Справа № 496/3544/16-ц
Провадження № 2/496/310/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2018 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Дранікова С.М.

при секретарі - Камочкіної А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Біляївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої ДТП,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача в якому просить суд стягнути з ОСОБА_2, на користь ОСОБА_1, суму матеріального збитку, яка складається з: вартості відновлювального ремонту автомобілю НОМЕР_1 складає 150964 гривень, вартості надання вимушених юридичних послуг - 3500 гривень, судових витрат -1509, 64 гривень, витрат пов'язаних з оцінкою матеріальної шкоди - 1200 гривень, усього- 157173,64 гривень. Свої вимоги мотивує тим, що 06.03.2016 року о 05:00 годин, ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_2, на повороті вул. М.Арнаутська та Катерининьська у м. Одесі, виїхав на перехрестя на червоний сигнал світлофора, та скоїв наїзд на автомобіль НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1, чим порушив ст.124 КУпАП. 05.07.2016 року Біляївським районним судом Одеської області ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні цієї дорожньо-транспортної пригоди. Провадження по справі було закрито у зв'язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Свою провину у суді ОСОБА_2 не визнав, та подав апеляційну скаргу в наслідок якої Апеляційним судом Одеської області 18.08.2016 року була винесена постанова про скасування постанови Біляївського районного суду Одеської області від 05.07.2016 року, та закритті провадження по справі, у зв'язку з недоведеністю у його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП. Ця «недоведеність» виникла з підстав безграмотного складання співробітниками ППС протоколу з місця ДТП та схеми з місця ДТП, але ніяким чином не позбавляє вини ОСОБА_2 у скоєні ДТП, внаслідок якої автомобілю НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1, завдано значних технічних пошкоджень. У зв'язку з вимушена звернутися до суду за захистом свої прав.

Позивачка у судовому засіданні наполягала на задоволенні позовних вимог, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Її представник в судовому засіданні підтримав її доводи та правову позицію.

Представник відповідача у судовому за сідання заперечував проти позову, пояснивши що відповідач виїхав на перехрестя на миготливий зелений сигнал світлофору, який, відповідно до п.п. 8.7.3 «в» Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (надалі - ПДР), дозволяв йому рух; закінчував рух на перехресті на жовтий сигнал світлофора (п.п. 8.10, 16.8 ПДР), і у той момент в його задню ліву частину автомобіля в'їхав автомобіль позивача. В такому випадку саме позивачем були порушені ПДР - почала рух не на зелений, а на жовтий сигнал (перед ввімкненням червоного), тобто рухалась на заборонений сигнал світлофора, чим порушила п.п. 8.7.3 «є», або п.п. 10.1, 16.5 ПДР (Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. У разі подання сигналу регулювальником або ввімкнення сигналу світлофора, що дозволяє рух. водій зобов'язаний дати дорогу транспортним засобам, що завершують рух через перехрестя). Крім того, постановою апеляційного суду Одеської області від 18.08.2016 року її довірителя було визнано невинуватим у вчиненні ДТП з реабілітуючих підстав, при чому, не тільки тому, що докази у вигляді протоколу про адміністративне правопорушення та схема ДТП були визнані недопустимими, а й тому, що версія ОСОБА_2 стосовно причинно-наслідкового зв'язку між діями водіїв та ДТП не була спростована будь- якими іншими об'єктивними доказами. Тому представник відповідач просить суд врахувати зазначену постанову як доказ відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК України.

Свідок ОСОБА_4 (лейтенант поліції) у судовому засідання пояснила, що прибувши на місце пригоди, разом з напарником ОСОБА_5, вони відібрали пояснення учасників ДТП, ОСОБА_5 склав протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_6 за ст. 124 КУпАП, крім того після медичного огляду був також складений протокол відносно ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки останній перебував у алкогольному сп'янінні. Чи винний ОСОБА_6 у скоєнні ДТП, вона не може відповісти, оскільки саме під час транспортної пригоди її не було, а встановлення винної особи відбулося з пояснень учасників ДТП.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення позивачки та представника відповідача а також свідка, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне.

06.03.2016 року о 05:00 годин на повороті вул. М.Арнаутська та Катерининьська у м. Одесі, відбулося дорожньо-транспортна пригода між автомобілем НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 та автомобілем НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 В наслідок вказаного ДТП працівниками поліції з був складений адміністративний протокол за ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_6

05.07.2016 року Біляївським районним судом Одеської області ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні цієї дорожньо-транспортної пригоди, однак провадження по справі було закрито у зв'язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Свою провину у суді ОСОБА_2 не визнав, та подав апеляційну скаргу в наслідок якої Апеляційним судом Одеської області 18.08.2016 року була винесена постанова про скасування постанови Біляївського районного суду Одеської області від 05.07.2016 року, та закритті провадження по справі, у зв'язку з недоведеністю у його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП.

Відповідно до вимог частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, яка заподіяна неправомірними діями майну фізичної особи відшкодовується у повному обсязі особою, що її заподіяла.

Відповідно до частини 2 статті 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року №6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суд бере до уваги, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року: за ч. 4 статті 82 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

За ч.6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, лише в питанні чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Так, при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2, Апеляційним судом Одеської області, дії ОСОБА_2 та порушення останнім правил дорожнього руху, відповідно до постанови суду встановлено не було.

Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

В той же час, позивачка не надала суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що шкоду було завдано саме з вини ОСОБА_2 Суд не приймає до уваги пояснення свідка ОСОБА_4, оскільки остання не може підтвердити або спростувати факт того, що ДТП було скоєне саме з вини ОСОБА_2, вона не була безпосереднім свідком ДТП. Від допиту безпосереднього свідка ДТП - ОСОБА_7 - позивачка відмовилася, клопотань про призначення відповідної експертизи з метою встановлення винуватця ДТП не заявляла.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав до задоволення позовної вимоги.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 60, 61, 81 ЦПК України, ст.ст. 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України, суд:

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 8 червня 2018 року.

Суддя Біляївського районного суду

Одеської області Драніков С.М.