АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/913/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

ОСОБА_1 (суддя-доповідач), ОСОБА_2, ОСОБА_3,

секретар судового засідання Задвірний В.І.,

з участю апелянта, представника відповідача,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Приватного підприємства «Моноліт-Буд», третя особа ОСОБА_5, про визнання недійсними умов договорів за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області у складі судді Приступи Д.І. від 02 квітня 2018 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в :

У вересні 2016 року ОСОБА_6, звертаючись до суду з цим позовом до ПП «Моноліт-Буд», посилалася на те, що згідно договору довідки-рахунку № 658743 від 03.09.2015 року та договору довідки-рахунку № 658748 від 03.09.2015 року позивач ОСОБА_6 продав ПП «Моноліт-Буд» спеціалізований причеп марки ПР, модель 1-Р-З, номер кузова НОМЕР_1, 1979 р.в. вартістю 38465 грн. та спеціалізований вантажний самоскид марки ЗИЛ-ММЗ, модель 4505, номер кузова НОМЕР_2, 1992 р.в. вартістю 142870 грн., а всього на суму 181335 грн. Кошти за реалізацію транспортних засобів відповідач досі не сплатив, хоча згідно з пунктами 2.3 договорів при їх укладенні покупець передав продавцеві, а продавець одержав гроші за продані транспортні засоби. Вказував, що підставою позову є факт порушення порядку проведення розрахунків при укладенні договорів - відповідач як юридична особа не мав права проводити розрахунки, які не відображаються у її фінансових документах. Таким чином пункти 2.3 договорів суперечать вимогам чинного законодавства і тому підлягають визнанню недійсними відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України. В звязку з цим просив визнати недійсними пункти 2.3 вказаних договорів.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 квітня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 вважає рішення суду необґрунтованим, незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити його позов. Вважає помилковим висновок суду про відсутність підстав для визнання умов договору недійсними. Не враховано, що кошти за реалізацію транспортних засобів позивачем до цього часу не отримано, будучи юридично необізнаним ОСОБА_6 не звернув увагу на цей пункт у договорі, оскільки між позивачем та керівником ПП «Моноліт-Буд» була домовленість про розрахунок за транспортні засоби після оформлення документів по купівлі-продажу транспортних засобів. Працівника підприємства ОСОБА_7 ніхто не уповноважував здійснювати фінансові розрахунки від імені підприємства, що підтверджується виданою йому довіреністю.

Нібито проведені з ним розрахунки не відображені у фінансових документах відповідача, що підтверджує несплату йому коштів. Вказані пункти договорів суперечать вимогам закону, а тому підлягають визнанню їх недійсними на підставі ч. 1 ст. 203 ЦК України.

У відзиві на апеляційну скаргу ПП «Моноліт-Буд» зазначило, що у договорах чітко зазначено, що ОСОБА_6 отримав кошти за транспортні засоби. Твердження ОСОБА_4 про порушення ПП «Моноліт-Буд» порядку проведення розрахунків не спростовує факт отримання ним коштів в сумі 181335 грн.

В засіданні апеляційного суду апелянт підтримав апеляційну скаргу з викладених у них мотивів.

Представник відповідача просив відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.

Колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так, встановлено, що 03.09.2015 року між ПП «Моноліт-Буд» в особі ОСОБА_7 та ОСОБА_4 було укладено договори купівлі-продажу спеціалізованого причепу марки ПР, модель 1-Р-З, номер кузова НОМЕР_1, 1979 року випуску та спеціалізованого вантажного самоскиду марки ЗИЛ-ММЗ, модель 4505, номер кузова НОМЕР_2, 1992 року випуску.

За змістом пункту 2.3 договору довідки-рахунку ВІА 658743 від 03.09.2015 року при укладенні цього договору покупець сам на сам передав продавцеві, а продавець одержав гроші у сумі 142870 грн. готівкою.

Згідно з пунктом 2.3 договору довідки-рахунку ВІА 658748 від 03.09.2015 року при укладенні цього договору покупець сам на сам передав продавцеві, а продавець одержав гроші у сумі 38645 грн. готівкою.

В пункті 3.3. договорів зазначено, що «вільне володіння українською мовою дозволяє кожному з них правильно зрозуміти зміст цього договору, підписання цього договору є підтвердженням попередніх домовленостей, відсутності взаємних претензій щодо ціни транспортного засобу та проведеного розрахунку».

Наведене підтверджується матеріалами справи та не оспорюється сторонами.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з безпідставності заявлених вимог.

Так, відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Оспорювана умова договорів щодо здійснення розрахунку між сторонами готівкою не суперечить вимогам закону - ч.ч.1, 3 ст. 1087 ЦК України.

Можливе порушення відповідачем ОСОБА_8 про ведення касових операцій у національній валюті України, затвердженого постановою НБУ № 637 від 15.12.2004 року щодо невідображення здійсненої операції у фінансових документах також не свідчить, що пункти 2.3. договорів суперечать вимогам закону.

Посилання апелянта на фактичне неотримання коштів за реалізацію транспортних засобів не є підставою для визнання умови договору недійсною.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Судове рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 18 червня 2018 року.

Судді /підписи/

З оригіналом згідно

Суддя Апеляційного суду Л.М.Грох

Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_9 Провадження № 22-ц/792/913/18

Доповідач: Грох Л.М. Категорія: 19