Постанова

Іменем України

23 травня 2018 року

м. Київ

справа № 360/662/15-ц

провадження № 61-7306св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Хопти С. Ф.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави, уповноваженими органами якої є Кабінет Міністрів України та державне підприємство «Клавдіївське лісове господарство»,

відповідачі: Київська обласна державна адміністрація, Бородянська районна державна адміністрація, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, садівницьке товариство «Полісся-2006», ОСОБА_24, ОСОБА_29, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_30, ОСОБА_43, ОСОБА_44, ОСОБА_45, ОСОБА_46, ОСОБА_47, ОСОБА_48, ОСОБА_49, ОСОБА_50, ОСОБА_51, ОСОБА_52, ОСОБА_53, ОСОБА_54, треті особи: ОСОБА_55, ОСОБА_56, ОСОБА_57, ОСОБА_58, ОСОБА_59, ОСОБА_60, ОСОБА_61, ОСОБА_62, ОСОБА_63, ОСОБА_64, ОСОБА_65, ОСОБА_66, ОСОБА_67, ОСОБА_68, ОСОБА_69, ОСОБА_70, ОСОБА_71, ОСОБА_72, ОСОБА_73, ОСОБА_74, ОСОБА_75, ОСОБА_76, ОСОБА_77, ОСОБА_78, ОСОБА_79, ОСОБА_80, ОСОБА_81, ОСОБА_82, ОСОБА_83, ОСОБА_84, ОСОБА_85, ОСОБА_86, ОСОБА_87, ОСОБА_88, ОСОБА_89, ОСОБА_90, ОСОБА_91, ОСОБА_92, ОСОБА_93, ОСОБА_94, ОСОБА_95, ОСОБА_96, ОСОБА_97, ОСОБА_98, ОСОБА_99, ОСОБА_100, ОСОБА_101, ОСОБА_102, ОСОБА_103, ОСОБА_104, ОСОБА_105, ОСОБА_106, ОСОБА_107, ОСОБА_108, ОСОБА_109, закрите акціонерне товариство «Міжтериторіальна виробничо-будівельна холдингова компанія «ЕПОС», ОСОБА_110, ОСОБА_111, реєстраційна служба Головного управління юстиції у Київській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу першого заступника прокурора Київської області на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 05 жовтня 2017 року у складі судді Коцюрби О. П.

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави, уповноваженими органами якої є Кабінет Міністрів України та державне підприємство «Клавдіївське лісове господарство» звернувся до суду з позовом до Київської обласної державної адміністрації, Бородянської районної державної адміністрації, ОСОБА_4 та інших про визнання недійсними розпоряджень, визнання недійсними державних актів, скасування рішень про державну реєстрацію прав та обтяжень на земельні ділянки та витребування з незаконного володіння земельних ділянок.

Позов мотивовано тим, що розпорядженнями голови Київської обласної державної адміністрації від 21 травня 2007 року та 13 серпня 2007 року затверджено 10 проектів землеустрою та вилучено з постійного користування державного підприємства «Клавдіївський лісгосп» земельну ділянку загальною площею 9,9 га лісів першої групи, які складають собою єдиний масив на території Блиставицької сільської ради Бородянського району Київської області, віднесено їх до земель запасу лісогосподарського призначення.

Прокурор вважав, що у порушення земельного та лісового законодавства спірні земельні ділянки вибули з державної власності всупереч волі держави в особі уповноваженого на те органу.

Прокурор просив визнати недійсними розпорядження голови Київської обласної державної адміністрації від 21 травня 2007 року; визнати недійсними розпорядження голови Бородянської районної державної адміністрації від 27 червня, 10 липня та від 13 серпня 2007 року; визнати недійсним договір оренди, укладений 02 липня 2007 року між Бородянською районною державною адміністрацією та садівницьким товариством «Полісся-2006»; визнати недійсними державні акти на право власності на спірні земельні ділянки; відновити становище, яке існувало до порушення шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на спірні земельні ділянки; витребувати у власність держави в особі Кабінету Міністрів України та в постійне користування державного підприємства «Клавдіївське лісове господарство» з незаконного володіння вказаних фізичних осіб земельні ділянки, що розташовані на території Блиставицької сільської ради Бородянського району Київської області.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 13 червня 2017 року у складі судді Унятицького Д. Є. відмовлено у задоволенні позову першого заступника прокурора Київської області.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 05 жовтня 2017 року відмовлено у відкритті провадження у справі за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Київської області на рішення Бородянського районного суду Київської області від 13 червня 2017 року.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що перший заступник прокурора Київської області подав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції з пропуском встановленого законом процесуального строку на її подання, а причини пропуску такого строку не є поважними.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, перший заступник прокурора Київської області просить скасувати ухвалу апеляційного суду, а справу направити для розгляду до суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що вперше з апеляційною скаргою на рішення суду від 13 червня 2017 року прокурор звернувся у передбачений законом десятиденний строк, проте апеляційну скаргу йому було повернуто у зв'язку з несплатою судового збору в розмірі, вказаному судом в ухвалі про залишення апеляційної скарги без руху. Причиною пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції стало повторне подання апеляційної скарги, передбачене статтями 121, 297 ЦПК України 2004 року. При цьому прокурор дотримався розумних строків подання апеляційної скарги і сплатив судовий збір у сумі, визначеній судом.

У березні 2018 року садівницьке товариство «Полісся-2006» подало відзив на касаційну скаргу, який мотивований тим, що прокурором порушено вимоги Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд», оскільки він мав право на захист інтересів держави лише в розумні строки. Прокурор пропустив строк позовної давності.

У березні 2018 року ОСОБА_44 та ОСОБА_43 подали відзиви на касаційну скаргу, в яких зазначили, що підстави для поновлення пропущеного прокурором строку на подання вказаної апеляційної скарги не є поважними, оскільки прокурор був присутній під час проголошення вступної та резолютивної частини оскаржуваного рішення суду, проте скористався своїм правом на оскарження зі спливом десятиденного строку на подання апеляційної скарги, після отримання повного тексту судового рішення. Повторне подання апеляційної скарги не є поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до пункт 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

05 березня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Установлено, що рішення Бородянського районного суду Київської області постановлено 13 червня 2017 року у присутності прокурора.

Повний текст вказаного судового рішення прокурор отримав 21 червня 2017 року.

03 липня 2017 року звернувся до Апеляційного суду Київської області з апеляційної скаргою на вказане судове рішення, проте ухвалою цього ж суду від 28 липня 2017 року апеляційну скаргу прокурора визнано неподаною та повернуто скаржнику.

11 серпня 2017 року прокурор повторно звернувся до Апеляційного суду Київської області зі скаргою на рішення Бородянського районного суду Київської області від 13 червня 2017 року, подавши при цьому клопотання про визнання поважними причин пропуску строку на апеляційне оскарження та його поновлення.

Поважними причинами пропуску такого строку прокурор зазначав отримання повного тексту судового рішення 21 червня 2017 року та факт його повторного звернення до суду.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 28 серпня 2017 року апеляційну скаргу прокурора залишено без руху у зв'язку з необхідністю обґрунтування поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

02 жовтня 2017 року на виконання вимог ухвали апеляційного суду прокурор подав лист з обґрунтуванням причин пропуску вказаного процесуального строку. Такими причинами вказав повторне звернення до суду з апеляційною скаргою та різну практику обчислення розміру судового збору.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 05 жовтня 2017 року відмовлено у відкритті провадження у справі за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Київської області на рішення Бородянського районного суду Київської області від 13 червня 2017 року.

Судове рішення мотивоване тим, що апеляційна скарга подана з пропуском строку на апеляційне оскарження, однак поважних причин для його поновлення судом не встановлено.

Такі висновки суду не ґрунтуються на вимогах закону та обставинах справи.

Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції, оскільки перегляд таких рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів особи. Отже, право на апеляційне оскарження судових рішень в контексті положень частин 1, та 2 статті 55, пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України є складовою права кожного на звернення до суду.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).

Право на ефективний судовий захист закріплено також в статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої законом «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини в статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

Процесуальний порядок провадження в цивільних справах визначається ЦПК та іншими законами, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов'язків суб'єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Цивільний процесуальний кодекс України 2004 року в статті 1 закріплює, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 73 ЦПК України 2004 року суд поновлює або подовжує строк, установлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи в разі його пропущення з поважних причин.

Положення частини першої статті 294 ЦПК України 2004 року встановлюють строки апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції, які становлять десять днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

На підставі частини третьої статті 297 ЦПК України 2004 року, апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Апеляційний суд, вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції та відкриття апеляційного провадження, повинен перевірити доводи заявника про поважність причин пропуску процесуального строку, оскільки вони мають суттєве значення для вирішення питання про поновлення цього строку.

У справі, яка переглядається, порушуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, прокурор посилався на те, що через різну судову практику в обчисленні судового збору за подачу апеляційної скарги він змушений вдруге подавати апеляційну скаргу, діючи при цьому добросовісно, оскільки вперше подав апеляційну скаргу в межах визначеного законом десятиденного строку, а вдруге звернувся до суду в межах десятиденного строку після ухвалення судового рішення про повернення апеляційної скарги.

Відмовляючи у відкритті провадження за апеляційною скаргою прокурора, апеляційний суд дійшов висновку, що підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження, вказані прокурором у заяві про поновлення вказаного процесуального строку, є неповажними.

Однак, постановляючи ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд не звернув уваги на добросовісність у користуванні прокурором своїми процесуальними правами, вчинення ним дій з метою виконання вимог ухвал про залишення його скарги без руху.

Крім того, апеляційний суд не перевірив пояснення, вказані в заяві прокурора щодо поважності пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення, не мотивувавши при цьому підстави їх відхилення, внаслідок чого позбавив його права на апеляційне оскарження судового рішення, як складової частини права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Разом із тим, колегія суддів дійшла до переконання, що прокурором наведені та обґрунтовані причини поважності пропуску строку апеляційного оскарження, що дійсно були пов'язані з істотними перешкодами та труднощами, що об'єктивно ускладнювали можливість позивача своєчасно звернутися до суду у визначений законом строк.

Отже, у цій справі суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми частини першої статті 73 ЦПК України 2004 року, а це відповідно до статті 406 ЦПК України цього кодексу є підставою для скасування судового рішення апеляційного суду.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала апеляційного суду відповідно до вимог частини четвертої статті 406 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 406, 415-419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу першого заступника прокурора Київської області задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Київської області від 05 жовтня 2017 року скасувати.

Справу передати на розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий С. Ф. Хопта

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В.Синельников

Ю. В. Черняк