Провадження №2/447/311/18
Справа №447/2743/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

04.06.2018 року Миколаївський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Бачуна О.І.

при секретарі Крочак І.Ю.

з участю позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Миколаїв цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Гонятичівської сільської ради Миколаївського району Львівської області, третьої особи ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду до відповідача з позовом, в якому просить визнати негативною та недостовірною інформації про нього, наведену сільським головою Гонятичівської сільської ради ОСОБА_2 у характеристиці №02-11/28 від 22.03.2016року, зобовязати голову сільської ради ОСОБА_2 Спростувати поширену ним неправдиві відомості, а також стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 15000 гривень та судові витрати.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_2 працюючи сільським головою Гонятичівської сільської ради Миколаївського району Львівської області видав характеристику на позивача за №02-11/28 від 22.03.2016року, з якою позивач ознайомився у жовтні місяці 2017року. У вказаній характеристиці зазначено наступне «За час проживання на території Гонятичівської територіальної громади зарекомендував себе як скандальна та не адекватна людина. Обирався депутатом Гонятичівської сільської ради неодноразово порушував депутатську етику і виконуючи депутатське доручення був причетний до викрадення документів виконкому Гонятичівської сільської ради». Позивач зазначає, що вищевказана інформація є негативною та недостовірною, і такою що не відповідає дійсності, принижує його честь, гідність, ділову репутацію і завдала йому моральних страждань, які він оцінює в 15000 гривень. На підставі наведеного просить позов задовольнити.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав, надав аналогічні пояснення викладені у позовній заяві та просив задоволити. 27.03.2018року подав до суду письмове заперечення на відзив

Представник відповідач та третя особа сільський голова Гонятичівської сільської ради в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив. 14.02.2018року подано відзив на позовну заяву, а 14.05.2018року подано відзив на заперечення.

Суд заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності. Разом із цим, Конституцією гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань.

Водночас, згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Судом встановлено, що 22.03.2016року за №02-11/28 Гонятичівською сільською радою Миколаївського району Львівської області , за підписом сільського голови ОСОБА_2 видано характеристику на ОСОБА_3, 14.11.1951р.н., в якій зазначено, що за час проживання на території Гонятичівської територіальної громади зарекомендував себе як скандальна та не адекватна людина. Обирався депутатом Гонятичівської сільської ради неодноразово порушував депутатську етику і виконуючи депутатське доручення був причетний до викрадення документів виконкому Гонятичівської сільської ради.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії враховується, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Зміст цивільно-правового захисту честі, гідності та ділової репутації становлять правовідносини, за яких морально потерпіла сторона наділяється правом вимагати через суд спростування відомостей, які порочать її честь, гідність та ділову репутацію, а друга сторона, яка такі відомості поширила, зобовязана дати спростування, якщо не доведе, що відомості відповідають дійсності.

Пунктом 19 вказаної Постанови визначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації.

Згідно ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Право фізичної особи на недоторканість своєї ділової репутації закріплене у ст. 299 ЦК України. Фізична особа має право звернутися до суду із позовом про захист її честі, гідності та ділової репутації.

Статтею 200 ЦК України та статтею 1 Закону України "Про інформацію" передбачено, що інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі. Суб'єкт відносин у сфері інформації може вимагати усунення порушень його права та відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої такими правопорушеннями.

В силу положень ст. 47 Закону України "Про інформацію", порушенням законодавства України про інформацію, що тягне дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність, є поширення відомостей, що не відповідають дійсності, ганьблять честь і гідність особи.

Під поширенням інформації слід розуміти, опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

За приписами ч.3, ч. 4 ст. 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного, спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Негативна інформація поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь - яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Судом встановлено, що 13.05.2011року ДІМ Миколаївського РВ ГУМВСУ у Львівській області ОСОБА_4 розглянуто телефонне повідомлення ОСОБА_2 від 06.05.2011року про те, що 06.05.2011року ОСОБА_1 шахрайським способом заволодів заявою, яка була зареєстрована по вхідній пошті і знаходилася в депутата Гонятичівської сільської ради. В порушені кримінальної справи відмовлено

Отже, при визначенні інформації неправдивою є введення законодавцем презумпції добропорядності, яка означає, що негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

Згідно з положеннями статті 277 ЦК , Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації.

Тому, суд приходить до висновку про те, що поширена інформація про позивача не є суб'єктивною оцінкою дійсних фактів та подій, оскільки вона подана у формі характеристики, виразно, недвозначно вказано, що позивач виконуючи депутатське доручення був причетний до викрадення документів виконкому Гонятичівської сільської ради. Ця інформація висловлена не у формі припущення чи можливості, а в імперативній, стверджувальній формі без використання гіпербол, алегорій, сатири, іронії, натяків, підтекстів, двоякого змісту тощо, з прямим посиланням на конкретні дії.

Поширена інформація не є оціночним судженням відповідача, оскільки інформація містить фактичні дані, які можна перевірити на предмет їх дійсності.

Вирішуючи питання про визнання частини поширеної інформації недостовірною, суд повинен визначити характер такої інформації та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Суд вважає, що частина інформації, але викладена в характеристиці від 22.03.2016року , а саме «за час проживання на території Гонятичівської територіальної громади зарекомендував себе як скандальна та не адекватна людина. Обирався депутатом Гонятичівської сільської ради неодноразово порушував депутатську етику» є оціночним судженням, а тому спростуванню не підлягає, виходячи з наступного.

За приписами ч. 1 ст. 30 Закону України "Про інформацію", ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

За приписами ст. 30Закону України «Про інформацію»ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема, з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів, недоліків, які будучи вираженням субєктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст.10 Конвенції.

При цьому, під «висловлюваннями, які не містять фактичних даних» розуміються такі висловлювання, в яких відсутні посилання на конкретні дати, номери, цифри, місця подій та самі події.

відповідності до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Разом із тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. У зв'язку з цим суди повинні брати до уваги, що відповідно до статті 275 ЦК захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту відносяться, наприклад, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (стаття 277 ЦК), заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (стаття 278 ЦК) тощо.

Згідно з положеннями ст. 277 Цивільного кодексу України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" обов'язковою ознакою оціночного судження, (як суб'єктивної думки і поглядів відповідача), - є неможливість перевірити оціночні судження на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів).

Стаття 32 Конституції України передбачає, що кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї.

Водночас, відповідно до ст. 34 Конституції України, кожен має право на свободу думки і слова, проте метою такої свободи є право іншої особи на повагу до її честі, гідності та ділової репутації.

Відповідно до ч.1 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Оскільки доказів достовірності розповсюдженої інформації про позивача відповідачем в частині того що він виконуючи депутатське доручення був причетний до викрадення документів виконкому Гонятичівської сільської ради не надано, а спростовано постановою про відмову у порушенні кримінальної справи, вищевідзначена інформація підлягає спростуванню, як така, що порушує особисті немайнові права ОСОБА_1 на недоторканість честі, гідності та ділової репутації.

Відповідно до ч.4 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється безпосередньо тією особою, яка поширила цю інформацію; за нормою ч. 6 ст. 277 ЦК України позивача має право на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом.

Пунктом 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" визначено, що спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію.

За таких обставин, суд вважає, що слід зобов'язати відповідача спростувати недостовірну інформацію, яку сільський голова ОСОБА_2 поширив, шляхом видачі характеристики, а саме: «виконуючи депутатське доручення був причетний до викрадення документів виконкому Гонятичівської сільської ради».

Вимоги позивача про відшкодування завданої моральної шкоди не підлягають до задоволення з огляду на наступні обставини.

Відповідно дост.23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Статтею 280 ЦК України передбачено право фізичної особи, особисте немайнове право, якої порушено, на відшкодування шкоди, а саме якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.

Відповідно до роз»яснень, що містить п.9Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Діями відповідача не завдано моральної шкоди позивачу, яка б полягала у приниженні честі, гідності, ділової репутації, моральних переживаннях, пов'язаних з розповсюдженням недостовірної інформації.

За загальними правилами особа звільняється від відповідальності з відшкодування шкоди, якщо доведе, що остання завдана не з її вини, (ч.2 ст. 1166 ЦК України). Це є наслідком дії в цивільному законодавстві презумпції (припущення) винуватості, сутність якої полягає в тому, що особа, яка завдала шкоди, вважається винною в цьому до тих пір, поки не доведе відсутність своєї вини.

Зважаючи на те, що саме позитивне вирішення спору є елементом моральної компенсації позивачу, способом сатисфакції, суд вважає, що на користь позивача не підлягає стягненню моральна шкода.

Відтак суд, оцінюючи зібрані у справі докази, суд приходить до висновку про часткового задоволення позовних вимог.

Крім цього суд приходить до висновку про необхідність у відповідності до ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача в користь держави половину судового збору.

Керуючись ст.ст.77-81,141,259,263 ЦПК України суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити частково.

Визнати недостовірними відомості про ОСОБА_1 наведені сільським головою Гонятичівської сільської ради ОСОБА_2 у характеристиці №02-11/28 від 22.03.2016року про те, що «виконуючи депутатське доручення був причетний до викрадення документів виконкому Гонятичівської сільської ради»

Зобовязати сільського голову Гонятичівської сільської ради ОСОБА_2 спростувати вказану недостовірну інформацію, шляхом видачі оновленої характеристики на ОСОБА_1 після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Гонятичівської сільської ради Миколаївського району Львівської області в користь держави 352 гривні 40 копійок судового збору

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення буде виготовлено 06.06.2018 року.

Суддя Бачун О. І.