Первомайський міськрайонний суд Харківської області
Справа № 632/680/18
провадження № 2/632/396/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"18" червня 2018 р. м. Первомайський

Первомайський міськрайонний суд Харківської області у складі головуючого судді Библіва С.В.,за участю секретаря Кузьменко М.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ТОВ «ІНВЕСТИЦІЙНО-РОЗРАХУНКОВИЙ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

17.04.2018 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, від виконання якого ухиляється відповідач.

Ухвалою від 04 червня 2016 року судом прийнято позовну заяву ТОВ «ІНВЕСТИЦІЙНО-РОЗРАХУНКОВИЙ ЦЕНТР» до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якій відповідач не визнав позовні вимоги та заперечив проти них повністю. Також відповідач просив проводити розгляд справи за його відсутності.

Судове засідання було призначено на 18 червня 2018 року. Позивач та відповідач чи їх представники у судове засідання не зявились.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд вирішив за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у ній даних та доказів.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши всі представлені докази в сукупності, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У позовній заяві вказано, що ТОВ «ІНВЕСТИЦІЙНО-РОЗРАХУНКОВИЙ ЦЕНТР» та ОСОБА_1 28.11.2014 року уклали кредитний договір № 913/3224CLPS3, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 4248 грн. 80 коп. на термін до 28.11.2018 р., зобовязавшись повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у сумі та строки, визначені в графіку платежів.

Відповідно до графіку платежів, погашення заборгованості здійснюється щомісяця, відповідач повинен надавати позивачу грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками.

Позивач зобовязання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит, у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору.

Відповідач не надав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками відповідно до умов договору.

У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач має заборгованість 10 366 грн. 64 коп., яка складається з наступного: 4248 грн. 80 коп. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 6117 грн. 84 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом.

Тому, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 10 366 грн. 64 коп. за кредитним договором № 913/3224CLPS3 та судові витрати.

Надаючи оцінку доводам сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до наступних висновків.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, але відповідач своїх зобовязань відповідно до кредитного договору не виконував.

Як вбачається зі ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Позивач виконав свої зобовязання та надав кошти відповідачу. Однак, відповідач не надавав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, тобто належним чином не виконував свої зобовязання за кредитним договором.

На підставі ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість по кредиту, яка до теперішнього часу не погашена, що згідно вимог ст. 610 ЦК України є порушенням зобовязань.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобовязань щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Загальна заборгованість за кредитним договором № 913/3224CLPS3 становить 10 366 грн. 64 коп., яка складається з наступного: 4248 грн. 80 коп. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 6117 грн. 84 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом.

В той же час згідно договору відступлення права вимоги № 1805 від 18.05.2016 р. ТОВ «ІНВЕСТИЦІЙНО-РОЗРАХУНКОВИЙ ЦЕНТР» відступило ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» права вимоги до фізичних осіб за кредитними договорами, в тому числі за договором №913/3224CLPS3.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За ч. 1 ст. 1084 ЦК України якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові.

За таких умов обґрунтованість позову залежить від наявності у ТОВ «ІНВЕСТИЦІЙНО-РОЗРАХУНКОВИЙ ЦЕНТР» прав вимоги за кредитним договором №913/3224CLPS3, у звязку із чим є необхідність зясувати дійсність договору відступлення прав вимоги № 1805 від 18.05.2016 р. між ТОВ «ІНВЕСТИЦІЙНО-РОЗРАХУНКОВИЙ ЦЕНТР» та ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ».

22.12.15 р. Правлінням Національного банку України прийнято постанову № 917/БТ Про віднесення публічного акціонерного товариства Банк Михайлівський до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку.

Із дня прийняття цієї постанови та до кінця строку віднесення банку до категорії проблемних для ПАТ Банк Михайлівський установлені певні обмеження в його діяльності, передбачені в пункті 4 вказаної постанови.

27.04.16 р. Правлінням Національного банку України прийнято постанову № 295/БТ Про окремі питання діяльності публічного акціонерного товариства Банк Михайлівський та внесення змін до постанови Правління Національного банку України від 22 грудня 2015 року № 917/БТ.

З огляду на те, що ПАТ Банк Михайлівський виконує заходи, передбачені Планом фінансового оздоровлення, спрямовані на зменшення кредитного ризику та підтримку ліквідності банку, Правління Національного банку України вважав за можливе помякшення обмежень у діяльності банку, установлених Постановою № 917/БТ.

Ураховуючи це, у пункті 1 постанови Правління Національного банку України № 295/БТ від 27.04.16 р. передбачено викладення пункту 4 постанови Правління Національного банку України № 917/БТ від 22.12.15 р. у новій редакції.

Відповідно до нової редакції пункту 4 постанови Правління Національного банку України № 917/БТ від 22.12.15 р. із дня прийняття цієї постанови та до кінця строку віднесення банку до категорії проблемних для ПАТ Банк Михайлівський установлено певні обмеження в його діяльності, серед яких, не здійснювати кредитних операцій з юридичними особами в обсязі, що перевищує обсяг таких операцій на дату прийняття цієї постанови (у розрізі валют) без урахування нарахованих доходів за цими операціями та обсягу зобовязань з кредитування, що надані банкам і клієнтам.

У період дії обмежень, встановлених вищевказаними постановами Національного банку України, а саме 18.05.16 р. ТОВ «ІНВЕСТИЦІЙНО-РОЗРАХУНКОВИЙ ЦЕНТР» було укладено договір відступлення права вимоги № 1805 з банком. За даним договором ТОВ «ІНВЕСТИЦІЙНО-РОЗРАХУНКОВИЙ ЦЕНТР» зобов'язалось відступати банку права вимоги за кредитними договорами (із забезпеченням) з усіма додатковими угодами до них.

Права вимоги за кредитними договорами вважаються відступленими банку ТОВ «ІНВЕСТИЦІЙНО-РОЗРАХУНКОВИЙ ЦЕНТР» з моменту підписання сторонами відповідного реєстру кредитних договорів (пункт 2.1 договору відступлення права вимоги № 1805 від 18.05.16 року).

Передача кредитних справ здійснюється згідно з актом приймання-передачі кредитних справ, який складається та підписується сторонами не пізніше 60 календарних днів після підписання відповідного реєстру кредитних договорів (підпункт 2.3.2 договору відступлення права вимоги № 1805 від 18.05.16 року).

Банк в день укладення цього договору зобовязаний перерахувати ТОВ «ІНВЕСТИЦІЙНО-РОЗРАХУНКОВИЙ ЦЕНТР» передоплату (аванс) в сумі 10 000 000 гривень в рахунок оплати прав вимог, що будуть відступлені ТОВ «ІНВЕСТИЦІЙНО-РОЗРАХУНКОВИЙ ЦЕНТР» банку відповідно до умов цього договору. В подальшому банк здійснює на користь ТОВ «ІНВЕСТИЦІЙНО-РОЗРАХУНКОВИЙ ЦЕНТР» додаткове перерахування коштів у вигляді передоплати (аванс) у сумі, яка визначається банком самостійно та дозволить забезпечити оплату прав вимог, що будуть відступлені ТОВ «ІНВЕСТИЦІЙНО-РОЗРАХУНКОВИЙ ЦЕНТР» банку відповідно до умов цього договору (пункт 3.1 договору відступлення права вимоги № 1805 від 18.05.16 р.).

За реєстром кредитних договорів № 1 від 19.05.16р. до договору відступлення права вимоги № 1805 від 18.05.16р. ТОВ «ІНВЕСТИЦІЙНО-РОЗРАХУНКОВИЙ ЦЕНТР» відступив банку права вимоги за 106265 кредитними договорами у розмірі 1061 074 939,79 гривень за ціною 870 000 000,00 гривень.

За актом приймання-передачі кредитних справ від 20.05.16р. та актом приймання-передачі кредитних справ № 2 від 20.05.16р. ТОВ «ІНВЕСТИЦІЙНО-РОЗРАХУНКОВИЙ ЦЕНТР» передало банку кредитні справи боржників.

Договір відступлення права вимоги № 1805 від 18.05.16р., реєстр кредитних справ № 1 від 19.05.2016р. до нього, та акти приймання-передачі кредитних справ від 20.05.16р. до нього підписані уповноваженими представниками сторін та укладені у відповідності до рішення єдиного акціонера ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» № 4 від 18.05.2016р.

Договір відступлення права вимоги № 1805 від 18.05.16р. від імені ТОВ «ІНВЕСТИЦІЙНО-РОЗРАХУНКОВИЙ ЦЕНТР» підписаний директором ОСОБА_2, від імені ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» головою правління ОСОБА_3 За договором відступлення права вимоги № 1805 від 18.05.16р. у ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» виникли зобовязання сплатити ТОВ «ІНВЕСТИЦІЙНО-РОЗРАХУНКОВИЙ ЦЕНТР» суму 10000000,00 грн. в рахунок оплати прав вимоги, що будуть відступлені ТОВ «ІНВЕСТИЦІЙНО-РОЗРАХУНКОВИЙ ЦЕНТР» на користь ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ». Інших зобовязань у ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» чи ТОВ «ІНВЕСТИЦІЙНО-РОЗРАХУНКОВИЙ ЦЕНТР» за договором відступлення права вимоги № 1805 від 18.05.16р. не виникло.

19.05.2016 між ТОВ «ІНВЕСТИЦІЙНО-РОЗРАХУНКОВИЙ ЦЕНТР» та ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» до договору відступлення права вимоги № 1805 від 18.05.16р. підписано реєстр кредитних договорів № 1, який від імені ТОВ «ІНВЕСТИЦІЙНО-РОЗРАХУНКОВИЙ ЦЕНТР» підписаний директором ОСОБА_2, від імені ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» в.о. голови правління ОСОБА_4 Згідно матеріалів справи голова правління ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» ОСОБА_3 19.05.2016 перебував у відпустці згідно наказу № 162-КВ від 18.05.2016 (зі змінами згідно наказу №170-КВ от 19.05.2016), у звязку із чим виконання обовязків голови правління 19.05.2016 було покладено на заступника Голови Правління Банку ОСОБА_4 Згідно з реєстром кредитних договорів № 1 ТОВ «ІНВЕСТИЦІЙНО-РОЗРАХУНКОВИЙ ЦЕНТР» передало ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» права вимоги на суму 1061 074 939,79 грн., за що зобовязався сплатити 870000000,00 гривень.

20.05.2016 р. між ТОВ «ІНВЕСТИЦІЙНО-РОЗРАХУНКОВИЙ ЦЕНТР» та ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» до договору відступлення права вимоги № 1805 від 18.05.16р. підписані акти приймання-передачі кредитних справ, які від імені ТОВ «ІНВЕСТИЦІЙНО-РОЗРАХУНКОВИЙ ЦЕНТР» підписані директором ОСОБА_2, від імені ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» в.о. головою правління ОСОБА_4 Згідно матеріалів справи на підставі рішення Спостережної ради ПАТ "Банк Михайлівський" від 18.05.16р. (протокол №21) голову правління ОСОБА_3 звільнено з займаної посади 19.05.16р., виконання обовязків голови правління покладено на ОСОБА_4 з 20.05.16 р.

Банком в повному обсязі оплачено ТОВ «ІНВЕСТИЦІЙНО-РОЗРАХУНКОВИЙ ЦЕНТР» ціну договору відступлення права вимоги № 1805 від 18.05.16р., що підтверджується меморіальними ордерами № 4028280 від 18.05.2016 р., яким здійснено оплату 10000000,00 грн., та № 5055252 від 19.05.2016 р., яким здійснено оплату 860000000,00 грн.

23.05.16 року Правління Національного банку України прийняло рішення № 14/БТ, яким ПАТ "Банк Михайлівський" віднесений до категорії неплатоспроможних.

Також 23.05.16 р. виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення № 812, яким розпочато процедуру виведення ПАТ "Банк Михайлівський" з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації.

Актом про проведення перевірки правочинів (у тому числі договорів), які відповідають критеріям нікчемності, № 8 від 01.07.16р. комісією по перевірці правочинів, призначеною уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Банк Михайлівський", виявлено нікчемність договору відступлення права вимоги № 1805 від 18.05.16р.

Наказом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Банк Михайлівський" № 85/1 від 01.07.16р. затверджено висновки комісії по перевірці правочинів стосовно нікчемності договору відступлення права вимоги № 1805 від 18.05.16р.

Наслідки запровадження тимчасової адміністрації в банку та ліквідації банку визначені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

У пунктах 4 та 5 частини 2 статті 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; заявляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду, у тому числі позови про винесення рішення, відповідно до якого боржник банку має надати інформацію про свої активи.

За положеннями статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Підстави нікчемності правочинів (у тому числі договорів) неплатоспроможного банку передбачені у ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Ч. 4 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначає, що Фонд: 1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; 2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; 3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

За ч. 5 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" у разі отримання повідомлення Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною третьою цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину. Такий нікчемний договір не може бути використаний для визначення ринкової ціни.

Згідно положень Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду наділена розпорядними повноваженнями реагування за наслідками перевірки правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних. В той же час, таке право не є абсолютним, а кореспондується з обов'язком встановити наявність обставин, з якими закон пов'язує нікчемність правочину. Одного лише твердження про нікчемність правочину недостатньо для визнання його таким, оскільки воно нівелюється протилежним твердженням особи про дійсність правочину.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснено, якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача.

Заявляючи позовні вимоги, позивач посилається на нікчемність вказаного договору у відповідності до положень п. 2, 7-9 ч. 3 ст. 38 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

У пункті 2 частини 3 статті 38 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, якщо банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим.

Стаття 15 Закону України «Про Національний банк України» передбачає, що Правління Національного банку України приймає рішення про віднесення банку до категорії проблемних або неплатоспроможних.

Таким чином, закон відносить до дискреційних повноважень Національного банку України віднесення банку до категорії неплатоспроможних, який самостійно визначає причини та підстави неплатоспроможності банку.

Відповідно лише рішенням Правління Національного банку України може підтверджуватись, внаслідок чого банк став неплатоспроможним. За таких обставин договір відступлення права вимоги № 1805 від 18.05.2016 р. може бути нікчемним на підставі пункту 2 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» лише у тому разі, якщо у рішенні Правління Національного банку України зазначено, що ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» став неплатоспроможним саме внаслідок укладення договору відступлення права вимоги № 1805 від 18.05.2016 р.

Як вбачається з рішення Правління Національного банку України № 14/БТ від 23.05.2016 «…внаслідок укладання ПАТ БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ договорів, що передбачають отримання/залучення ТОВ ІНВЕСТИЦІЙНО-РОЗРАХУНКОВИЙ ЦЕНТР грошових коштів у позику від фізичних осіб, та здійснення операцій щодо відкриття поточних рахунків клієнтам - фізичним особам з метою зарахування на них коштів, що надходитимуть від ТОВ ІНВЕСТИЦІЙНО-РОЗРАХУНКОВИЙ ЦЕНТР у вигляді сплати процентів за позиками та повернення грошових коштів в безготівковій формі, призвело до збільшення за станом на 20 травня 2016 року, порівняно з станом на 23 грудня 2015 року, зобов'язань ПАТ БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ перед фізичними особами в межах гарантованої суми відшкодування за рахунок зменшення зобов'язань перед юридичною особою…

… Беручи до уваги проведення ПАТ БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ операцій, що призвели до збільшення зобовязань ПАТ БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ перед фізичними особами в межах гарантованої суми відшкодування за рахунок зменшення зобовязань перед юридичною особою, віднесення ПАТ БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ до категорії неплатоспроможних є адекватним вчиненим порушенням і рівню загрози інтересам його вкладників та інших кредиторів цього банку.».

Відповідно договір відступлення права вимоги № 1805 від 18.05.2016 р. не вказано причиною, яка призвела до збільшення зобовязань банку перед фізичними особами, та як наслідок до неплатоспроможності ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ».

У матеріалах справи містяться відомості, що загальна гарантована сума по ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» станом на 13.07.2016 складала 988 638 тис. грн.

У Рішення Правління Національного банку України № 14/БТ від 23.05.2016 вказано, що станом на 23.12.2015 сума відшкодування становила 1 223 млн. грн.

Тобто вбачається, що після укладення договору відступлення права вимоги № 1805 від 18.05.2016 р. загальна гарантована сума не збільшилась, а навпаки зменшилась з 1 223 млн. грн. станом на 22.12.2015 до 988,638 млн. грн. станом на 13.07.2016 р.

Після 13.07.2016 набрав чинності Закон України № 1736-VIII від 15.11.2016, яким вкладники небанківських фінансових установ були прирівняні до вкладників банку.

За таких обставин збільшення загальної гарантованої суми по ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» після 13.07.2016 сталось не в наслідок укладення договору відступлення права вимоги № 1805 від 18.05.2016 р., а внаслідок набрання чинності вказаним Законом.

Також суд враховує, що відповідно до частини 2 статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами.

Частина 1 статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачає, що вимоги до банку, незадоволені за недостатністю його майна, вважаються погашеними.

Таким чином, Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачає, що розрахунки із вкладниками здійснюються за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (а не банку), виконання грошових зобов'язань перед кредиторами здійснюється банком в межах наявного у банку майна, а решта вважаються погашеними та припиняються.

За договором відступлення права вимоги № 1805 від 18.05.2016 р. ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» отримав активи на суму, що є більшою на 191 074 939,79 гривень, ніж ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» було сплачено на користь ТОВ «ІНВЕСТИЦІЙНО-РОЗРАХУНКОВИЙ ЦЕНТР», тобто договір № 1805 від 18.05.2016 не був збитковим для ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ». Внаслідок реалізації вказаних активів ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» зможе розрахуватись зі своїми кредиторами.

Стаття 42 Господарського кодексу України передбачає, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Таким чином, ТОВ «ІНВЕСТИЦІЙНО-РОЗРАХУНКОВИЙ ЦЕНТР» не може мати негативних наслідків від реалізації ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» набутих за договором відступлення права вимоги № 1805 від 18.05.2016 активів.

Враховуючи наведене вище, укладення договору відступлення права вимоги № 1805 від 18.05.2016 не призвело до збільшення зобовязань ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» перед фізичними особами в межах гарантованої суми відшкодування, неможливості виконання ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» грошових зобовязань перед іншими кредиторами, неплатоспроможності ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», що свідчить про відсутність нікчемності договору відступлення права вимоги № 1805 від 18.05.2016 р. на підставі п. 2 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Пункт 7 ч. 3 ст. 38 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначає, що правочин неплатоспроможного банку є нікчемним, якщо банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Із зазначеної норми вбачається, що правочин неплатоспроможного банку є нікчемним, якщо він укладений з метою надання переваги (пільг) одному кредитору перед іншим в частині задоволення вимог.

За договором відступлення права вимоги № 1805 від 18.05.16 р. ТОВ «ІНВЕСТИЦІЙНО-РОЗРАХУНКОВИЙ ЦЕНТР» отримало від ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» грошові кошти, які були зараховані на рахунок відповідача в ПАТ "Банк Михайлівський". За вказаним договором ТОВ «ІНВЕСТИЦІЙНО-РОЗРАХУНКОВИЙ ЦЕНТР» не розпоряджалось власними коштами на рахунку в ПАТ "Банк Михайлівський". Тому суд не вбачає отримання ТОВ «ІНВЕСТИЦІЙНО-РОЗРАХУНКОВИЙ ЦЕНТР» як кредитором ПАТ "Банк Михайлівський" переваг (пільг) перед іншими кредиторами в частині задоволення вимог до ПАТ "Банк Михайлівський". Навпаки внаслідок укладення та виконання договору відступлення права вимоги № 1805 від 18.05.16 р. кредиторські вимоги ТОВ «ІНВЕСТИЦІЙНО-РОЗРАХУНКОВИЙ ЦЕНТР» до ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» збільшились, оскільки збільшився залишок коштів ТОВ «ІНВЕСТИЦІЙНО-РОЗРАХУНКОВИЙ ЦЕНТР» на рахунку в ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ». Саме по собі укладення договору, за яким ТОВ «ІНВЕСТИЦІЙНО-РОЗРАХУНКОВИЙ ЦЕНТР» будучи кредитором банку, отримав грошові кошти за відступлені права вимоги не є перевагою (пільгою) відповідача як кредитора банку.

Позивач у матеріалах справи зазначає, оскільки чинним законодавством України не передбачено можливості надання кредитів юридичним особам всупереч обмежень застосованих до банку з боку Національного банку України, та не передбачено надання кредитів за рішенням власників банку без оцінки можливості проведення таких операцій та збереження ліквідності банку, та враховуючи, що за договором відступлення ТОВ «ІНВЕСТИЦІЙНО-РОЗРАХУНКОВИЙ ЦЕНТР» отримано грошові кошти у загальному розмірі 870 мільйонів гривень, тобто умови договору відступлення передбачали здійснення банком певного платежу, то укладаючи договір відступлення банком укладено правочин, умови якого передбачають платіж з метою надання окремому кредитору переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Постановою Правління Національного банку України № 917/БТ від 22.12.15р. (у редакції постанови № 295/БТ від 27.04.16р.) були встановлені обмеження у діяльності ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» в частині не здійснювати кредитних операцій з юридичними особами в обсязі, що перевищує обсяг таких операцій на дату прийняття цієї постанови (у розрізі валют) без урахування нарахованих доходів за цими операціями та обсягу зобовязань з кредитування, що надані банкам і клієнтам.

Матеріалами справи підтверджується, що обсяг кредитних операцій з юридичними особами на дату прийняття постанови Правління Національного банку України № 917/БТ від 22.12.15р. (у розрізі валют) без урахування нарахованих доходів за цими операціями та обсягу зобовязань з кредитування, що надані банкам і клієнтам, становив 1646 177 764 гривень 38 копійок.

ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» сплатило ТОВ «ІНВЕСТИЦІЙНО-РОЗРАХУНКОВИЙ ЦЕНТР» за договором відступлення права вимоги № 1805 від 18.05.16 р. 870 000 000 гривень 00 копійок. Таким чином, обсяг кредитних операцій за договором відступлення права вимоги № 1805 від 18.05.16 р. склав 870 000 000 гривень 00 копійок.

Відповідно матеріалами справи не підтверджується порушення обмежень, встановлених постановою Правління Національного банку України № 917/БТ від 22.12.15р. (у редакції постанови № 295/БТ від 27.04.16р.), внаслідок укладення договору відступлення права вимоги № 1805 від 18.05.16 р.

ТОВ «ІНВЕСТИЦІЙНО-РОЗРАХУНКОВИЙ ЦЕНТР» зазначає, що максимальна сума кредитних операцій ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» з юридичними особами (одна чи декілька) станом на 19.05.2016р. не могла перевищувати 128291771,21 грн., що складає різницю від допустимої межі, яка становить різницю між обсягом кредитних операцій ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» з юридичними особами станом на 22.12.2015 ,38 грн.) та обсягом кредитних операцій ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» з юридичними особами станом на 19.05.2016 ,17 грн.).

Зазначені доводи ТОВ «ІНВЕСТИЦІЙНО-РОЗРАХУНКОВИЙ ЦЕНТР», є необґрунтованими, оскільки постанова Національного банку України № 917/БТ від 22.12.2015 (зі змінами згідно постанови № 295/БТ від 27.04.2016р.) не передбачає слів «різниця», «зменшення» чи інших подібних слів, які б дозволяли його тлумачити так, що обсяг дозволених кредитних операцій мав би розраховуватись як різниця між обсягом кредитних операцій ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» з юридичними особами станом на 22.12.2015 та обсягом кредитних операцій ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» з юридичними особами станом на 19.05.2016.

Суть обмеження НБУ, викладеного у постанові № 917/БТ (у редакції постанови № 295/БТ) полягала в буквальному значенні в наступному «не здійснювати кредитні операції з юридичними особами в обсязі, що перевищує ,38 грн.», що не було порушено укладенням договору відступлення права вимоги № 1805 від 18.05.2016 р. на суму 870000000,00 грн.

Крім того, частиною 1 ст. 5 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачено, що банки мають право самостійно володіти, користуватися та розпоряджатися майном, що перебуває у їхній власності.

У пункті 7.3.2 Статуту ПАТ "Банк Михайлівський" загальні збори можуть вирішувати будь-які питання діяльності банку.

Рішення про укладення договору відступлення права вимоги № 1805 від 18.05.16р. прийнято єдиним акціонером ПАТ "Банк Михайлівський" № 4 від 18.05.16р.

Так, Верховний Суд у постанові від 22.05.2018 р. у справі № 904/10038/16 зазначає про презумпцію легітимності рішень органів управління юридичної особи, оскільки судами не встановлено іншого. Тобто рішення загальних зборів є правомочним до того часу, поки у судовому порядку не буде встановлено інше.

Суду не надані докази визнання рішення єдиного акціонера ПАТ "Банк Михайлівський" № 4 від 18.05.16р. недійсним чи таким, що не відповідає закону, у судовому порядку. За таких обставин рішення єдиного акціонера ПАТ "Банк Михайлівський" № 4 від 18.05.16р. є дійсним та легітимним.

Крім того, згідно з ч. 3 ст. 92 Цивільного кодексу України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

У відносинах з третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Верховний суд у постанові від 25 січня 2018 року у справі № 658/580/16-ц звернув увагу, що на захист прав третіх осіб, які вступають у правовідносини з юридичними особами, в тому числі й укладають із юридичними особами договори різних видів, частиною третьою статті 92 ЦК України передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

При цьому, частиною четвертою статті 92 ЦК України передбачено, що якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов'язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі.

Таким чином, закон вимагає, щоб виконавчий орган товариства діяв добросовісно і розумно, керуючись інтересами товариства, а не власними. За порушення цієї вимоги на виконавчий орган може бути покладений обов'язок відшкодувати завдані товариству збитки.

Однак закон ураховує, що питання визначення обсягу повноважень виконавчого органу товариства та добросовісність його дій є внутрішніми взаємовідносинами юридичної особи та її органу, тому сам лише факт учинення виконавчим органом товариства протиправних, недобросовісних дій, перевищення ним своїх повноважень не може слугувати єдиною підставою для визнання недійсними договорів, укладених цим органом від імені юридичної особи з третіми особами.

Частина третя статті 92 ЦК України встановлює виняток із загального правила щодо визначення правових наслідків вчинення правочину представником із перевищенням повноважень (статті 203, 241 ЦК України). Для третьої особи, яка уклала з юридичною особою договір, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи, в тому числі й повноважень виконавчого органу товариства, загалом не мають юридичної сили, хоча б відповідні обмеження й існували на момент укладення договору.

Разом із тим, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи набуває юридичної сили для третьої особи в тому випадку, якщо саме вона, ця третя особа, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема, достеменно знала про відсутність у виконавчого органу товариства необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це. Тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці третьої особи несе юридична особа.

Матеріалами справи не підтверджується, що на момент укладення договору відступлення права вимоги № 1805 від 18.05.2016р., реєстрів і актів до нього ТОВ «ІНВЕСТИЦІЙНО-РОЗРАХУНКОВИЙ ЦЕНТР» знало або повинно було знати про наявність обмежень у повноваженнях ОСОБА_3 або ОСОБА_4 щодо представництва ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ».

Проведення банками кредитних операцій регламентовано статтею 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність". Зазначеною нормою та іншими нормами законодавства не визначає, що обовязковою умовою проведення кредитної операції є оцінка певними органами, підрозділами банку можливості проведення такої операції та збереження ліквідності банку.

За таких обставин, враховуючи відсутність порушення обмежень, встановлених Національним банком в діяльності ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», наявність у представників сторін повноважень на укладення договору та наявність дійсного рішення вищого органу управління ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» про укладення договору, доводи про надання ТОВ «ІНВЕСТИЦІЙНО-РОЗРАХУНКОВИЙ ЦЕНТР» переваг (пільг) укладенням договору відступлення права вимоги № 1805 від 18.05.16р. не знайшли свого підтвердження.

Надаючи оцінку доводам про нікчемність договору відступлення права вимоги № 1805 від 18.05.16р. на підставі пункту 8 ч. 3 ст. 38 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", суд звертає увагу, що обовязковою умовою нікчемності правочину за вказаною нормою є повязаність сторін правочину у відповідності до норм законодавства.

Особи, які слід вважати повязаними із банком, перелічені у статті 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність". Цією ж нормою передбачено порядок визначення осіб, повязаних із банком.

Так, у статті 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачено, що банк зобов'язаний подавати Національному банку України інформацію про пов'язаних із банком осіб у порядку, встановленому нормативно-правовими актами Національного банку України.

Національний банк України при здійсненні банківського нагляду має право визначати пов'язаними з банком особами фізичних та юридичних осіб, зазначених у пунктах 1 - 9 частини першої цієї статті, за наявності ознак, визначених у нормативно-правових актах Національного банку України, з урахуванням характеру взаємовідносин, операцій та наявності інших зв'язків із банком. Про таке рішення Національний банк України не пізніше наступного робочого дня повідомляє відповідний банк. У такому разі особа вважається пов'язаною з банком, якщо банк протягом 15 робочих днів із дня отримання повідомлення Національного банку України про визначення особи пов'язаною з банком не доведе протилежного.

Відповідно до п. 1 глави 1 розділу ІІ Положення про визначення пов'язаних із банком осіб, затвердженого постановою Правління Національного банку №315 від 12.05.15р., банк визначає перелік пов'язаних із банком осіб, який затверджується правлінням банку, відповідно до вимог ст. 52 Закону та з урахуванням цього Положення.

У пунктах 1 - 2 глави 2 розділу ІІ вказаного Положення передбачено, що Національний банк може визначати пов'язаною із банком особу відповідно до вимог статті 52 Закону із застосуванням зокрема ознак, зазначених у главі 3 цього розділу. Національний банк може визначати пов'язаною з банком особу, використовуючи одну або декілька ознак одночасно.

Рішення про визначення юридичних або фізичних осіб пов'язаними з банком особами приймає Комісія з питань визначення пов'язаних із банком осіб і перевірки операцій банків із такими особами (далі - Комісія). Національний банк приймає рішення про визначення юридичної або фізичної особи пов'язаною з банком особою кожного разу, коли Національний банк виявляє підстави для цього. Визначення особи не пов'язаною з банком не перешкоджає наступному визначенню такої особи пов'язаною, якщо для цього виникають підстави.

Судом не встановлено наявність рішень правління ПАТ "Банк Михайлівський" та Комісії Національного банку про визначення ТОВ «ІНВЕСТИЦІЙНО-РОЗРАХУНКОВИЙ ЦЕНТР» повязаним із ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», чинних станом на 18.05.2016 , 19.05.2016, 20.05.2016, тобто станом на час укладення договору відступлення права вимоги № 1805, реєстрів та актів до нього.

За таких обставин ТОВ «ІНВЕСТИЦІЙНО-РОЗРАХУНКОВИЙ ЦЕНТР» не було повязаною із ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» особою в момент укладення договору відступлення права вимоги № 1805 від 18.05.16р., реєстрів та актів до нього, що виключає підстави нікчемності вказаного договору у відповідності до положень пункту 8 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Крім того, пункт 8 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачає нікчемність правочину банку не лише за умови повязаності контрагента з банком, а й за умови не відповідності даного договору вимогам законодавства.

З урахуванням наявних в матеріалах справи доказів, договір відступлення права вимоги № 1805 від 18.05.16р. укладений у відповідності до вимог законодавства, що додатково виключає його нікчемність за пунктом 8 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Стосовно посилань на нікчемність договору відступлення права вимоги № 1805 від 18.05.16р. на підставі пункту 9 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", суд враховує, що наведена норма визначає, що правочин неплатоспроможного банку є нікчемним у разі здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства. Тобто закон визначає, що правочин неплатоспроможного банку є нікчемним, якщо його укладення мало наслідком збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Твердження про нікчемність договору № 1805 від 18.05.2016 р. на підставі наведеної норми ґрунтуються на тому, що в звіті куратора Національного банку України та згідно аналізу руху коштів за поточними рахунками ТОВ «ІНВЕСТИЦІЙНО-РОЗРАХУНКОВИЙ ЦЕНТР», за рахунок коштів, що були зараховані на рахунки ТОВ «ІНВЕСТИЦІЙНО-РОЗРАХУНКОВИЙ ЦЕНТР» на підставі в тому числі договору відступлення № 1805 від 18.05.2016 р. відбулось збільшення зобовязань банку перед фізичними особами, які підпадають під гарантовану виплату з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Проте зі звіту куратора Національного банку України не вбачається, що саме внаслідок укладення договору відступлення права вимоги № 1805 від 18.05.16р. та проведення операцій за ним відбулось збільшення зобовязань банку перед фізичними особами, які підпадають під гарантовану виплату з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Як вбачається зі звіту куратора Національного банку України та рішення Правління Національного банку України № 14/БТ від 23.05.16р. до збільшення зобовязань банку перед фізичними особами, які підпадають під гарантовану виплату з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, призвело укладення інших договорів та проведення інших операцій, ніж укладення договору відступлення права вимоги № 1805 від 18.05.16р. та проведення операцій за ним.

За таких обставин твердження про нікчемність договору відступлення права вимоги № 1805 від 18.05.16р. на підставі пункту 9 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" не знайшли свого підтвердження.

Крім того, у матеріалах справи містяться відомості, які свідчать, що загальна гарантована сума по ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» станом на 13.07.2016 складала 988 638 тис. грн.

У рішенні Правління Національного банку України № 14/БТ від 23.05.2016 вказано, що станом на 23.12.2015 сума відшкодування становила 1 223 млн. грн.

Тобто вбачається, що після укладення договору відступлення права вимоги № 1805 від 18.05.2016 р. загальна гарантована сума не збільшилась, а навпаки зменшилась з 1 223 млн. грн. станом на 22.12.2015 до 988,638 млн. грн. станом на 13.07.2016 р.

Після 13.07.2016 набрав чинності Закон України № 1736-VIII від 15.11.2016, яким вкладники небанківських фінансових установ були прирівняні до вкладників банку.

За таких обставин збільшення загальної гарантованої суми по ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» після 13.07.2016 сталось не в наслідок укладення договору відступлення права вимоги № 1805 від 18.05.2016 р., а внаслідок набрання чинності вказаним Законом.

Таким чином, матеріалами справи спростовується нікчемність договору відступлення права вимог №1805 від 18.05.16р. між ТОВ „Інвестиційно-розрахунковий центр" та ПАТ "Банк Михайлівський" у відповідності до положень п. 2, 7-9 ч. 3 ст. 38 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Ці обставини виключають наявність у ТОВ «ІНВЕСТИЦІЙНО-РОЗРАХУНКОВИЙ ЦЕНТР» права вимоги до відповідача за кредитним договором №913/3224CLPS3, які були відчужені ТОВ «ІНВЕСТИЦІЙНО-РОЗРАХУНКОВИЙ ЦЕНТР» на користь ПАТ «Банк Михайлівський» за договором відступлення права вимоги № 1805 від 18.05.16р.

Враховуючи, що позовні вимоги позивача стосовно наявності у нього права на стягнення заборгованості за кредитним договором №913/3224CLPS3 спростовуються матеріалами справи, суд відмовляє у їх задоволенні за безпідставністю та недоведеністю.

Керуючись ст.ст.92,512,514, 526,599,629,1050,1054,1077,1084 ЦК України, ст. ст. 13, 77-81, 128,258, 259, 263-265,268, 279 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-розрахунковий центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до п.п.п. 15.5 п.п. 15 п. 1 Розділу XIII Перехідні положення ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Харківської області через Первомайський міськрайонний суд Харківської області.

Позивач - ТОВ «ІНВЕСТИЦІЙНО-РОЗРАХУНКОВИЙ ЦЕНТР»: Хмельницька область, місто Хмельницький, вул.Камянецька,буд.82,офіс 2, Код .

Відповідач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка с.Лісне Тарутинського району Одеської області та жителька с.Верхня Орілька Первомайського району Харківської області, вул. Гагаріна,буд.8, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1.

Суддя: ОСОБА_5