Справа № 146/248/18
РІШЕННЯ

Іменем України

"18" червня 2018 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі головуючого - судді Пилипчука О.В.

з участю секретаря Сідак Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Томашпіль справу за заявою ОСОБА_1 (зацікавлена особа Липівська сільська рада Томашпільського району Вінницької області) про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення факту належності правовстановлюючого документу,-

В С Т А Н О В И В:

2 березня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з цією заявою, в якій просить встановити той факт, що свідоцтво про право власності на житловий будинок № 29 по вул.. Коцюбинського в с.Яришівка Томашпільського району Вінницької області від 4 червня 1987 року, виданий на ім?я ОСОБА_2 належить ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Дана заява обґрунтована наступним.

У власності заявника знаходиться житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по вул.. Коцюбинського, 29 в с.Яришівка Томашпільського району Вінницької області.

Дане домогосподарство знаходиться на земельній ділянці площею 0,45 га, яка рішенням 11 сесії 3 скликання Липівської сільської ради від 10 жовтня 2000 року передана заявнику у приватну власність.

За заявою заявника 17 серпня 2012 року рішенням 21 сесії 6 скликання Липівської сільської ради їй надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку на умовах безоплатної передачі земельної ділянки у власність шляхом приватизації земельної ділянки, що перебуває у її користуванні.

Коли ОСОБА_1 звернулася із відповідною заявою до проектної організації «Символ», у виготовленні документації їй відмовили, так як свідоцтво про право власності на житловий будинок від 4 червня 1987 року видане їй на прізвище її чоловіка-Рибчинська, в той час як шлюб між ними було розірвано ще 22 січня 1981 року.

В звязку з тим, що факт належності правовстановлюючих документів має для заявника юридичне значення і впливає на оформлення будинку, тому з цією заявою вона вимушена звернутись до суду.

В судове засідання заявник ОСОБА_1 не зявилася, однак подала до суду заяву, в якій просить справу слухати у її відсутності, заявлені вимоги підтримує, просить заяву задовольнити.

Представник зацікавленої особи- Липівської сільської ради в судове засідання не зявився, однак сільський голова Липівської сільської ради подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути у відсутності їхнього представника, не заперечують проти задоволення заяви ОСОБА_1

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, які заявили про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст.211 ЦПК України.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Суд, розглянувши заяви сторін у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність ї достовірність показань сторін по справі, сприяючи всебічному й повному зясуванню обставин справи, що має істотне значення для правильного вирішення спору, прийшов до наступного.

Відповідно до ст.129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов'язковість рішень суду.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч.1 ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ч.1-4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно ч.9 ст. 83 ЦПК України, копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Відповідно до Конституції України усі суб'єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92).

Згідно ст.. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Частиною 2 статті 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про, зокрема, встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частинами 1-2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, імям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення факту належності правовстановлюючого документу особі, прізвище, імя, по батькові якої, що зазначене в документі- свідоцтві про право власності на житловий будинок, не збігається з прізвищем, імям, по батькові, зазначеним у паспорті.

Метою встановлення заявленого факту є реалізація заявником права оформлення житлового будинку.

Судом встановлено, що підтверджуючим особу документом заявника є паспорт громадянина України серії АВ № 617495 на ім?я ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.3).

Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу від 6 травня 1972 року, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 уклала шлюб із ОСОБА_4Б, ІНФОРМАЦІЯ_2. Після укладення шлюбу дружина взяла прізвище ОСОБА_4 (а.с.4).

Рішенням Томашпільського районного суду від 22 січня 1981 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.5).

Як вбачається із свідоцтва про право власності на житловий будинок № 29 по вул.. Коцюбинського в с.Яришівка від 4 червня 1987 року, дане свідоцтво видано на ім?я ОСОБА_2 (а.с.9).

Тобто, свідоцтво на право власності на житловий будинок було видано заявнику після розірвання шлюбу, а прізвище вказано шлюбне.

Рішенням 11 сесії 3 скликання Липівської сільської ради від 10 жовтня 2010 року ОСОБА_1 передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку в с.Яришівка по вул.. Коцюбинського загальною площею 0,45 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд- 0,25 га, для ведення особистого селянського господарства- 0,20 га (а.с.6).

Рішенням 14 сесії 6 скликання Липівської сільської ради від 9 грудня 2011 року надано дозвіл ОСОБА_1 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості в с.Яришівка по вул.. Коцюбинського, 29 орієнтованою площею 0,25 га, з якої: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд 0,25 га, для ведення особистого селянського господарства 0,00 га із земель житлової та громадської забудови (а.с. 7).

Рішенням 21 сесії 6 скликання Липівської сільської ради від 17 серпня 2012 року надано дозвіл ОСОБА_1 на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку на умовах безоплатної передачі земельної ділянки у власність шляхом приватизації земельної ділянки, що перебуває в її користуванні в с.Яришівка урочище «Солотопка» загальною орієнтовною площею 0,10 га для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення (а.с.8).

Відповідно до статей 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Отже, викладені у заяві твердження заявника ОСОБА_1 щодо належності їй свідоцтва про право власності на будинок, виданий на прізвище ОСОБА_2, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, даний факт підтвердився відомостями про укладення та розірвання шлюбу із ОСОБА_2, даний факт має для заявника юридичне значення і впливає на оформлення належним чином будинку, тому заявлені вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.. 215 ЦПК України, у резолютивній частині рішення суду повинно бути вирішено питання про розподіл судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Згідно ч.7 ст. 235 ЦПК України, при ухваленні судом рішення (у справах, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення) судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Отже, судові витрати суд залишає за заявником.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 60, 234, 256, 257, 259 ЦПК України , суд-

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1 (зацікавлена особа Липівська сільська рада Томашпільського району Вінницької області) про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення факту належності правовстановлюючого документу задовольнити повністю.

Встановити той факт, що свідоцтво про право власності на житловий будинок № 29 по вул.. Коцюбинського в с.Яришівка Томашпільського району Вінницької області від 4 червня 1987 року, виданий на ім?я ОСОБА_2 належить ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Судові витрати залишити за заявником ОСОБА_1

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: ОСОБА_5