Номер справи 623/757/18
Номер провадження 2/623/532/2018
РІШЕННЯ

іменем України

20 червня 2018 року м. Ізюм

Ізюмський міськрайонний суд Харківської області

у складі: головуючого судді Одарюка М.П.

за участю: секретаря судового засідання Костенко В.В.

судового розпорядника Гребенюк О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізюм цивільну справу № 623/757/18 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на будинок в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И В :

Зміст позовних вимог, пояснення сторін

23 березня 2018 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на будинок в порядку спадкування за законом, в обґрунтування позову посилається на те, що ВУ період шлюбу її батьки побудували житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки ОСОБА_5, після її смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частини вказаного житлового будинку. Вироком народного суду м. Ізюм, Харківської області від 07 грудня 1982 року батько позивачки ОСОБА_6, визнаний винним у скоєнні злочину, - навмисне тілесне ушкодження, яке спричинило смерть матері позивачки. Батько позбавлений права спадкувати ні по закону ні по заповіту, оскільки навмисно позбавив життя матір. Після відбуття покарання батько позивачки 09 березня 1990 року вдруге одружився з ОСОБА_7.ІНФОРМАЦІЯ_2 батько помер. Після його смерті відкрилась спадщина 1/2 частину вказаного вище житлового будинку. У першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, той з подружжя який його пережив тобто - позивачка з рідною сестрою ОСОБА_3 та дружина батька ОСОБА_7 Позивачка з сестрою має право на 5/6 частин спірного будинку, а ОСОБА_7 -1/6 частину спірного будинку. ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_7 та після її смерті відкрилась спадщина на 1/6 частину спірного будинку. Спадкоємицею першої черги після смерті ОСОБА_8 є її донька, ОСОБА_4 Сестра позивачки, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не бажають отримувати спадщину. Державна нотаріальна контора відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщина за законом, оскільки у неї відсутній правовстановлюючий документ на спірний будинок. Просить суд з урахуванням уточненої позовної заяви визнати за неї право власності на будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та вважати договір про надання у безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку від 23 лютого 1960 року виданого на ім'я ОСОБА_6 таким, що втратив чинність.

Представник позивача надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі , заявлені вимоги визнає в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідачі через канцелярію суду надали письмові заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнають в повному обсязі.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється, в зв'язку з неявкою в судове засідання сторін.

Суд, встановивши обставини справи, що підтвердженні засобами доказування, дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження позивачки серії НОМЕР_2 від 06 жовтня 2016 року, виданого Лесниковским сельским Советом Советского района Кировской області (російською мовою) її батьками є ОСОБА_6 (російською мовою) та ОСОБА_5 (російською мовою ( а.с.20).

10 липня 1982 року позивачка уклала шлюб та після укладення шлюбу їй присвоєно прізвище « ОСОБА_2» ( а.с.14).

ОСОБА_6 та ОСОБА_5 перебували у шлюбі з 07 лютого 1956 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 виданого 07 лютого 1956 року.

ОСОБА_6 на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки № 993 від 24.02.1960 для будівництва індивідуального житлового будинку, посвідченого Ізюмською державною нотаріальною конторою належав житловий будинок АДРЕСА_1.

Отже будинок ОСОБА_6 був побудований в період шлюбу, а тому відповідно до ст.22 КЗпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Мати позивачки, ОСОБА_5, померла ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 02 вересня 2016 року виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ізюму реєстраційної служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області ( а.с.19).

Згідно вироку Ізюмського народного суду від 07 грудня 1982 року батько позивачки, ОСОБА_6, буз засуджений до восьми років позбавлення волі за вбивство матері позивачки, ОСОБА_5 ( а.с.15).

Після смерті матері відкрилась спадщина на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1.

При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Частиною 1 статті 528 ЦК України ( 1963 року) встановлено, що не мають права стати спадкоємцями ні за законом, ні за заповітом особи, які навмисно позбавили життя спадкодавця або кого-небудь з спадкоємців або зробили замах на їх життя.

Згідно копії спадкової справи після смерті ОСОБА_5 з заявою про прийняття спадщини звернулась позивачка, відповідачка ОСОБА_3, яка є рідною сестрою позивачки, на час смерті матері була неповнолітньої, а тому спадщину прийняла фактично ( а.с.64).

У видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріальної конторою було відмовлено.

Батько позивачки 09 березня 1990 року уклав шлюб з ОСОБА_7, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 ( а.с.13).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 від 12 лютого 2010 року ( а.с.17). Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина 1/2 частину житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_6 є ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_7.

Згідно копії спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_6 з заявами про прийняття спадщини звернулися ОСОБА_2, ОСОБА_3 ( а.с.68-69).

В видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом нотаріальною конторою було відмовлено.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_7, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 від 20 липня 2012 року ( а.с.18).

Після її смерті відкрилась спадщина 1/6 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, яку вона прийняла фактично після смерті ОСОБА_6, оскільки на час його смерті проживала разом з ним.

Згідно копії спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_7 з заявою про прийняття спадщини звернулась ОСОБА_4, яка отримала свідоцтво про право на спадщина за законом на банківські внески ( а.с.74-78).

Норми права, що регулюють правовідносини під час розгляду справи.

Відповідно до ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК).

Якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР, застосовуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судовому практику в справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленному цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Аналогічна думка викладена в роз'ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року « Про судову практику у справах про спадкування» - у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності.

Відповідно до ст.67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину.

Відповідно до ч.1 ст.1298 ЦК свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини, тому спір про спадкування може бути вирішений лише після закінчення цього строку.

Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, встановлюється належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

З матеріалів справи слідує, що позивач, ОСОБА_2 здійснила всі дії, які необхідні для набуття права власності на спадкове майно після смерті батька та матері, відповідачі фактично відмовились від спадщини, підтвердили цей факт, а тому її позовні вимоги підлягають повному задоволенню.

Питання щодо судових витрат вирішується судом відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Позивач просить суд судові витрати покласти на нього.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.392, 1216-1223, 1268-1270, 1296-1298 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на будинок в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_1, право власності на житловий будинок с прибудинково - господарчими спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 53,0 кв.м. та складається з трьох житлових кімнат пл. 28,8 кв.м., тамбуру 2,5 кв.м., коридору 3,1 кв.м., кухні 6,8 кв.м. та 8,5 кв.м., комори 3,3 кв.м. та господарських будівель: Г,Д. -сараї, Б- літня кухня, б - тамбур до літньої кухні, В- погріб, Е - навіс, № 1 -паркан, № 2 - колодязь, які розташовані на земельній ділянці площею 600 кв.м. - в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3.

Вважати таким, що втратив чинність договір про надання у безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку від 23 лютого 1960 року , посвідчений Ізюмською державною нотаріальною конторою Харківської області від 24 лютого 1960 року за реєстровим № 993 та зареєстрований на ім'я ОСОБА_6.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через Ізюмський міськрайонний суд Харківської області або безпосередньо до пеляційного суду Харківськоїх області шляхом подачі у 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Ізюмського міськрайонного суду М.П. Одарюк