Справа № 309/222/18
Провадження № 2/309/712/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2018 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в складі головуючого судді Волощук О.Я.

при секретарі Бринзей Н.М.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Хуст за правила загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Копашнівської сільської ради, третя особа без самостійних вимог: приватний нотаріус Хустського районного нотаріального округу Чіжмарь Сергій Іванович про визнання заповіту недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_2 звернувся до Копашнівської сільської ради, третя особа без самостійних вимог: приватний нотаріус Хустського районного нотаріального округу Чіжмарь С.І. про визнання заповіту недійсним.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 29 червня 2009 року позивачка ОСОБА_2 разом з чоловіком ОСОБА_5 склали заповіт подружжя, зареєстрований в реєстрі за № 32 та посвідчений секретарем Копашнівської сільської ради, згідно якого все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і все те, що їм буде належати на день смерті, і на що згідно із законом матимуть право заповіли ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

ІНФОРМАЦІЯ_2 чоловік позивачки ОСОБА_5 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 24.10.2009 року.

19 січня 2018 року позивачка звернулася до приватного нотаріуса Хустського районного нотаріального округу Чіжмарь С.І. для заведення спадкової справи після смерті чоловіка ОСОБА_5, де їй було роз'яснено, що у зв'язку з укладенням заповіту подружжя, вона не має можливості будь-яким чином розпорядитися своєю часткою у праві спільної сумісної власності та оформити спадщину, тому що на неї накладається заборона відчуження. Крім цього нотаріусом було повідомлено, що заповіт залишений позичкою та її чоловіком ОСОБА_5, складений із порушенням вимог ст.ст.1243, 1257 ЦК України та є недійсним з моменту його посвідчення, оскільки спільний заповіт подружжя може бути складений тільки щодо майна, яке належить на праві спільної сумісної власності.

В момент складання та посвідчення заповіту подружжя позивачці не були відомі та роз'яснені правові наслідки укладення заповіту подружжям, що після смерті чоловіка ОСОБА_5 вона не зможе розпорядитися належною їй часткою в спільному майні та оформити спадщину, бо на неї накладається нотаріусом заборона відчуження. Крім цього, позивачці не було відомо та не було роз'яснено, що вона не може самостійно внести зміни до заповіту, оскільки зміни можливі лише за життя обох з подружжя. Позивачка не може розпоряджатися не лише часткою померлого чоловіка ОСОБА_5, але після його смерті й своєю часткою у такому майні. Про всі ці правові наслідки заповіту подружжя вона дізналася при зверненні до нотаріуса про оформлення спадщини за померлим чоловіком ОСОБА_5, а тому її волевиявлення у заповіті не було вільним і не відповідає її волі, чим самим порушено її права щодо володіння, користування та розпорядження належним мені майном.

Позивачка просить ухвалити рішення про визнання недійним заповіту, складеного від імені подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_2, мешканців АДРЕСА_1, посвідченого секретарем Копашнівської сільської ради від 29.06.2009 року за реєстровим номером 32 на користь ОСОБА_6.

Позивачка ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду.

Представник позивачки ОСОБА_2 - ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити з підстав, зазначених в позові.

Представник відповідача Копашнівської сільської ради в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду. До суду подано заяву Копашнівського сільського голови Гангур Ю.М. про розгляд справи у відсутності представника відповідача, позовні вимоги визнає, не заперечує щодо задоволення позову.

Представник третьої особи без самостійних вимог приватний нотаріус Хустського районного нотаріального округу Чіжмарь С.І. в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду, не заперечив щодо задоволення позову.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8, пояснила, що є спадкоємицею майна подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_2 згідно заповіту. Після смерті ОСОБА_5 ні вона, як спадкоємиця майна, ні позивачка ОСОБА_2 не можуть вільно розпоряджатись майном.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 29 червня 2009 року позивачка ОСОБА_2 разом з чоловіком ОСОБА_5 склали заповіт подружжя, зареєстрований в реєстрі за № 32 та посвідчений секретарем Копашнівської сільської ради, згідно якого все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і все те, що їм буде належати на день смерті, і на що згідно із законом матимуть право заповіли ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11). ІНФОРМАЦІЯ_2 чоловік позивачки ОСОБА_5 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 24.10.2009 року (а.с. 12).

19 січня 2018 року позивачка звернулася до приватного нотаріуса Хустського районного нотаріального округу Чіжмарь С.І. для заведення спадкової справи після смерті чоловіка ОСОБА_5, де її було роз'яснено, що у зв'язку з укладенням заповіту подружжя, вона не має можливості будь-яким чином розпорядитися своєю часткою у праві спільної сумісної власності та оформити спадщину, тому що на неї накладається заборона відчуження. Крім цього нотаріусом було роз'яснено, що заповіт залишений позичкою її чоловіком ОСОБА_5, складений із порушенням вимог ст.ст.1243, 1257 ЦК України та є недійсним з моменту його посвідчення, оскільки спільний заповіт подружжя може бути складений тільки щодо майна, яке належить на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до приписів ст.41 Конституції України та п.2 ч.1 ст.3, ст.321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини встановлено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обов'язків.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвецїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з вимогами ст.55 Конституції України та ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ст. 1243 ЦК України - подружжя має право скласти спільний заповіт щодо майна, яке належить йому на праві спільної сумісної власності. У разі складення спільного заповіту частка у праві спільної сумісної власності після смерті одного з подружжя переходить до другого з подружжя, який його пережив. У разі смерті останнього право на спадкування мають особи, визначені подружжям у заповіті. За життя дружини та чоловіка кожен з них має право відмовитися від спільного заповіту. Така відмова підлягає нотаріальному посвідченню. У разі смерті одного з подружжя нотаріус накладає заборону відчуження майна, зазначеного у заповіті подружжя.

Відповідно до статті 60 СК майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоло¬вікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, введення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). При посвідченні спільного заповіту подружжя нотаріус має роз'яснити заповідачам, що предметом такого заповіту може бути лише майно, яке належить подружжю на праві спільної сумісної власності. Про факт належності майна на праві спільної сумісної власності необхідно вказати у запо¬віті, оскільки це є необхідною юридичною вимогою такого заповіту. Проте секретарем Копашнівської сільської ради, уповноваженою на складання та посвідчення нотаріальних дій органу місцевого самоврядування зазначені вимоги дотримані не були.

Відповідно до ст. 1257 ЦК України заповіт складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідає його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальнее настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 229 ЦК України зазначено, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Суд констатує, що позивачем наведено достатніх підстав вважати, що заповіт залишений позивачкою ОСОБА_2 та її чоловіком ОСОБА_5, посвідчений секретарем Копашнівської сільської ради Хустського району Закарпатської області від 29 червня 2009 року за реєстровим № 32 на все майно на ім'я ОСОБА_6, складений з порушенням вимог ст.ст.1243, 1257 ЦК України та є недійсним з моменту його посвідчення, оскільки спільний заповіт подружжя може бути складений тільки щодо майна, яке належить на праві спільної сумісної власності подружжя. В момент складання та посвідчення заповіту подружжя позивачці не були відомі та роз'яснені правові наслідки укладення заповіту подружжям, що після смерті чоловіка ОСОБА_5 вона не зможе розпорядитися належною їй часткою в спільному майні та оформити спадщину, їй не було відомо та не було роз'яснено, що вона не може самостійно внести зміни до заповіту, оскільки зміни можливі лише за життя обох з подружжя. Складений заповіт подружжям порушує права позивачки щодо володіння, користування та розпорядження належним їй майном.

Крім того, спадкоємиця майна за заповітом подружжя ОСОБА_6 не заперечує щодо скасування заповіту, оскільки вона не може розпоряджатися заповідальним їй майном.

Керуючись ст. 41, 55 Конституції України, Конвецїї про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.19, 174,175,176, 177 Цивільного процесуального кодексу України, ст. ст. 203, 215, 229,1243,1257 ЦК України, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_2 задоволити.

Визнати недійсним заповіт складений від імені подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_2, мешканців АДРЕСА_1, посвідченого 29 червня 2009 року реєстровий номер 32 секретарем Копашнівської сільської ради на користь ОСОБА_6.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Закарпатської області через Хустський районний суд Закарпатської області.

Суддя Хустського

районного суду: підпис Волощук О.Я.

З оригіналом вірно

Суддя Хустського

районного суду: Волощук О.Я.