Справа №463/1243/17
Провадження №2/463/322/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2018 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного редактора газети «Винники-Інфо» ОСОБА_2, ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 як головного редактора газети «Винники Інфо», ОСОБА_3, просить ухвалити рішення про визнання недостовірною та такою, що порушує честь, гідність та ділову репутацію позивача інформацію, поширену у пятому випуску газети «Винники-Інфо», дата випуску 01.02.2017р. у статті під назвою «Сесія: провальна для людей, прибуткова для влади», а саме:

«Квурт разом з депутатом ОСОБА_4 провели злочинну змову з аферистичним «Зеленим двором» (проти директора ОСОБА_1 за шахрайство відкрито кримінальне провадження № 0000728). ОСОБА_1 по багато разів продавала квартири і по багато разів продавала квартири і пообдурювала сотні громадян, причому настільки, що мабуть в історії такого ще не було. Це той же самий «Еліта-Центр», будівельний бізнес якого збудований на обмані.

А. Квурт сьогодні чітко лобіює питання з корисливою метою. Але є якщо ж він знає про погану історію нечесної компанії, яка поспішає продавати квартири і виводити кошти в Казахстан, то чи не думає міський голова, що з таким зневажливим і нещадним підходом йому прийдеться так «чухати» з Винник, що невідомо як далеко. Ба саме він дає сьогодні можливість всіляким аферистам і далі дурити наших людей. Бо ж ОСОБА_1 навіть своїх партнерів кинула: партнера по фірмі на 1,5 млн. дол., а іншого партнера по ЖБК-1 на 700 тис. дол.».

Крім того, просить зобовязати відповідачів в строк, що не перевищує одного місяця з моменту набрання рішенням законної сили, спростувати зазначену недостовірну інформацію шляхом розміщення в газеті «Винники Інфо» тим же шрифтом і на тому ж місці шпали, де містилась інформація, яка спростовується, тексту спростування наступного змісту:

«У статті «Сесія: провальна для людей, прибуткова для влади», опублікованій у пятому випуску газети «Винники Інфо» від 01.02.2017р. незаконно поширено недостовірну інформацію про ОСОБА_1. Не відповідає дійсності твердження про проведення злочинної змови між «Зеленим двором», Квуртом та депутатом ОСОБА_4. Не відповідає дійсності інформація про те, що проти директора ОСОБА_1 за шахрайство відкрито кримінальне провадження, про те, що ОСОБА_1 багато разів продавала квартири і пообдурювала сотні громадян, а також про те, що це той самий «Еліта-Центр», будівельний бізнес якого збудований на обмані. Не відповідає дійсності твердження про те, що компанія поспішає продавати квартири і виводити кошти в Казахстан. Також не відповідає дійсності інформація про те, що ОСОБА_1 кинула своїх партнерів: партнера по фірмі 1,5 млн. дол., а іншого партнера по ЖБК-1 на 700 тис. дол.».

Також, просить стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що в пятому випуску інформаційної суспільно-політичної газети «Винники Інфо», яка надійшла 01.02.2017р. розміщена стаття під назвою «Сесія: провальна для людей, прибуткова для влади», у якій серед іншого наведена вказана вище інформація про позивача, яка є негативною і недостовірною та такою, що порушує особисте немайнове право позивача, а саме право на повагу до честі, гідності та недоторканості ділової репутації. Позивач є власником зареєстрованої торгової марки «Зелений двір» та крім цього, є засновником та директором ПП «Буд-Арт», який зводив житловий комплекс «Зелений двір» в м. Винники на вул. Винна гора. Також, є засновником ТОВ «БК «Буд-Арт», який здійснює будівельну діяльність у Львівській області, внаслідок чого поширення недостовірної інформації завдає суттєвої шкоди напрацьованій роками діловій репутації позивача. У звязку з наведеним, таку інформацію про визнати недостовірною і такою, що порушує честь, гідність та ділову репутацію позивача, зобовязавши відповідачів її спростувати та стягнути з останніх в солідарному порядку моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи, така для розгляду передана судді Грицку Р.Р.

Провадження у даній справі відкрито ухвалою від 24.03.2017р.

У звязку з закінченням повноважень судді Грицка Р.Р., на підставі розпорядження керівника апарату Личаківського районного суду м. Львова від 22.05.2017р. проведено повторний автоматизований розподіл справи, яка передана для розгляду судді Леньо С.І.

В судове засіданні позивач не зявився, хоча про дату, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином. Повноважний представник позивача скерував до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у його відсутності.

Відповідачі під час нового розгляду справи в судове засідання не зявились повторно, хоча належним чином повідомлялись про дату, час і місце судового засідання, причин неявки не повідомили, відзиву на позовну заяву не направили. Зі згоди представника позивача та на підставі наявних у справі даних і доказів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково виходячи з таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що в пятому номері випуску інформаційної суспільно-політичної газети «Винники Інфо», яка вийшла 01.02.2017р. (а.с.11-26) опублікована стаття під назвою «Сесія: провальна для людей, прибуткова для влади», в якій серед іншого міститься наступна інформація:

«Квурт разом з депутатом ОСОБА_4 провели злочинну змову з аферистичним «Зеленим двором» (проти директора ОСОБА_1 за шахрайство відкрито кримінальне провадження № 0000728). ОСОБА_1 по багато разів продавала квартири і по багато разів продавала квартири і пообдурювала сотні громадян, причому настільки, що мабуть в історії такого ще не було. Це той же самий «Еліта-Центр», будівельний бізнес якого збудований на обмані.

А. Квурт сьогодні чітко лобіює питання з корисливою метою. Але є якщо ж він знає про погану історію нечесної компанії, яка поспішає продавати квартири і виводити кошти в Казахстан, то чи не думає міський голова, що з таким зневажливим і нещадним підходом йому прийдеться так «чухати» з Винник, що невідомо як далеко. Ба саме він дає сьогодні можливість всіляким аферистам і далі дурити наших людей. Бо ж ОСОБА_1 навіть своїх партнерів кинула: партнера по фірмі на 1,5 млн. дол., а іншого партнера по ЖБК-1 на 700 тис. дол.».

Автором цієї статті є відповідач ОСОБА_3, а згідно даних Державного реєстру друкованих засобів масової інформації, засновником видання «Винники Інфо» є відповідач головний редактор газети ОСОБА_2, про що зазначено у відповіді ГУЮ у Львівській області (а.с.54).

Відповідно до статті 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Разом з тим цьому праву відповідає обов'язок кожного неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей (статті 28, 68 Конституції України).

У статті 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Право особи на відповідь та на спростування недостовірної інформації також передбачено у статті 277 ЦК України.

Відповідно до розяснень, викладених у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Також у пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 судам роз'яснено, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення у мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Пунктом 19 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз'яснено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростування, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Суд заявив, що «існування фактів можна довести, тоді як правдивість оціночних суджень доведенню не підлягає. Що стосується оціночних суджень, то цю вимогу задовольнити неможливо, до того ж вона обмежує свободу дотримуватися своїх поглядів, котра лежить в основі права, що захищається статтею 10 Конвенції. Навіть тоді, коли твердження є справді оціночним судженням, пропорційність втручання може залежати від наявності достатньої фактичної основи для оскаржуваного твердження, оскільки навіть оціночне судження, якщо під ним немає щонайменшого фактичного підґрунтя, може бути визнано таким, що переходить межу» («Лінгенс проти Австрії» (Lingens v. Austria), 1986 р.; «Єрусалем проти Австрії» (Jerusalem v. Austria), 2001 р.; «Діханд та інші проти Австрії» (Dichand and Others v. Austria), 2002 р.).

Навіть якщо висловлення є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний базис для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшеним за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя (п. 47 рішення DeHaes Gijsels v. Belgium, п. 42 рішення «Українська Прес-Група» проти України»).

За положеннями статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо субєктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обовязок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, стаття 10 захищає погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість. Оціночні судження також користуються захистом це передумова плюралізму поглядів.

Як вбачається зі змісту публікації, цитати автора, які позивач просить спростувати як недостовірні, за своїм змістом є твердженням про факти, а не оціночними судженнями, оскільки автор статті безпосередньо стверджує про наявність кримінального провадження відносно позивача і що остання, будучи керівником будівельної фірми, неодноразово обманювала громадян, а також «кинула» колишніх партнерів, заволодівши їхніми коштами в сумі 1,5 млн. доларів та 700 тис. доларів.

Крім того, що зміст опублікованої статті не містить посилань на джерела, за наявності яких автор статті дійшов згаданих вище висновків, такі докази не здобуті в ході судового розгляду, хоча обовязок довести достовірність цієї інформації законом покладено на відповідачів.

Тому суд погоджується з доводами позивача про те, що поширена відповідачами інформація є недостовірною і такою, що негативно характеризує особу позивачу. Як наслідок, в цій частині, а також в частині покладення обовязку її спростувати визнає позовні вимоги обґрунтованими та ухвалює рішення про їх задоволення.

Що стосується вимоги про стягнення моральної шкоди, в її задоволенні належить відмовити.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, як про це зазначив Пленум ВСУ в. п. 5 Постанови № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

За змістом ст. 81 ЦК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Жодного доказу про те, що опублікована відповідачами стаття спричинила позивачу моральні страждання матеріали справи не містять, як і не містить позовна заява посилань про те, які саме моральні страждання спричинені позивачу та з чого вона виходила, оцінюючи розмір спричиненої шкоди до суми 100 000 грн.

В такому випадку, вимогу про стягнення моральної шкоди суд знаходить недоведеною та в її задоволенні відмовляє.

Разом з тим, згідно ч. 7 ст. 277 ЦК України, спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме вимог немайнового характеру, належить стягнути з відповідачів в рівних частках на користь позивача судовий збір в розмірі 1280 грн. (а.с.1).

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 12,81,82,141,223,263-265,268,280-282 ЦПК України, ст. ст. 3, 15, 16, 23, 277 ЦК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Визнати недостовірною, та такою, що порушує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 інформацію, поширену у пятому випуску газети «Винники-Інфо», дата випуску 01.02.2017р. у статті під назвою «Сесія: провальна для людей, прибуткова для влади», а саме:

«Квурт разом з депутатом ОСОБА_4 провели злочинну змову з аферистичним «Зеленим двором» (проти директора ОСОБА_1 за шахрайство відкрито кримінальне провадження № 0000728). ОСОБА_1 по багато разів продавала квартири і по багато разів продавала квартири і пообдурювала сотні громадян, причому настільки, що мабуть в історії такого ще не було. Це той же самий «Еліта-Центр», будівельний бізнес якого збудований на обмані.

А. Квурт сьогодні чітко лобіює питання з корисливою метою. Але є якщо ж він знає про погану історію нечесної компанії, яка поспішає продавати квартири і виводити кошти в Казахстан, то чи не думає міський голова, що з таким зневажливим і нещадним підходом йому прийдеться так «чухати» з Винник, що невідомо як далеко. Ба саме він дає сьогодні можливість всіляким аферистам і далі дурити наших людей. Бо ж ОСОБА_1 навіть своїх партнерів кинула: партнера по фірмі на 1,5 млн. дол., а іншого партнера по ЖБК-1 на 700 тис. дол.».

Зобовязати редакцію друкованого засобу масової інформації «Винники Інфо» в особі головного редактора, засновника газети «Винники Інфо» ОСОБА_2 в строк, що не перевищує одного місяця з моменту набрання рішенням законної сили, спростувати зазначену недостовірну інформацію шляхом розміщення в газеті «Винники Інфо» тим же шрифтом і на тому ж місці шпальти, де містилась інформація, яка спростовується, тексту спростування наступного змісту:

«У статті «Сесія: провальна для людей, прибуткова для влади», опублікованій у пятому випуску газети «Винники Інфо» від 01.02.2017р. незаконно поширено недостовірну інформацію про ОСОБА_1. Не відповідає дійсності твердження про проведення злочинної змови між «Зеленим двором», Квуртом та депутатом ОСОБА_4. Не відповідає дійсності інформація про те, що проти директора ОСОБА_1 за шахрайство відкрито кримінальне провадження, про те, що ОСОБА_1 багато разів продавала квартири і пообдурювала сотні громадян, а також про те, що це той самий «Еліта-Центр», будівельний бізнес якого збудований на обмані. Не відповідає дійсності твердження про те, що компанія поспішає продавати квартири і виводити кошти в Казахстан. Також не відповідає дійсності інформація про те, що ОСОБА_1 кинула своїх партнерів: партнера по фірмі 1,5 млн. дол., а іншого партнера по ЖБК-1 на 700 тис. дол.».

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного редактора газети «Винники-Інфо» ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 640 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 640 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. ст. 354, 355, пп. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя: Леньо С. І.