АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2018 року місто Київ

Унікальний номер справи № 761/45074/17

Апеляційне провадження 22-ц/796/4795/2018

Апеляційний суд м. Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

при секретарі Борисенко Д.В.

сторони

позивач ОСОБА_1

позивач ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2, на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 15 січня 2018 року про забезпечення позову, постановлену під головуванням судді Рибака М.А., у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Скайд» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и л а :

у грудні 2017 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа: ПАТ «СК «Скайд» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

у/н справи № 761/45074/17 № а/п 22-ц/796/4795/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Рибак М.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
08.12.2017 року ОСОБА_2 подала заяву про забезпечення позову, в якій, з урахуванням уточнень, просила забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_3, а саме на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 та заборонити вчинення реєстраційних дій з нерухомим майном відповідача, посилаючись на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15.01.2018 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з даною ухвалою суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову. Посилається на неправильне застосування норм процесуального права. А саме, суд не взяв до уваги, що ціна позову складає 361 727,20 грн та неюнадано докази на підтвердження того, що відповідачем можуть бути вчинені дії по відчуженню майна. Накладення арешту на 2/3 частини квартири є співмірним до позовних вимог. Крім того, заяву про забезпечення позову розглянуто з порушенням строку для її розгляду.

Відповідно до п. п. 8 п. 1 розділу ХIII Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 року, ч. 6 ст. 147 та абз. 3 п. 3 розділу ХII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII Апеляційний суд м. Києва діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Київського апеляційного суду в апеляційному окрузі.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 просила задовольнити апеляційну скаргу.

ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_7 просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін посилаючись на її законність та обґрунтованість. У своїх поясненнях звернули увагу на те, що позовні вимоги ОСОБА_2 стосуються відшкодування лише моральної шкоди, але розмір такої шкоди вказано 150 000 грн. Заявник не долучив будь - яких доказів, які б вказували на те, що існує реальна загроза невиконання рішення суду, у випадку задоволення позову. Відповідач та її представник приймають участь у кожному судовому засіданні та вчиняє належні для повного та всебічного розгляду справи процесуальні дії. Посилання у апеляційній скарзі на порушення строків розгляду заяви про забезпечення позову не може бути підставою для скасування ухвали.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши надані матеріали, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачів, та що такі заходи є співмірними із заявленими позовними вимогами.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначено статтею 150 ЦПК України. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У позовній заяві позивачі просять стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 211 035, 20 грн, на користь ОСОБА_2 стягнути - 692 грн матеріальних витрат та в рахунок відшкодування моральної шкоди 150 000 грн.

У порядку забезпечення позову ОСОБА_2 просить накласти арешт на майно, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_3, а саме на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 та заборонити вчинення реєстраційних дій з нерухомим майном відповідача, на яке просить накласти арешт.

Із позовної заяви вбачається, що між сторонами дійсно виник спір щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП. Сторони не заперечують реальності такого спору.

При розгляді справи у апеляційному порядку ОСОБА_3 повідомила, що вона не працює, на рахунку у банку має грошові кошти у розмірі біля 20 000 грн, транспортних засобів чи іншого майна, крім 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 не має.

Відтак побоювання заявника, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову відповідачкою не спростовані.

Суд першої інстанції не звернув уваги на зазначені обставини. Забезпечення позову у спосіб, обраний позивачкою не завдає шкоди відповідачці, оскільки накладення арешту на нерухоме майно тимчасово перешкоджає відчуженню такого майна. Проте це майно залишається у повному віданні та користуванні відповідачки, та у разі відмови у позові види забезпечення позову скасовуються. У разі ж задоволення позову при повному виконанні рішення суду такі заходи забезпечення позову також скасовуються.

Відтак висновки суду про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову є помилковими.

Ні позивачем, ні відповідачем не надано доказів вартості майна, на яке заявник просить накласти арешт.

З витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що площа квартири АДРЕСА_1 складає 115,6 кв м.

Виходячи з ціни позову 361 727, 20 грн колегія суддів вважає, співмірним буде накладення арешту на 1/4 частину зазначеної квартири.

Доводи представника відповідачки про те, що вимоги ОСОБА_2 становлять лише 150 000 грн колегія суддів не може визнати обґрунтованими, оскільки судом розглядалося питання забезпечення позову в цілому. Провадження у справі не роз`єднані, а тому при вирішенні питання про забезпечення позову колегія суддів виходить із загальної ціни позову.

Той факт, що 2/3 частини квартири, які належать позивачці на праві власності не виділені в натурі не є перешкодою у накладенні арешту на частину квартири, оскільки відчуження своєї частки власник може проводити і без виділу в натурі. Заходи ж забезпечення позову направлені на тимчасове обмеження відчуження відповідачкою своєї частки у квартирі у зв`язку з відсутністю у останньої доходів та іншого майна.

За вказаних обставин ухвала суду підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про часткове задоволення заяви про забезпечення позову.

Накладення арешту на нерухоме майно чи його частку є перешкодою для відчуження такого майна та відповідно проведення реєстраційних дій щодо реєстрації такого майна на іншу особу, а відтак вимоги заявника про заборону вчинення реєстраційних дій з нерухомим майном відповідачки як окремий вид забезпечення позову задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 15 січня 2018 року скасувати.

Заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_3.

Стягувачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2.

Боржник: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_2

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови виготовлений 20.06.2018 року.

Головуючий

Судді