Справа № 161/4267/18 Головуючий у 1 інстанції: Рудська С.М.
Провадження № 22-ц/773/675/18 Категорія: 81 Доповідач: Русинчук М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Русинчука М.М.,

суддів Осіпука В.В., Матвійчук Л.В.,

з участю: секретаря Губарик К.А.,

боржника ОСОБА_1,

представника боржника ОСОБА_2,

стягувача ОСОБА_3,

державного виконавця Наглій Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця,

за апеляційною скаргою головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинської області ОСОБА_4 на ухвалу Луцького міськрайонного суду від 23 квітня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеною скаргою, посилаючись на те, що 12 вересня 2017 року головним державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинської області (далі Другий ВДВС м. Луцька ГТУЮ у Волинській області) ОСОБА_4 відкрито виконавче провадження №54679492 з примусового виконання виконавчого листа №161/13733/16-ц, виданого 08 вересня 2017 року Луцьким міськрайонним судом.

Вказувала, що про примусове виконання рішення суду їй стало відомо з моменту отримання пенсії в значно меншому розмірі, ніж зазвичай. Однак у лютому 2018 року у звязку з неможливістю отримати пенсію, яка нараховується їй на картковий рахунок в публічному акціонерному товаристві комерційному банку (далі ПАТ КБ) «Приватбанк», дізналася про арешт коштів на вказаному рахунку відповідно до постанови державного виконавця Другого ВДВС міста Луцька ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_4 від 23 січня 2018 року. Зазначена постанова була скасована ухвалою Луцького міськрайонного суду від 20 лютого 2018 року в цивільній справі №161/2844/18. Зазначала, що під час розгляду справи №161/2844/18 їй стало відомо, що субєктом оскарження з 01 березня 2018 року здійснюється примусове відрахування із сум пенсії у розмірі 50%.

Вважає, що дії державного виконавця Другого ВДВС м. Луцька ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_4 щодо проведення відрахувань з її пенсії як боржника на користь стягувача ОСОБА_3 в розмірі 50% здійснені з порушенням положень Закону України «Про виконавче провадження», оскільки пенсія є єдиним джерелом її доходу і своїми діями державний виконавець позбавляє її засобів до існування. Лист державного виконавця про надання згоди на збільшення відрахувань з її пенсії з 20% до 50% вона не отримувала, таке погодження державному виконавцю не надавала.

Ураховуючи наведене, заявниця ОСОБА_1 з врахуванням заяви про уточнення вимог просила суд визнати неправомірними дії головного державного виконавця Другого ВДВС м. Луцька ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_4 по ВП №54679492 від 09 жовтня 2017 року щодо проведення відрахувань з пенсії ОСОБА_1 у розмірі 50% та зобовязати субєкта оскарження здійснювати відрахування з її пенсії у розмірі 20%, починаючи з 01 березня 2018 року.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 23 квітня 2018 року скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Постановлено визнати неправомірними дії головного державного виконавця Другого ВДВС м. Луцька ГТУЮ у Волинської області ОСОБА_4 у виконавчому провадженні №54679492 щодо проведення відрахувань з пенсії боржника ОСОБА_1 у розмірі 50% пенсії.

Зобовязано головного державного виконавця Другого ВДВС м. Луцька ГТУЮ у Волинської області ОСОБА_4 у виконавчому провадженні №54679492 здійснювати відрахування з пенсії боржника ОСОБА_1 у розмірі 20%, починаючи з 01 березня 2018 року.

В поданій апеляційній скарзі головний державний виконавець Другого ВДВС м. Луцька ГТУЮ у Волинської області ОСОБА_4 просила скасувати оскаржувану ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовити, з підстав неповного зясування судом обставин, що мають значення для справи, а також через порушення норм матеріального та процесуального права.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 у поданому відзиві на апеляційну скаргу просила суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу місцевого суду без змін.

Апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, виходячи з таких мотивів.

Місцевим судом встановлено, що постановою головного державного виконавця Другого ВДВС м. Луцька ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_4 від 12 вересня 2017 року відкрито виконавче провадження №54679492 на виконання виконавчого листа №161/13733/16-ц, виданого 08 вересня 2017 року Луцьким міськрайонним судом, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на відшкодування завданої майнової шкоди 62 298 грн, 2000 грн на відшкодування моральної шкоди та 3 742,98 грн судових витрат (а.с.22-23).

Згідно з ч. 1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Судом також встановлено, що 14 лютого 2018 року головним державним виконавцем Другого ВДВС м. Луцька ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_4 при здійсненні виконавчих дій у виконавчому провадження №54679492 на адресу Луцького обєднаного УПФУ Волинської області було надіслано лист №03-4-37/4921 з вказівкою збільшити розмір відрахувань з 20% на 50% згідно виконавчого листа № 161/13733/16-ц, виданого Луцьким міськрайонним судом 08 вересня 2017 року (а.с.6).

Як вбачається з довідки №2961/0215 від 14 березня 2018 року, виданої Луцьким обєднаним УПФУ Волинської області, а також наданих ним відомостей, з березня 2018 року утримання з пенсії ОСОБА_1 здійснюється у розмірі 50% в рахунок утримання боргу на користь ОСОБА_3 по ВП №54679492 (а.с.8-9).

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження» про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Як встановлено місцевим судом, визначені ст. 68 вимоги вказаного Закону державним виконавцем не виконано, постанова про звернення стягнення на пенсію боржника ОСОБА_1 не винесена, натомість державний виконавець звернулася до Луцького обєднаного УПФУ Волинської області з листом про утримання з пенсії боржника 50% її розміру.

У відповідності до ч. 2 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» з пенсії боржника може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сімї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств, установ і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, а також у звязку із смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках. За іншими видами стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії.

Частиною 2 ст. 451 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Отже, з огляду на те, що Законом України «Про виконавче провадження» граничний розмір відрахувань із пенсії боржника, встановлений для даного виду стягнення, не може перевищувати 20% доходу, а також те, що при зверненні стягнення на пенсію боржника державним виконавцем не винесено відповідну постанову, висновок місцевого суду про неправомірність дій державного виконавця та зобовязання його здійснювати відрахування з пенсії боржника ОСОБА_1 у розмірі 20%, починаючи з 01 березня 2018 року, узгоджується з нормами матеріального права та встановленими у справі обставинами.

На підставі наведеного, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що постановлена місцевим судом ухвала про задоволення скарги ОСОБА_1 відповідає вимогам закону.

Суд в даному випадку правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається державний виконавець в апеляційній скарзі, були предметом дослідження місцевого суду та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги державного виконавця про те, що його дії відповідають положенням Закону України «Про виконавче провадження», оскільки утримання з пенсіонера-боржника 50% пенсії здійснено на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що утримання з пенсії боржниці ОСОБА_1 проводиться в даному випадку на виконання рішення суду про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої пошкодженням майна і для такого виду стягнення згаданим Законом України «Про виконавче провадження» визначено граничний розмір стягнення не більш як 20% пенсії.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не містять підстав для скасування оскаржуваної ухвали, а є власним субєктивним тлумаченням норм права та обставин справи, яким суд дав відповідну правову оцінку.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстави для її зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 374, 375, 381-382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинської області ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду від 23 квітня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: