Постанова

Іменем України

11 червня 2018 року

м. Київ

справа № 685/212/16-ц

провадження № 61-11147св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., ХоптиС. Ф.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області, у складі судді Самойловича А. П., від 27 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області, у складі колегії суддів: Варвус Ю. Д., Заїки В. М., Пастощука М. М., від 21 червня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг.

Позовна заява мотивована тим, що банк видав ОСОБА_4 кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну карту, на підставі укладеного між ними 05 грудня 2009 року договору б/н, який складається з підписаної позичальником заяви, умов та правил надання банківських послуг, правил користування платіжною картою та тарифів банку. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем договірних зобов'язань по поверненню кредиту виникла заборгованість, яка станом на 31 січня 2016 року становить 16 136,93 грн, що складається із заборгованості по кредиту в сумі 1 279,26 грн, заборгованості по процентах у сумі 10 513,05 грн, заборгованості за пенею та комісією у сумі 3 100 грн та штрафів у сумі 500 грн (фіксована частина) та 744,62 грн (процентна складова).

Із урахуванням зазначеного, ПАТ КБ «ПриватБанк»просило позов задовольнити, стягнути вказану заборгованість із відповідача на користь банку.

Рішенням Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 27 квітня 2016 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із даним позовом поза межами строку позовної давності, про застосування якого було заявлено стороною спору, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 21 червня 2016 року рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 27 квітня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції при розгляді справи не допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права. При вирішенні справи суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

04 липня 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 27 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 21 червня 2016 року і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивачем не було пропущено строк позовної давності, оскільки строк погашення кредиту у повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (пункти 3.1.1 та 5.4 правил користування платіжною карткою), строк дії картки визначено до листопада 2013 року, а із даним позовом позивач звернувся до суду у лютому 2016 року, тобто в межах строку позовної давності.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 серпня 2016 року відкрито касаційне провадження у зазначеній справі.

Статтею 383 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України), що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до пункту 4 Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 22 січня 2008 року між ВАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_4 укладений договір про надання банківських послуг, який складається з заяви позичальника, пам'ятки клієнта, умов та правил надання банківських послуг та тарифів банку, на виконання якого позивач відкрив відповідачу рахунок № НОМЕР_1 з встановленим кредитним лімітом в сумі 500 грн на кредитну карту, з щомісячним внесенням на погашення кредиту платежу в розмірі 7 % від суми заборгованості, які складаються з частини заборгованості по кредиту та нарахованих до сплати процентів за ставкою 30 % річних.

У зв'язку з порушенням ОСОБА_4 зобов'язань за вказаним договором станом на 31 січня 2016 року виникла заборгованість перед ПАТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 16 136,93 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом - 1 279,26 грн; заборгованості за процентами за користування кредитом - 10 513,05 грн; заборгованості по комісії та пені - 3 100 грн; штрафу (фіксована частина) - 500 грн; штрафу (процентна складова) - 744,62 грн.

Останній платіж по погашенню заборгованості ОСОБА_4 було здійснено 20 січня 2013 року.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15.

Ухвалюючи рішення про відмову задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, із урахуванням вказаних норм матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про те, що умовами договору, який було укладено між сторонами спору, встановлено погашення боргу щомісячним внесенням на погашення кредиту платежу в розмірі 7 % від суми заборгованості. Судами встановлено та не заперечується сторонами, що останній платіж з погашення кредитної заборгованості було здійснено 20 січня 2013 року, а із позовом до суду банк звернувся 22 лютого 2016 року, тобто поза межами трирічного строку позовної давності, про застосування якого заявила сторона спору. Строк позовної давності умовами кредитного договору не збільшувався, а тому й підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій. Судами правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, зроблені обґрунтовані висновки на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами (стаття 212 ЦПК України, у редакції чинній на момент розгляду справи).

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржених судових рішень не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 27 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 21 червня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников
О. В. Білоконь
С. Ф. Хопта