Справа № 603/200/13-ц
Провадження № 6/603/5/2018
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" червня 2018 р. м.Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді: Іванчука В. М.

при секретарі: Швець Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Монастириська подання головного державного виконавця Бучацького міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа ОСОБА_1, -

В С Т А Н О В И В :

Головний державний виконавець Бучацького міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, звернувся в суд з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, до виконання ним зобовязань згідно виконавчого листа №603/200/14-ц, виданого 04.09.2015 року Монастириським районним судом Тернопільської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2249,43 грн. матеріальної шкоди; 5000,00 грн. моральної шкоди, 1750,00 грн. витрат на правову допомогу, 38,87 грн. судових витрат та 229,40 грн. судового збору. В обгрунтування своїх вимог, головний державний виконавець посилається на те, що на виконанні у Бучацькому міжрайонному відділі ДВС знаходиться виконавче провадження №51647409, на підставі виконавчого листа №603/200/14-ц боржником за яким є ОСОБА_1 На даний час рішення боржником не виконано, декларацію не подано, будь-яких дій спрямованих на його виконання боржником не здійснено. Під час виконання рішення суду виконавцем встановлено, що будь-яке майно належне боржнику на праві власності відсутнє. Державним виконавцем 20.01.2017 року на адресу боржника надсилався виклик щодо явки до виконавця для надання пояснень щодо причин невиконання рішення суду, однак боржник на виклики не зявився, про причини не повідомив. На підставі наведеного, головний державний виконавець просить тимчасово обмежити у праві у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа боржника ОСОБА_1 до виконання ним зобовязань згідно виконавчого листа №603/200/14-ц, від 04.09.2015 року.

Головний державний виконавець Бучацького міжрайонного відділу ДВС в судове засідання не зявився, подав до суду заяву в якій просив подання розглядати без його участі, подання підтримує в повному обсязі.

Ознайомившись із поданням та дослідивши подані документи, суд прийшов до висновку, що подання до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у Бучацькому міжрайонному відділі ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області перебуває виконавчий лист №603/200/14-ц, виданий 04.09.2015 року Монастириським районним судом Тернопільської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2249,43 грн. матеріальної шкоди; 5000,00 грн. моральної шкоди, 1750,00 грн. витрат на правову допомогу, 38,87 грн. судових витрат та 229,40 грн. судового збору.

12.07.2016 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копію якої направлено сторонам виконавчого провадження.

Під час виконання рішеня суду встановлено, що майно належне боржнику на праві власності відсутнє.

Державним виконавцем 20.01.2017 року здійснювався виклик ОСОБА_1 до державного виконавця для надання пояснень щодо причин невиконання рішення суду, на який боржник не зявився.

Таким чином, державний виконавець зазначає, боржник ОСОБА_1 ухиляється від виконання своїх зобовязань, згідно виконавчого листа №603/200/14-ц.

Так, згідно ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Згідно ст. 441 ЦПК України, суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Також, положеннями п.5 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року передбачено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов'язань.

Зі змісту наведених правових норм вбачається, що право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Згідно із вимогами ч. 2 ст. 12 ЦПК України наявність умислу та обставин, які є предметом посилання державного виконавця у поданні про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Обов'язок доказування факту ухилення боржника від виконання зобов'язань, відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України покладається в даному випаду на орган державної виконавчої служби, який звертається до суду із відповідним поданням.

При цьому, судом встановлено до подання не долучено і в судовому засіданні не встановлено жодних доказів, на підставі яких можна зробити висновок, що ОСОБА_1 свідомо ухиляється від виконання рішення суду, яке полягає в тому, що він вчиняє будь-які свідомі дії, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні при тому, що виконати цей обов'язок у боржника є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини.

Ухилення від виконання юридичного обовязку завжди є актом свідомої поведінки, коли особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Сам факт невиконання боржником своїх зобов'язань не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього обов'язків.

Також, згідно ч. 1ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення боржника про відкриття заведеного виконавчого провадження та отримання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження чи виклику до державного виконавця. Копія виклику, який додано до матеріалів подання, може свідчити лише про факт надсилання адресату, а не про його вручення останньому.

Також державним виконавцем не подано відомостей, щодо місця реєстрації боржника ОСОБА_1В, на даний час.

Разом з тим, тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише при наявності достатніх на це підстав.

Як вказав Верховний Суд України при вивченні судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01.02.2013 року, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним обов'язків, передбачених ч.6 ст.12 Закону України "Про виконавче провадження", зокрема вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання ним у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє з іншими особами, про рахунки у банку чи інших фінансових установах; несвоєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або у інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржнику від інших осіб.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст.12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Таким чином, в судовому засіданні не зайшло свого підтвердження посилання державного виконавця на умисне ухилення боржника від виконання своїх зобовязань.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що застосування саме такого обмежувального заходу як тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон, є передчасним, оскільки державним виконавцем не доведено того, що боржник ОСОБА_1 свідомо ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням суду, а також те, що державним виконавцем вчинено усі необхідні виконавчі дії, які б призвели до погашення боржником заборгованості, а тому в задоволенні подання слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 259, 260, 261, 268, 441 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

В задоволенні подання головного державного виконавця Бучацького міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до апеляційного суду Тернопільської області через Монастириський районний суд Тернопільської області протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя ОСОБА_3