Справа № 461/6776/17 Головуючий у 1 інстанції: Юрків О.Р.
Провадження № 22-ц/783/608/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2018 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого Мікуш Ю.Р.,

суддів: Ніткевича А.В.,Павлишина О.Ф.

секретар Іванова О.О.

З участю: представника боржника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 25 жовтня 2017 року у справі за поданням державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби м.Львів Головного Територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_4 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2,-

в с т а н о в и л а:

В жовтні 2017 року державний виконавець Личаківського ВДВС м.Львів ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_4 звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 без вилучення паспортного документу до погашення ним заборгованості.

В обгрунтування подання зазначає, що у Личаківському ВДВС м.Львів ГТУЮ у Львівській області перебуває виконавче провадження №51745590 на загальну суму боргу 1201844,65 грн. з примусового виконання виконавчого листа №462/5739/15-ц від 14.03.2016 року виданого Залізничним районним судом м.Львова про стягнення 42284,59 доларів США, що еквівалентно станом на 19.09.2016 року-1088828,19 грн. та судовий збір 3654 грн., а всього 1092482,19 грн. Державним виконавцем вчинені заходи передбачені Законом України «Про виконавче провадження» для примусового виконання рішення, однак таке не виконане, що дає йому право на звернення з таким поданням.

Оскаржуваною ухвалою подання задоволено повністю.

Тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1 без вилучення паспортного документу до погашення ним заборгованості у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа №462/5739/15-ц від 14.03.2016 року, виданого Залізничним районним судом м.Львова про стягнення 42284,59 доларів США та судового збору 3654,00 грн., всього 1092482,19 грн.

Ухвалу оскаржив боржник ОСОБА_2 В апеляційній скарзі зазначає, що вважає ухвалу такою, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Звертає увагу, що в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» подання державного виконавця не погоджено з начальником Личаківського ВДВС ГТУЮ у Львівській області, що є однією з підстав скасування ухвали про задоволення такого подання. Крім того, суд розглянув подання без участі державного виконаннвця, яка є обов'язковою та клопотання про розгляд подання у відсутності виконавця в матеріалах справи відсутнє. Також звертає увагу, що державним виконавцем не додано, а судом не з'ясовано чи надіслано у встановленому порядку копію постанови про відкриття виконавчого провадження боржнику тобто чи він повідомлений про здійснення примусового виконання.Також державним виконавцем не додано жодних доказів, які б свідчили про ухилення боржника від виконання зобов'язання, хоча доведення такого факту покладається на виконавця. Зазначає, що не з'ясованим залишився той факт, що на виконання рішення з вересня 2016 року з його заробітної плати стягуються грошові кошти. Не взято до уваги також те, що перед боржником є дебіторська заборгованість згідно з рішеннями судів, які перебувають на примусовому виконанні більш ніж на 300000 грн. про що державний виконавець не міг не знати. Зважаючи на вказані обставини просить скасувати ухвалу та постановити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні подання державного виконавця.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2- ОСОБА_3, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27.07.2016 року державний виконавець Личаківського ВДВС м.Львова ОСОБА_4 виніс постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа №462/5739/15-ц виданого 14.03.2016 року Залізничним районним судом м.Львова про стягнення з ОСОБА_2 в користь ПАТ «Кредобанк» 42284,59 доларів США та судового збору 3654 грн. (а.с.6).

Постановляючи ухвалу про задоволення подання, суд першої інстанції виходив з того, що наявність у боржника невиконаного зобов»язання, покладеного на нього судовим рішенням та ухилення від виконання зобовязань покладених на нього рішенням є підставою для обмеження у праві виїзду за межі України. ( а.с.21-22)

Однак з такими висновками колегія суддів не погоджується, оскільки вони не відповідають встановленим обставинам, а також вимогам процесуального та матеріального законодавства.

Згідно з ст.377-1 ЦПК України (в редакції, діючій на час розгляду справи) питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що подання не погоджено з начальником відділу державної виконавчої служби та розглянув справу без участі державного виконавця, що є порушенням вимог процесуального права та підставою для скасування ухвали.

Крім цього, відповідно до п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21.01.1994 року «Про порядок виїзду з України і в»їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Так, п. 2 ст.6 вказаного Закону передбачено, як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Відповідно до ч.5 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов»язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом пяти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; своєчасно зявлятися на вимогу виконавця; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, державний виконавець не надав суду доказів того, що боржник порушує наведені вище обовязки та ухиляється від виконання зобов»язань, покладених на нього рішенням суду, хоча саме він зобов'язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника на виїзд за межі України.

Поняття "ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).»

Державним виконавцем до подання не долучено доказів того, що боржник вчиняє дії, спрямовані на ухилення від виконання зобов»язання, та які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, що боржник безпідставно не з'являвся на виклики державного виконавця, а є лише голослівне посилання на факт ухилення від виконання та на невиконання зобов»язань.

Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, на запит державного виконавця Пенсійним фондом України надано відповідь про те, що ОСОБА_2 працює у ТзОВ «Тисей» (а.с.7).

З долученого до апеляційної скарги звіту про здійснені відрахування та виплати, виданої ТзОВ «Тисей» вбачається, що на виконання рішення відповідно до постанови від 19.09.2016 року у виконавчому провадженні №51745590 виданої за виконавчим документом №462/5739/15-ц від 14.03.2016 року з заробітної плати ОСОБА_2 проводиться відрахування у розмірі 20% (а.с.38,39), що свідчить про відсутність підстав вважати, що боржник ухиляється від виконання рішення.

Крім того, в матеріалах справи відсутні дані щодо направлення боржнику та отримання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження, викликів до державного виконавця, а тому колегія суддів вважає помилковим висновок суду про наявність підстав вважати, що боржник ухиляється від виконання зобов»язань, покладених на нього рішенням суду.

Відповідно до ч.1 п.4 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

В зв»язку з викладеним колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити та прийняти постанову про відмову в задоволенні подання.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 383, 384,391 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 25 жовтня 2017 року скасувати.

Прийняти постанову.

Відмовити державному виконавцю Личаківського відділу державної виконавчої служби м.Львів Головного Територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_4 у задволенні подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку визначеному ст.389 -391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 04 червня 2018 року.

Головуючий: Ю.Р.Мікуш

Судді: А.В.Ніткевич

ОСОБА_5