Ухвала

30 травня 2018 року

м. Київ

справа № 345/2782/16-ц

провадження № 61-19756 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1,

третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Система безпеки управління»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Калуського міськрайонного суду від 22 вересня 2016 року у складі судді Мигович О. М. та рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 05 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Проскурніцького П. І., Бойчука І. В., Ясеновенко Л. В.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Система безпеки управління» (далі - ТОВ «Система безпеки управління»), про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обгрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 14 березня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Система безпеки управління» укладено договір банківського обслуговування, який складається із заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів банку, та за умовами якого ТОВ «Система безпеки управління» встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок № 4787.

На забезпечення виконання ТОВ «Система безпеки управління» своїх зобов'язань, 27 лютого 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір поруки.

Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав, надавши

ТОВ «Система безпеки управління» кредитний ліміт у розмірі 15 000,00 грн.

ТОВ «Система безпеки управління» неналежно виконує взяті на себе зобов'язання, у зв'язку із чим станом на 28 липня 2016 року у нього виникла заборгованість у розмірі 29 394,35 грн, що складається з: 14 870,95 грн - заборгованості за кредитом; 7 306,50 грн - заборгованості по процентам за користування кредитом; 5 749,22 грн - пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 1 467,68 грн - заборгованості по комісії за користування кредитом.

Посилаючись на наведене та відповідно до положень статей 552, 553, 610 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), просив стягнути з

ОСОБА_1 заборгованість за договором від 14 березня 2011 року у розмірі 29 394,35 грн.

Заочним рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 вересня 2016 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 29 394,35 грн заборгованості за кредитним договором від 14 березня 2011 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції обгрунтовано тим, що позичальник не виконує зобов'язань за кредитним договором, щодо повернення кредитних коштів, заборгованість за кредитним договором відповідно до статей 552, 553 ЦК України підлягає стягненню з відповідача, як поручителя.

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 05 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, заочне рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 вересня

2016 року змінено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 14 870,95 грн за кредитом, 7 306,50 грн за процентами, 1 000,00 грн пені та 1 467,68 грн комісії, а всього 24 645,13 грн.

В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача, як поручителя, є законним та обгрунтованим. При цьому суд апеляційної інстанції вважав за можливе зменшити розмір пені, ураховуючи її значний розмір, у порівнянні з сумою боргу та комісією, а також, що відповідач є інвалідом ІІІ групи і не має самостійного заробітку.

У січні 2017 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга ОСОБА_1, у якій заявник просив скасувати заочне рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 вересня 2016 року та рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 05 грудня 2016 року, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга обгрунтована тим, що він, як поручитель, взяв на себе зобов'язання відповідати перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за зобов'язаннями

ТОВ «Система безпеки управління» у розмірі 5 000,00 грн, а тому стягнення з нього заборгованості за кредитним договором по тілу кредиту у розмірі 14 870,00 грн свідчить про збільшення розміру його відповідальності та припинення поруки на підставі частини першої статті 559 ЦК України.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 січня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 червня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

У липні 2017 року до суду касаційної інстанції надійшли заперечення ПАТ КБ «ПриватБанк» на касаційну скаргу, обгрунтовані тим, що порукою відповідача було забезпечене виконання зобов'язання за кредитним договором у повному обсязі, а не частково, як вважає ОСОБА_1 При цьому відповідно до пункту 1.1.2 договору поруки ОСОБА_1 надав згоду на збільшення зобов'язань за договором без оформлення додаткових узгоджень про такі збільшення у майбутньому. Строк позовної давності щодо звернення ПАТ КБ «ПриватБанк» до суду не пропущений, при цьому відповідачем не надано жодного доказу на обгрунтування своїх доводів.

Відповідно до статті 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня

2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

08 травня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Частиною другою статті 415 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов'язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 квітня 2018 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 408/8040/12 за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ПАТ «Дельта Банк» про визнання поруки припиненою, за касаційними скаргами ОСОБА_3 та

ПАТ «Дельта Банк» на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від

08 вересня 2016 року.

Постановляючи зазначену ухвалу, Верховний Суд виходив з того, що існує необхідність у відступі від правової позиції Верховного Суду України, висловленій у постановах від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, від

20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, від 29 березня 2017 року у справі

№ 6-3087цс16 та в інших, а саме щодо обов'язку кредитора пред'явити в судовому порядку вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами).

Судом зазначено, що правова позиція щодо припинення поруки після спливу шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням суперечить положенням законодавства про однаковий обсяг відповідальності боржника і поручителя. У цьому випадку порушуються загальні засади цивільного законодавства - справедливість, розумність і добросовісність. При такому тлумаченні частини четвертої статті 559 ЦК України кредитор для захисту свого порушеного права повинен пред'являти позов до поручителя щоразу не пізніше шести місяців від дня настання строку виконання зобов'язання за кожним з періодичних платежів, тоді як право вимоги до основного божника, який відповідає перед кредитором солідарно з поручителем, зберігається у кредитора протягом загальної позовної давності. Отже, втрачається сама сутність солідарної відповідальності боржника і поручителя.

Посилаючись на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково, а не з моменту настання строку виконання зобов'язання за кожним з періодичних платежів.

Ураховуючи наведене, а також те, що у справі, яка є предметом перегляду суду касаційної інстанції, суди попередніх інстанцій виходили із наявності підстав для стягнення заборгованості з поручителя без урахування правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постановах від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16, зокрема щодо пред'явлення позову до поручителя не пізніше шести місяців від дня настання строку виконання зобов'язання за кожним з періодичних платежів, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду з метою ухвалення законного та обгрунтованого рішення, а також дотримання єдності практики розгляду подібних спорів, вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 408/8040/12.

Керуючись статтями 252, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 345/2782/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Система безпеки управління», про стягнення заборгованості за кредитними договорами, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Калуського міськрайонного суду від

22 вересня 2016 року та рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 05 грудня 2016 року до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 408/8040/12 за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання поруки припиненою, за касаційними скаргами ОСОБА_3 та Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2016 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник

Г. І. Усик