АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2018 року м. Чернівці

справа № 725/1716/17

Апеляційний суд Чернівецької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіної Н. Ю.

суддів Кулянди М.І., Одинака О.О.

секретаря Конецької Д.Г.

учасники справи

позивач ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідач товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс», приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, товариство з обмеженою відповідальністю «Врітофлор Лімітед»

за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 5 лютого 2018 року, головуючий у першій інстанції ОСОБА_4,

встановила:

ОСОБА_1 у квітні звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс», приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав.

Зазначав, що публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту 23 липня 2008 року №24-096/08-КЛ.

Для забезпечення виконання зобов»язання публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 вчинено договір іпотеки №24-096/08-

Справа №725/1716/17ц Головуючий в суді 1 інстанції ОСОБА_4

Провадження 22-ц/794/453/2018 Доповідач Половінкіна Н.Ю.

Категорія 19

ДИ01, посвідчений приватним нотаріусом Черніецького міського нотаріального округу ОСОБА_5 23 липня 2008 року зареєстрованим за номером 0482.

Зазначав, що приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 прийнято рішення «Про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» від 1 листопада 2016 року за індексним номером 32158071 про реєстрацію права власності товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» на нежиле приміщення, що знаходиться по вул.Руданського Степана,24 м.Чернівці, площею 62,5 кв.м.

Посилався на звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку та прийняття рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки зі спливом строку давності.

Вважав, що договір між публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 іпотеки №24-096/08-ДИ01, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_5 23 липня 2008 року зареєстрований за номером 0482, не містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Вказував на не укладення окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Крім того, не було подано нотаріусу документи, на підставі яких нотаріус приймає рішення про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки, підтвердження отримання іпотекодавцем повідомлення про усунення порушень.

Також посилається на відсутність у товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» статуту кредитної установи

та індивідуальної ліцензії на здійснення валютної операції.

Просив визнати рішення «Про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» від 1 листопада 2016 року за індексним номером 32158071 про реєстрацію права власності товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» на нежиле приміщення, що знаходиться по вул.Руданського Степана,24 м.Чернівці, площею 62,5 кв.м протиправним і скасувати.

Також ОСОБА_2 у квітні звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс», приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав.

Для забезпечення виконання зобов»язання публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 вчинено договір іпотеки №24-096/08-ДИ02, посвідчений приватним нотаріусом Черніецького міського нотаріального округу ОСОБА_5 23 липня 2008 року зареєстрованим за номером 0483.

Зазначала, що приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 прийнято рішення «Про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» від 1 листопада 2016 року за індексним номером 32158949 про реєстрацію права власності товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» на нежиле приміщення, що знаходиться по вул.Руданського Степана,24 м.Чернівці, площею 129,3 кв.м та рішення «Про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» від 1 листопада 2016 року за індексним номером 32158555 про реєстрацію права власності товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» на нежиле приміщення, що знаходиться по вул.Руданського Степана,24 м.Чернівці, площею 164,7 кв.м.

Посилалася на звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку та прийняття рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки зі спливом строку давності.

Вважала, що договір між публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 іпотеки №24-096/08-ДИ02, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_5 23 липня 2008 року зареєстрований за номером 0483, не містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Вказувала на не укладення окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Крім того, не було подано нотаріусу документи, на підставі яких нотаріус приймає рішення про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки, підтвердження отримання іпотекодавцем повідомлення про усунення порушень.

Також посилається на відсутність у товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» статуту кредитної установи

та індивідуальної ліцензії на здійснення валютної операції.

Просила визнати рішення «Про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» від 1 листопада 2016 року за індексним номером 32158949 про реєстрацію права власності товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» на нежиле приміщення, що знаходиться по вул.Руданського Степана,24 м.Чернівці, площею 129,3 кв.м, рішення «Про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» від 1 листопада 2016 року за індексним номером 32158555 про реєстрацію права власності товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» на нежиле приміщення, що знаходиться по вул.Руданського Степана,24 м.Чернівці, площею 164,7 кв.м протиправним і скасувати.

Справи об»єднано в одне провадження ухвалою Першотравневого районного суду м.Чернівці від 1 червня 2017 року.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у грудні 2017 року доповнили позовні вимоги, посилаючись на недотримання порядку звернення стягнення на предмет іпотеки в частині визначення вартості предмета іпотеки на момент набуття права власності, відсутність згоди другого з подружжя на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття іпотекодержателем права власності.

Залучено до участі у справі третьої особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, товариство з обмеженою відповідальністю «Врітофлор Лімітед» ухвалою Першотравневого районного суду м.Черінвці від 13 липня 2017 року.

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 5 лютого 2018 року позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 задоволено, постановлено визнати рішення «Про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» від 1 листопада 2016 року за індексним номером 32158071 про реєстрацію права власності товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» на нежиле приміщення, що знаходиться по вул.Руданського Степана,24 м.Чернівці, площею 62,5 кв.м, рішення «Про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» від 1 листопада 2016 року за індексним номером 32158949 про реєстрацію права власності товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» на нежиле приміщення, що знаходиться по вул.Руданського Степана,24 м.Чернівці, площею 129,3 кв.м, рішення «Про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» від 1 листопада 2016 року за індексним номером 32158555 про реєстрацію права власності товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» на нежиле приміщення, що знаходиться по вул.Руданського Степана,24 м.Чернівці, площею 164,7 кв.м протиправними і скасувати.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» в апеляційній скарзі просить рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 5 лютого 2018 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою у позові ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання рішення про державну реєстрацію прав незаконним та скасування відмовити.

Посилається на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи щодо наслідків спливу позовної давності, укладення окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, отримання окремої згоди на включення до іпотечного договору застереження про визнання права власності на предмет іпотеки, проведення оцінки майна, отримання товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» індивідуальної ліцензії на здійснення валютних операцій, а також неподання документів, на підставі яких нотаріус приймає рішення про державну реєстрацію права власності, порушення норм матеріального права.

Зазначає про порушення норм процесуального права щодо невжиття процесуальних заходів з приводу впливу на автоматизований процес розподілу справ, участь у справі судді, якому було заявлено відвід, і підстави відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, розгляд справи за відсутності третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, товариство з обмеженою відповідальністю «Врітофлор Лімітед», не повідомленої належним чином про засідання суду.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним вимогам відповідає не повністю.

Задовольняючи позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс», приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав, суд першої інстанції керувався положеннями ч.3 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пунктами 57, 61 постанови Кабінету Міністрів України №1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та дійшов висновку про наявність підстав для скасування рішення про державну реєстрацію права власності.

На обґрунтування таких висновків суд першої інстанції зазначив про відсутність документів, на підставі яких нотаріус приймав рішення державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки, щодо виконання умов договору.

Водночас суд першої інстанції вважав встановленим відсутність у товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» права на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності.

Мотивовано такі висновки зверненням стягнення на предмет іпотеки за спливом позовної давності, відсутністю окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, окремої згоди подружжя на здійснення застереження про визнання права власності на предмет іпотеки, оцінки майна, індивідуальної ліцензії на здійснення валютних операцій.

Встановлено, що публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту 23 липня 2008 року №24-096/08-КЛ.

Для забезпечення виконання зобов»язання публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 вчинено договір іпотеки №24-096/08-ДИ01, посвідчений приватним нотаріусом Черніецького міського нотаріального округу ОСОБА_5 23 липня 2008 року зареєстрованим за номером 0482.

Також публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки №24-096/08-ДИ02, посвідчений приватним нотаріусом Черніецького міського нотаріального округу ОСОБА_5 23 липня 2008 року зареєстрованим за номером 0483.

Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 прийнято рішення «Про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» від 1 листопада 2016 року за індексним номером 32158071 про реєстрацію права власності товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» на нежиле приміщення, що знаходиться по вул.Руданського Степана,24 м.Чернівці, площею 62,5 кв.м, рішення «Про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» від 1 листопада 2016 року за індексним номером 32158949 про реєстрацію права власності товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» на нежиле приміщення, що знаходиться по вул.Руданського Степана,24 м.Чернівці, площею 129,3 кв.м та рішення «Про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» від 1 листопада 2016 року за індексним номером 32158555 про реєстрацію права власності товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» на нежиле приміщення, що знаходиться по вул.Руданського Степана,24 м.Чернівці, площею 164,7 кв.м.

За змістом правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 27 квітня 2017 року (№6-679цс17), аналіз положень статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку» дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржене іпотекодавцем у суді.

Можна констатувати, що чинним законодавством передбачене право оспорити в суді державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за іпотекодавцем, набутого в позасудовому порядку.

Вказані вище висновки узгоджуються з правовою позицією ОСОБА_6 Верховного Суду, викладеною у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 760/14438/15-ц.

На підставі п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із пунктом 1 частини 3 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобовязанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобовязання.

У статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання.

Частина перша статті 35 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що в разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

У пункті 1.1 договору між публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 іпотеки №24-096/08-ДИ01, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_5 23 липня 2008 року зареєстрованим за номером 0482, пункті 1.1 договору між публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 іпотеки №24-096/08-ДИ02, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_5 23 липня 2008 року зареєстрованим за номером 0483 сторони узгодили, що договір забезпечує вимоги, що витікають з правочину між публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 кредиту від 23 липня 2008 року №24-096/08-КЛ.

Разом з тим, сторони узгодили право банку вимагати дострокового виконання боргових зобовязань (пункт 8.1).

При цьому сторони передбачили, що зобовязання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобовязань настає не пізніше 30 календарних днів з дати відправлення позичальнику відповідного повідомлення з вимогою дострокового погашення (пункт 8.1).

Відповідно до п.3.1.4 договору між публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 іпотеки №24-096/08-ДИ01, посвідченого приватним нотаріусом Черніецького міського нотаріального округу ОСОБА_5 23 липня 2008 року зареєстрованим за номером 0482, пункті 3.1.4 договору між публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 іпотеки №24-096/08-ДИ02, посвідченого приватним нотаріусом Черніецького міського нотаріального округу ОСОБА_5 23 липня 2008 року зареєстрованим за номером 0483 у випадку невиконання зобов»язань за цим договором або за кредитним договором у тому числі, якщо кінцевий термін повернення кредиту ще не настав, звернути стягнення на предмет іпотеки.

До матеріалів справи приєднано заочне рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 11 червня 2010 року за позовом відкритого акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_7 ОСОБА_8 про стягнення грошових коштів, зустрічним позовом ОСОБА_1 до відкритого акціонерного товариства «ВТБ Банк»з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вим ог щодо предмета спору, ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8, приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання договору недійсним, за змістом якого відкрите акціонерне товариство «ВТБ Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за договором між публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 кредиту від 23 липня 2008 року №24-096/08-КЛ достроково у серпні 2009 року.

Відповідно до ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов»язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов»язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

За змістом ч.4 ст.82 ЦПК обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки заочним рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 11 червня 2010 року задоволено вимоги кредитора про стягнення грошових коштів за договором між публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 кредиту від 23 липня 2008 року №24-096/08-КЛ достроково, кредитор, пред»явивши вимогу про дострокове повернення грошових коштів відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України та умов договору змінив строк виконання основного зобов»язання.

У той же час публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» задовольнило забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у листопаді 2016 року.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною до припинення основного зобовязання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Отже, публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» мало право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки протягом трьох років, починаючи від дати невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання (звернення до суду з позовом про дострокове повернення грошових коштів 27 серпня 2009 року).

При цьому відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За правилами статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Наслідки спливу позовної давності визначаються статтею 267 ЦК України.

Згідно з приписами статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Таким чином, позовна давність повязується із судовим захистом субєктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне субєктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобовязаної особи.

У зобовязальних відносинах (стаття 509 ЦК України) субєктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обовязку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Зі спливом позовної давності в цих відносинах кредитор втрачає можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обовязку. Так само боржник зі спливом строку позовної давності одержує вигоду захист від можливості застосування кредитором судового примусу до виконання обовязку.

Однак за змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє субєктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобовязання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (частина третя статті 267 ЦК України). У разі пропущення позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними та прийняти рішення про задоволення позову (частина пята статті 267 ЦК України). Крім того, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобовязання і таке виконання закон визнає правомірним, здійсненим за наявності достатньої правової підстави (частина перша статті 267 ЦК України), установлюючи для особи, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, заборону вимагати повернення виконаного.

Отже, наведена правова позиція Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі за №6-786цс17, на яку посилалося товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» в апеляційній скарзі, зазначає можливість одержання від боржника виконання зобовязання без використання судового примусу після спливу позовної давності шляхом добровільного виконання зобов»язання.

Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

З огляду на наведене сплив позовної давності позбавляє цивільне субєктивне право задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки захисту як судовому (на підставі рішення суду), так і позасудовому (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя) проти волі зобовязаної особи.

Пунктом 31 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" судам роз'яснено, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі.

Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), зазначене вище правило застосовується й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).

Зазначене роз'яснення стосується і позасудового порядку вирішення спорів, і в разі звернення з відповідним позовом до суду.

За таких обставин доводи товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» про неправильне застосування судом першої інстанції наслідків спливу позовної давності не знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

На підставі ч.1 ст.17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобовязання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Згідно із ч.1 ст.631 ЦК України строком дії договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати обов»язки відповідно до договору.

Отже, іпотека це строкове зобов»язання, і не залежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб»ективне право кредитора.

Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов»язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов»язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Пунктом 8.1 договору між публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 іпотеки №24-096/08-ДИ01, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_5 23 липня 2008 року зареєстрованим за номером 0482 та п.81 договору між публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 іпотеки №24-096/08-ДИ02, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_5 23 липня 2008 року зареєстрованим за номером 0483 встановлено дію договору до повного виконання зобов»язання за кредитним договором.

Таким чином, умови договору іпотеки про його дію до повного виконання зобов»язання боржником не свідчить про те, що договором установлено строк припинення іпотеки.

Строки (терміни) та припинення зобовязання є самостійними правовими інститутами із власним місцем в структурі ЦК України, тому ототожнювати строки (терміни) із підставою припинення зобовязання в розумінні Книги пятої ЦК України немає підстав.

Повне виконання зобовязання не є часовою формою зобовязання (ані його строком, ані терміном).

Оскільки норми глави 18 «Визначення та обчислення строків» ЦК є загальними при визначенні та обчисленні строків у будь-яких цивільних правовідносинах, умова договору іпотеки про його дію до повного виконання зобовязань боржника за основним зобовязанням не є умовою про строк дії іпотечного договору і не може розглядатися як встановлена договором іпотеки підстава припинення іпотеки.

Узгоджений сторонами строк договору іпотеки, з огляду на значення, яке надається законодавцем закінченню цього строку (підстава припинення права іпотеки), є строком існування (здійснення) субєктивного цивільного права іпотекодержателя (кредитора за основним зобовязанням).

З огляду на те, що Закон України «Про іпотеку» прямо повязує припинення права іпотеки із закінченням строку дії договору іпотеки, цей строк є присічним (преклюзивним), він не відновлюється, незалежно від виконання забезпеченого іпотекою основного зобовязання із його закінченням право іпотекодержателя та кореспондуючий йому обовязок іпотекодавця припиняються як такі, що обмежені в часі цим присічним строком.

Умовами договору між публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 кредиту від 23 липня 2008 року №24-096/08-КЛ передбачено дату повернення кредиту 22 липня 2016 року включно.

Тому згідно п. 8.1 договору між публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 іпотеки №24-096/08-ДИ01, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_5 23 липня 2008 року зареєстрованим за номером 0482 та п.81 договору між публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 іпотеки №24-096/08-ДИ02, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_5 23 липня 2008 року зареєстрованим за номером 0483 договір діє до 22 липня 2016 року включно.

Разом з тим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 прийнято оспорювані рішення «Про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» 1 листопада 2016 року, тобто по закінченні строку дії договору між публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 іпотеки №24-096/08-ДИ01, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_5 23 липня 2008 року зареєстрованим за номером 0482 та договору між публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 іпотеки №24-096/08-ДИ02, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_5 23 липня 2008 року зареєстрованим за номером 0483.

За таких обставин судове рішення в цій частині ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Водночас заслуговують на увагу посилання товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» в апеляційній скарзі на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи щодо необхідності укладення окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, отримання окремої згоди на включення до іпотечного договору застереження про визнання права власності на предмет іпотеки, проведення оцінки майна, отримання товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» індивідуальної ліцензії на здійснення валютних операцій, а також неподання документів,на підставі яких нотаріус приймає рішення про державну реєстрацію права власності.

Відповідно до положень ст.36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Згідно із частинами 1, 3 статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.

Частина 1 ст.36 Закоку України «Про іпотеку» у редакції, що діяла на час укладення договору іпотеки, передбачала паво сторін іпотечного договору на позасудове вирішення питання про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі договору іпотеки, що містить відповідно застереження про задоволення вимог іпотеко держателя, або окремого договору про задоволення його вимог.

Статтею 37 зазначеного Закону у редакції, що діяла на час укладення договору іпотеки, визначено, що договір про задоволення вимог іпотеко держателя, до якого згідно з частиною другою стю36 прирівнюється відповідне застереження в договорі іпотеки, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотеко держателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

З огляду на викладене, нова редакція статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку», викладена в пп.17 п.4 розділу Ш «Перехідні положення», не змінює встановлений раніше цими статтями порядок позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки та підстави переходу права власності на нього до іпотеко держателя, а лише уточнює їх.

Аналіз наведених норм не дає підстави вважати, що законодавець із прийняттям названого закону обмежив коло іпотечних договорів із застереженням про задоволення вимог кредитора, на підставі яких за іпотеко держателем може бути зареєстровано право власності на предмет іпотеки, лише тими договорами, які укладені після набрання чинності цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За змістом пункту 3.1.4 договору між публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 іпотеки №24-096/08-ДИ01, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_5 23 липня 2008 року зареєстрованим за номером 0482 та п.3.1.4 договору між публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 іпотеки №24-096/08-ДИ02, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_5 23 липня 2008 року зареєстрованим за номером 0483 іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання іпотекодавцем зобов»язань за цим або за кредитним договором.

В наведених іпотечних договорах міститься відповідне застереження, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки.

Зокрема, п.5.5 договору між публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 іпотеки №24-096/08-ДИ01, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_5 23 липня 2008 року зареєстрованим за номером 0482 та п.5.5 договору між публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 іпотеки №24-096/08-ДИ02, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_5 23 липня 2008 року зареєстрованим за номером 0483 встановлено, що застереження про задоволення вимог іпотекодержателя є договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Зокрема, визначено, що у відповідності до ст.36 Закноу України «Про іпотеку» цей договір є договором про задоволення вимог іотекодержателя, на підставі якого іпотекодержатель на власний розсуд може згідно ст.37 Закону України «Про іпотеку» набути право власності на предмет іпотеки в рахунок погашення зобов»язань за кредитним договором.

В цьому випадку цей договір є правовою підставою для реєстрації права власності іпотеко держателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

До матеріалів справи приєднано заяву ОСОБА_1, посвідчену приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_5 23 липня 2008 року зареєстровану в реєстрі за №4081, відповідно якої останням надано згоду на передачу в іпотеку відкритому акціонерному товариству «ВТБ Банк» подружжям ОСОБА_2 придбаного за час шлюбу приміщення по вул.Руданського,24 м.Чернівці площею 164,7 кв.м, приміщення по вул.Руданського,24 м.Чернівці площею 129,3 кв.м за ціною і на умовах на її розсуд.

Також відповідно заяви ОСОБА_2, посвідченої приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_5 23 липня 2008 року зареєстровану в реєстрі за №4080, надано згоду на передачу в іпотеку відкритому акціонерному товариству «ВТБ Банк» подружжям ОСОБА_1 придбаного за час шлюбу приміщення по вул.Руданського,24 м.Чернівці площею 62,5 кв.м за ціною і на умовах на його розсуд.

Тому надання згоди другому з подружжя на передачу в іпотеку спільного сумісного майна на умовах на його розсуд свідчить про наявність згоди на включення до іпотечного договору застереження про позасудове врегулювання шляхом визнання права власності.

Задоволення вимог іпотеко держателя шляхом позасудового врегулювання на підставі договору є лише одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки, передбачених ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку».

Разом з тим за змістом ст.65 СК України одним із подружжя надається згода на передачу спільного майна подружжя в іпотеку, а не на спосіб його реалізації іпотекодавцем у випадку порушень забезпеченого іпотекою зобо»язання.

Крім того, положення ст.37 Закону України не ставлять в залежність право на стягнення від наявності чи відсутності оцінки предмета іпотеки.

Частина 3 ст.37 Закону України «Про іпотеку» лише визначає спосіб встановлення вартості.

Статтею 37 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Разом з тим, зазначене не є предметом позовних вимог у цій справі.

Іпотекодавці не позбавлені права у випадку незгоди оспорювати оцінку майна при розгляді вимог щодо відшкодування різниці між вартістю майна та розміром забезпечених іпотекою вимог в окремому позовному провадженні.

Згідно з пунктом 5.1 договору іпотеки між публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 іпотеки №24-096/08-ДИ01, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_5 23 липня 2008 року зареєстрованим за номером 0482 та п.5.1 договору між публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 іпотеки №24-096/08-ДИ02, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_5 23 липня 2008 року зареєстрованим за номером 0483 у разі порушення зобов»язань або умов цього договору іпотеко держатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушень. В цьому документі зазначається стислий зміст порушень зобов»язень, вимоги про виконання порушеного зобов»язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержавтеля залишається без належного задоволення, іпотеко держатель має право розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.

Згідно частини 2 статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно із пунктом 61 Порядку №1127 для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (частина 1 статті 27) та Порядок № 1127 (пункт 61) вичерпно встановлюють обсяг документів які подаються заявником для проведення реєстраційних дій щодо державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем на підставі договору іпотеки, що містить відповідне застереження.

Такими документами повинні бути: Іпотечний договір (відповідно до пункту 1 частини 1 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»); письмова вимога; документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання письмової вимоги (відповідно до пункту 61 Порядку №1127).

Інші документи Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком № 1127 не вимагаються.

Щодо необхідності при реєстрації прав власності на нерухоме майно на підставі договору іпотеки здійснювати перевірку факту виконання умов кредитного правочину Колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Дійсно, у відповідності до пункту 57 Порядку №1127 для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв'язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

Згідно із пунктом 1 частини 3 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.

З наведеної норми закону вбачається, що документами, які підлягають перевірці у відповідності до підпункту 5 пункту 1 частини 3 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», є саме вимога про усунення порушення забезпеченого іпотекою зобов'язання, докази її направлення/отримання та невиконання.

Відповідний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, сформованому у постанові 27 лютого 2018 року у справі №826/4194/16.

До матеріалів справи приєднано вимогу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про усунення порушення від 25 квітня 2016 року та докази її отримання (а.с.163-168 т.3).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок переданням ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Частиною першою статті 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

До матеріалів справи приєднано договір між публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» про відступлення права вимоги грошових зобов»язань від 18 листопада 2015 року №21 МБ і договір між публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» про відступлення права вимоги за договорами іпотеки та договорами позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу тишко І.О. 1 грудня 2015 року зареєстрований в реєстрі за №2225.

Відповідно наведених договорів та актів приймання-передачі до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» перейшло право вимоги за договором між публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 кредиту від 23 липня 2008 року №24-096/08-КЛ, договором між публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 іпотеки №24-096/08-ДИ01, посвідченим приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_5 23 липня 2008 року зареєстрованим за номером 0482 та договором між публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 іпотеки №24-096/08-ДИ02, посвідченим приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_5 23 липня 2008 року зареєстрованим за номером 0483 (а.с.66-83 т.4).

Відповідно до підпункту 11 частини першої статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», факторинг належить до фінансових послуг,

Таким чином,ведення діяльності з надання послуг факторингу, який передбачає проведення валютних операцій (передача права вимоги за кредитами в іноземній валюті), потребує отримання фінансовою установою ліцензії на вчинення операцій з валютними цінностями.

Фактором у договорі факторингу може бути банк або інша фінансова установа (статті 1079 ЦК України).

За визначенням термінів, наведеним у пункті 1 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну або декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку.

Судом першої інстанції встановлено, що товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» внесено до Державного реєстру фінансових установ як таке, що може надавати фінансову послугу факторинг.

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Результат аналізу наведених норм матеріального права дає підстави дійти висновку про те, що ліцензія на здійснення операцій з валютними цінностями необхідна при укладенні кредитного договору, а вчинення договору факторингу не передбачає наявність індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу.

Водночас до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» перейшло право вимоги за договором між публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 кредиту від 23 липня 2008 року №24-096/08-КЛ відповідно до умов, які були визначені наведеним договором, тому для нарахування платежів, порядок обчислення яких встановлено договором, ліцензія на здійснення валютних операцій не потрібна.

Згідно із п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене мотивувальну частину рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 5 лютого 2018 року слід змінити шляхом виключення з числа правових підстав задоволення позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс», приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав посилання на не укладення окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, не отримання окремої згоди на здійснення застереження про визнання права власності на предмет іпотеки, не проведення оцінки майна, відсутності у товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» індивідуальної ліцензії на здійснення валютних операцій, не подання документів, на підставі яких нотаріус приймає рішення про державну реєстрацію права власності.

За змістом п.2,3 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов»язковою підставі для скасування або зміни судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими; справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду ( у разі якщо таке повідомлення є обов»язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Заява товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» про відвід судді Іщенко І.В. була мотивована вчиненням ОСОБА_1, ОСОБА_2 дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями, порушення процесуальних норм при об»єднанні позовних вимог, не вирішенні клопотання.

З огляду на наведене підстави відводу судді Іщенко І.В. є необґрунтованими.

Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, товариством з обмеженою відповідальністю «Врітофлор Лімітед» не оскаржується рішення суду першої інстанції.

Тому посилання товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» в апеляційній скарзі на розгляд судом справи за відсутності третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, товариство з обмеженою відповідальністю «Врітофлор Лімітед», не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» задовольнити частково.

Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 5 лютого 2018 року змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення посилання на не укладення окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, не отримання окремої згоди на включення до іпотечного договору застереження про визнання права власності на предмет іпотеки, не проведення оцінки майна, не отримання товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» індивідуальної ліцензії на здійснення валютних операцій, а також не подання документів,на підставі яких нотаріус приймає рішення про державну реєстрацію права власності як правову підставу відмови в позові.

В решті залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 8 червня 2018 року.

Головуючий Половінкіна Н.Ю.

Судді Кулянда М.І.

ОСОБА_9