Справа № 520/9473/17
Провадження № 2/520/1560/18
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Калініченко Л.В.
при секретарі Єгоровій Н.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою
про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди
та відшкодування моральної шкоди,
В обґрунтування позовної заяви позивач посилається на те, що 22 лютого 2017 року о 09 годині по вул. Базовій Овідіопольського району Одеської області, ОСОБА_2 керуючи автомобілем НОМЕР_1, при зміні напрямку не впевнившись в безпеці руху для всіх учасників дорожнього руху, скоїв зіткнення з транспортним засобом марки «MITSUBISI PAJERO», реєстраційний номер НОМЕР_2, належний на праві власності позивачеві.
У результаті зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п.10.1 «Правил дорожнього руху»: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», чим і спричинив зіткнення.
Постановою Київського районного суду міста Одеси від 30 березня 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України та накладено на нього адміністративне правопорушення у вигляді штрафу в сумі 340 гривень 00 копійок.
Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В.
Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 23.08.2017 року відкрито провадження на підставі вищевказаної позовної заяви ОСОБА_1 та призначено дату, час і місце проведення попереднього судового засідання.
Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 16 травня 2018 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, однак 14.06.2018 року надав до суду заяву, в якій позов підтримав, просить суд задовольнити, розгляд справи провести за його відсутності, у разі неявки відповідача провести розгляд справи в заочному порядку.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, про дату, час і місце проведення якого повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
Відповідно до п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Частиною 3 та частиною 4 ст. 130 ЦПК України передбачено, що якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сімї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення.
Згідно з відповіддю відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області (а.с.31), ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованим чи знятим з реєстрації в місті Одесі та Одеській області не значиться.
Частиною 11 статті 128 ЦПК України передбачено, що відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання.
Оскільки відповідач по справізареєстрованим чи знятим з реєстрації в місті Одесі та Одеській області не значиться, судом здійснювався виклик ОСОБА_2 шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, а також шляхом направлення судової повістки разом з рекомендованим повідомленням на адресу відомого місця проживання відповідача, а саме: АДРЕСА_1.
Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
З урахуванням вищевикладеного, суд встановив, що відповідач ОСОБА_2 не зявився у судове засідання, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце його проведення, не повідомив про причини неявки, відзив на позовну заяву не надав.
Відповідно до ч. 4 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").
При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа ОСОБА_3 проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.
Враховуюче вищевикладене, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, за згодою представника позивача, Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Дослідивши та вивчивши документи наявні в матеріалах справи, суд вважає позов підлягаючим частковому задоволенню з наступних підстав.
Судовим розглядом встановлено, що 22 лютого 2017 року року о 09 годині 00 хвилин, ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки «FAW», реєстраційний номер НОМЕР_3 в Овідіопольському районі по вул. Базовій, при зміні напрямку руху, не впевнившись, що це буде безпечно для інших учасників дорожнього руху, скоїв зіткнення з автомобілем марки «MITSUBISHI PAJERO», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням позивача ОСОБА_1, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.
Своїми діями, ОСОБА_2 порушив вимоги п. 10.1 «Правил дорожнього руху».
Постановою судді Київського районного суду міста Одеси від 30 березня 2017 року по справі №520/2807/17, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у розмірі 340 гривень.
Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії, та чи вчинені вони цією особою.
В силу ч. 4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Тобто, наявність вини в діях ОСОБА_2 у скоєні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 22 лютого 2017 року, додатковому доказуванню не підлягає.
В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження, у тому числі автомобіль марки «MITSUBISHI PAJERO», реєстраційний номер НОМЕР_2, який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належав ОСОБА_1.
Згідно зі ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно з розясненнями, викладеними в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди.
Встановлено також, що цивільно-правова відповідальність відповідача була забезпечена у ПрАТ «Європейський Страховий Союз».
Відповідно до ч. 1 ст.35 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.
Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.
Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Як визначено у ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків.
Відповідно до ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Суд також зазначає, що статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" зазначено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.
З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині відшкодування матеріальної шкоди з ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню та з відповідача підлягає стягненню на користь позивача у відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 22.02.2017 року, грошові кошти в сумі 5726 гривень 54 копійки, оскільки винною особою у скоєнні вказаної дорожньо-транспортної пригоди визнано саме ОСОБА_2, а матеріальна шкода завдана майну потерпілого відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Частиною 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою ст. 1167 ЦК України.
В пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової)шкоди» розяснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Згідно з п.5 даної постанови Пленуму обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.
Однак, суд вважає, що пошкодження автомобіля, який був власністю позивача, призводить до душевних страждань, зміну способу життя, з урахуванням того, що позивач має інвалідність 3-ої групи у звязку з загальним захворюванням, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10 ААВ №776119 від 12.08.2015 року.
Також суд приймає до уваги, що саме з вини відповідача ОСОБА_2 позивач більше року не може вирішити питання щодо відшкодування завданих збитків.
Згідно з ч.1, 2, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір сплачений останнім у мінімальному розмірі у відповідності до ставок встановлених Законом України «Про судовий збір», в редакції на час звернення до суду, за подання до суду позовної заяви, що містить одночасно вимоги майнового та немайнового характеру, в загальній сумі 1280 гривень 00 копійок.
Керуючись ст. ст. ст.ст. 2, 4, 5, 6, 76-78, 81, 141, 178, 263-265, 268, 273, 280-283, 352, 354 ЦПК України, ст. ст. 22, 23, 1167, 1187, 1191, 1194 ЦК України, Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд,
Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованим чи знятим з реєстрації в місті Одесі та Одеській області не значиться) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3; ідентифікаційний номер НОМЕР_4) у відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 22 лютого 2017 року, грошові кошти в сумі 5726 (пять тисяч сімсот двадцять шість) гривень 54 (пятдесят чотири) копійки та у відшкодування моральної шкоди 2000 (дві тисячі) гривень 00 копійок, що в загальному розмірі складає 7726 (сім тисяч сімсот двадцять шість) гривень 54 (пятдесят чотири) копійки.
У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та відшкодування моральної шкоди відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованим чи знятим з реєстрації в місті Одесі та Одеській області не значиться) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3; ідентифікаційний номер НОМЕР_4) у відшкодування витрат по сплаті судового збору 1280 (одна тисяча двісті вісімдесят) гривень 00 (нуль) копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 14 червня 2018 року.

Головуючий Калініченко Л. В.