процентів за користування кредитом внаслідок чого виникла заборгованість.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 22 червня 2012 року, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1, станом на 30 квітня 2017 року утворилась заборгованість на загальну суму 15 242 грн. 02 коп., яка складається з наступного:

- 221,36 грн. - заборгованість за кредитом;

- 10518,66 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 3300,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією;

а також штрафи, відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

- 500,00 грн. - штраф (фіксована частина);

- 702,00 грн. - штраф (процентна складова).

Втім, відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року, на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р, до зазначених населених пунктів належить м. Торецьк Донецької області (колишня назва м. Дзержинськ).

В подальшому, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року №1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція».

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року №1275-р, затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р та розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079-р.

Згідно із пунктом 23 додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року, до зазначених населених пунктів належить м. Торецьк.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачу ОСОБА_1, який проживає у м. Торецьку, пеня, штрафи нараховані до та після 14 квітня 2014 року і таким чином є підстави для застосування вимог ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Проведене позивачем нарахування пені, штрафів після 14 квітня 2014 року у загальному порядку є неправомірним.

Згідно до ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу.

Отже, заборгованість, яка виникла внаслідок прострочення виконання грошового зобов'язання повинна бути стягнута з відповідача.

З оглядом на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що з відповідача слід стягнути заборгованість за тілом кредиту у розмірі 221 грн. 36 коп., по процентам за користування кредиту - 10 518 грн. 66 коп., а усього - 10 740 грн. 02 коп.

Однак, з вказаним висновком суду першої інстанції, щодо розміру заборгованості по процентам за користування кредитом апеляційний суд не погоджується, а апеляційна скарга в цій частині підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав,.

Пунктом 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року № 2 передбачено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

За змістом статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договір. Згідно із статтею 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до вимог договору та вимог закону. За загальним правилом одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускаються. В статті 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється його належним виконанням.

Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов'язаний повернути позику у строк та у порядку, що встановлені договором, як це встановлено ст. 1049 ЦК України.

Відповідно до частини 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання його сторонами.

Правовідносини з приводу надання кредиту регулюються Цивільним кодексом України та Законом України «Про банки та банківську діяльність» від 07 грудня 2000 року № 2121-III.

Відповідно до статті 2 Закону, банківським кредитом визнається будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання сплати процентів та інших зборів з такої суми.

Правовою формою щодо оформлення відносин сторін є кредитний договір.

Відповідно до ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За приписами ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору.

Статтями 1048, 1049, 1050 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому, відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Апеляційним судом встановлено, що 22 червня 2012 року відповідач, підписавши кредитний договір, отримав кредит у розмірі 500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п.п 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

Виходячи з цього, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що між сторонами не існує договірних відносин, та начебто кредитний договір не укладений належним чином, а відповідач не отримав кредитну картку від Банку.

Апеляційний суд вважає, що підписавши вказану заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, погодивши істотні умови договору кредиту щодо суми кредиту, строку його повернення та розміру процентів, та фактично користуючись коштами, сторони підтвердили, що між ними виникли кредитні правовідносини. Тому доводи апеляційної скарги про відсутність договірних відносин не ґрунтуються на законі та суперечать встановленим обставинам справи.

З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що станом на 30 квітня 2017 року існувала заборгованість у відповідача за кредитом у розмірі 221 грн. 36 коп. та по процентам за користування кредитом в розмірі 10 518 грн. 66 коп. (а.с. 4-5).

Перевіряючи доводи апеляційної скарги відповідача відносно розміру стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Як вбачається з оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції припустився помилки у своїх міркуваннях щодо розміру стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом.

Відтак, апеляційний суд не погоджується з розміром нарахованих процентів за користування кредиту та вважає, що позовну заяву Банку в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 2.1.1.12.6. Правил користування платіжною карткою, за користування кредитом Банк нараховує проценти у розмірах, встановлених Тарифами Банку із розрахунку 360 календарних днів у році.

Згідно з витягом з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та позовною заявою, за користування кредитом встановлюється процентна ставка в розмірі 2,5% на місяць, що дорівнює 30% на рік (12 місяців х 2,5%).

Перевіряючи законність підвищення позивачем процентної ставки за користування кредитом, апеляційний суд виходить з наступного.

З розрахунку заборгованості за кредитним договором в частині нарахування процентів вбачається, що розрахунок процентів Банком розраховувався наступним чином: з 22 червня 2012 року - 30%, з 01 вересня 2014 року - 34,8% та з 01 квітня 2015 року - 43,2 % на рік.

Згідно ч. 4 ст. 1056-1 ЦК України, у разі застосування змінюваної процентної ставки, кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку, відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Відповідно до правового висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2315цс16, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника лист про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно зі статтею 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно п. 1.1.3.2.3 Умов, Банк має право здійснювати зміну Тарифів та інших умов обслуговування рахунків. При цьому Банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого Кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менш, як за 7 днів до введення змін проінформувати Клієнта, зокрема, у виписці по Картрахунку згідно п. 1.1.3.1.9. цього договору. Якщо протягом 7 днів Банк не отримав повідомлення від Клієнта про незгоду із змінами, вважається, що Клієнт прийняв нові умови (а.с. 8 - 31).

Відповідно до пункту 3 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року № 1155 (далі - Правила), рекомендоване поштове відправлення - це поштове відправлення (лист, поштова картка, бандероль, секограма, дрібний пакет, мішок «M»), що приймається для пересилання без зазначення суми оголошеної цінності вкладення з видачею відправникові розрахункового документа про прийняття і доставляється (вручається) адресатові (одержувачу) під розписку.

Згідно з пунктом 114 Правил, адресовані фізичним особам рекомендовані поштові відправлення, рекомендовані повідомлення про вручення реєстрованих поштових відправлень (поштових переказів), повідомлення про надходження переказів, що пересилаються телеграфом або електронною поштою, а також усі повторні повідомлення про надходження поштових відправлень (поштових переказів) вручаються особисто адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - повнолітнім членам сім'ї за умови пред'явлення ними документа, що посвідчує особу.

У разі підвищення Банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З огляду на вищенаведене, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо Банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Саме такі висновки містяться в наданих заявником для порівняння постановах Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року та 30 листопада 2016 року.

Дослідивши докази по справі в частині законності підвищення Банком процентної ставки з 01 вересня 2014 року до 34,8%, а з 01 квітня 2015 року до 42,3%, апеляційний суд вважає, що позивач не надав суду належних доказів щодо належного повідомлення Клієнта про підвищення банком процентної ставки, що виключає право Банка на викладені дії, а тому позовні вимоги в частині стягнення процентів після 01 вересня 2014 року за процентною ставкою 34,8%, та після 01 квітня 2015 року за процентною ставкою 42,3% - є безпідставними.

Апеляційний суд вважає, що розрахунок заборгованості по процентам має бути наступним.

Заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 22 червня 2011 року по 30 квітня 2017 року розраховується за наступною формулою: тіло кредиту, на яке нараховуються відсотки, помножити на процентну ставку за користування кредитом за рік/кількість днів у році, та на кількість днів у періоді, за який стягується заборгованість.

Враховуючи те, що з 01 вересня 2014 року по 30 квітня 2017 року Банк неодноразово змінював проценту ставку, апеляційний суд вважає доречним стягнути проценти за користування кредитом,виходячи з наступних розрахунків:

Заборгованість по нарахованим процентам за користування кредитом станом на 31 серпня 2014 року становить 99 грн. 78 коп., та розрахована правильною.

За перший період: з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року (у періоді 211 днів; тіло кредиту дорівнює 221 грн. 36 коп.; ставка за рік - 30 %) сума процентів дорівнює 38 грн. 92 коп. (зі розрахунку: 221,36 грн. х 30 % /360 днів х 211 днів).

За другий період: з 01 квітня 2015 року по 30 квітня 2017 року (у періоді 760 днів; тіло кредиту дорівнює 221 грн. 36 коп.; ставка за рік - 30 %) сума процентів дорівнює 140 грн. 19 коп. (зі розрахунку: 221,36 грн. х 30% /360 днів х 760 день).

Сума заборгованості по процентам за користування кредитом у період з 22 червня 2012 року по 31 серпня 2014 року складає 99 грн. 78 коп.

Відтак, загальна сума заборгованості по процентам за користування кредитом у період з 22 червня 2012 року по 30 квітня 2017 року складає 278 грн. 89 коп. (із розрахунку: 99,78 грн.+38,92 грн.+140,19 грн.).

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ПАТ КБ «Приватбанк» слід стягнути заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 278 грн. 89 коп.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом, заборгованості за кредитом на загальну суму, як ухвалене з порушенням норм матеріального права, підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення в цій частині, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором б/н від 22 червня 2012 року на загальну суму 500 грн. 25 коп., що виникла станом на 30 квітня 2017 року, яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 221 грн. 36 коп. та заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 278 грн. 89 коп., частково задовольнивши апеляційну скаргу.

В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Оскільки рішення суду підлягає скасуванню частково, то відповідно до вимог ч. 4 ст. 382 ЦПК України, судові витрати між сторонами слід розподілити наступним чином.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у зв'язку з частковим задоволенням позовних вимог, судовий збір за подачу позову Банком покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

З відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ПАТ КБ «Приватбанк» слід стягнути 52 грн. 51 коп., виходячи з розрахунку: 500 грн. 25 коп. х 100 / 15 242 грн. 02 коп. х 1 600 грн. / 100.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги відповідачем, у зв'язку з переглядом справи і частковим задоволенням апеляційної скарги, слід стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 в розмірі 2 288 грн. 16 коп., виходячи з розрахунку: 10 740 грн. 02 коп. - 500 грн. 25 коп. = 10 239 грн. 77 коп. (95, 34 % від оспорюваної ним суми), а тому на його користь підлягає стягненню 2 288 грн. 16 коп., що складає 95,34% від сплаченого ним розміру судового збору за подачу апеляційної скарги (2 400 грн. х 95,34 % ).

Керуючись ст.ст. 367, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 28 лютого 2018 року змінити в частині: стягнення заборгованості за кредитом на загальну суму; заборгованості по відсоткам за користування кредитом та витрат по сплаті судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» МФО 305299, на р/р 3111: заборгованість за кредитним договором № б/н від 22 червня 2012 року в сумі 500 (п'ятсот) гривень 25 копійок, що виникла станом на 30 квітня 2017 року, з яких: 221 (двісті двадцять одна) гривня 36 коп. - заборгованість за кредитом; 278 (двісті сімдесят вісім) гривень 89 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» МФО 305299, на р/р 3111 судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 52 (п'ятдесят дві) гривні 51 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» МФО 305299, , на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 2 288 (дві тисячі вісімдесят вісім) гривень 16 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 21 червня 2018 року.

Судді: