АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/3038/16-ц 22-ц/774/340/К/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2018 року м. Кривий Ріг

справа № 215/3038/16-ц

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Кислиця І.В.,

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідачі: ОСОБА_2, Приватне акціонерне товариство «Українська акціонерна страхова компанія АСКА»

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 26 вересня 2017 року, яке постановлено суддею Демиденко Ю.Ю. у місті Кривому Розі, -

В С Т А Н О В И В:

В липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення майнової та моральної шкоди. У вересні 2016 року позов був уточнений позивачем та позивач просив стягнути з відповідачів ОСОБА_2 та Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» на свою користь солідарно майнову шкоду в сумі 30785,40 грн., з відповідача ОСОБА_2 - моральну шкоду в сумі 7000 грн., яка завдана внаслідок ДТП, яке відбулося 13.07.2013 р. по вул.23 Лютого в м. Кривому Розі.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 13.07.2013 р. водій ОСОБА_2, рухаючись на автомобілі «ВАЗ 21070», реєстраційний № НОМЕР_1, по вул. 23 Лютого в м. Кривому Розі, здійснив проїзд перехрестя з вул. Сурікова на заборонений (червоний) сингал світлофора та допустив наїзд на автомобіль «Шкода-Суперб», реєстраційний № НОМЕР_2, який належить позивачу.

Внаслідок ДТП автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень. Постановою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 15.10.2013 року ОСОБА_2 було визнано винним в даному ДТП за ст.124 КУпАП. Крім того винуватість ОСОБА_2 підтверджується постановою слідчого Тернівського ВП Криворізького ВП від 05.01.2016 року, якою встановлена вина відповідача в отриманні позивачем тілесних ушкоджень.

Відповідальність заподіювача шкоди була застрахована згідно поліса №АВ/4442093 в ПрАТ «УАСК АСКА».

Згідно висновку автотоварозначого дослідження від 16.08.2013 р., розмір майнової шкоди, завданої позивачу внаслідок ДТП становить 30785,40 грн.

У зв'язку з наведеним позивач просив стягнути солідарно з відповідачів розмір матеріальних збитків в сумі 30785,40 грн., та з відповідача ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 7000 грн., витрати на правову допомогу та витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 26 вересня 2017 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні його позовних вимог.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по справі задоволення його позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Так, суд першої інстанції при ухваленні рішення не врахував, що вина відповідача ОСОБА_2 у ДТП, що сталося 13.07.2013 року, встановлена постановою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 15.10.2013 року, в якій зазначено, що ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_3 в м. Кривий Ріг по вул. 23 Лютого проїхав перехрестя з вулицею Сурікова на заборонений червоний сигнал світлофору, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, а водій ОСОБА_2 тілесні пошкодження.

Крім того суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивач звернувся з позовом про відшкодування шкоди, завданої злочином, оскільки предметом даного спору є відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Зауважує на тому, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що ним пропущено процесуальний строк на звернення до суду з даним позовом, оскільки ДТП сталося 13.07.2013 року, а з позовом до суду він звернувся 11.07.2013 року, що підтверджено штампом вхідної кореспонденції суду першої інстанції.

Крім того, позивач зауважує на тому, що з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, який був укладений між відповідачами по справі, він ознайомився лише в серпні 2017 року, при ознайомленні з матеріалами справи.

Також суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що ОСОБА_2 не був присутній при проведенні автотоварознавчого дослідження, оскільки у протоколі огляду транспортного засобу від 07.08.2013 року та у продовженні протоколу огляду транспортного засобу від 12.08.2013 року міститься підпис ОСОБА_2, крім того, відповідачами по справі не оскаржувався порядок проведення огляду автомобіля.

У запереченнях на апеляційну скаргу представник відповідача ПрАТ «УАСК АСКА» просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на її думку, апеляційну скаргу позивача - залишити без задоволення, як необґрунтовану.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційній суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Заслухавши суддю - доповідача, представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_6, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 13.07.2013 р. водій ОСОБА_2 рухаючись на автомобілі «ВАЗ 21070», реєстраційний № НОМЕР_1 по вул. 23 Лютого в м. Кривому Розі, здійснив проїзд перехрестя з вул. Сурікова на заборонений (червоний) сингал світлофора та допустив наїзд на автомобіль «Шкода-Суперб», реєстраційний НОМЕР_2, який належить позивачу ОСОБА_1 внаслідок чого автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень, а водій ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження.

Між ПрАТ «УАСК АСКА» та ОСОБА_2, як належним володільцем транспортного засобу «ВАЗ 21070», реєстраційний № НОМЕР_1 було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від №АВ/4442093 від 02.04.2013 року зі строком дії до 01.04.2014 р. та страховою сумою при пошкодженні майна 50000 грн. при нульовій франшизи.

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 16.08.2013 року вартість майнової шкоди, завданої власнику автомобіля «Шкода-Суперб», реєстраційний НОМЕР_2, який належить позивачу ОСОБА_1, складає 30785,40 грн.

Огляд авто проводився 07.08.2013 р. без другого учасника ДДТ ОСОБА_2 і представника ПрАТ «УАСК АСКА».

Згідно постанови Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 15.10.2013 року, адміністративна справа відносно ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП України провадженням закрита за давністю накладення адміністративного стягнення.

Крім того встановлено, що в провадженні Тернівського ВП КВП перебуває кримінальне провадження, внесене в ЄРДР 13.07.2013 року №0002135 за фактом отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_2 при обставинах ДТП, по якому слідчим винесена постанова про закриття кримінального провадження.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем по справі пропущено строк позовної давності для звернення до суду з позовом, з того, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів вини виключно відповідача ОСОБА_2 в ДТП, та з того, що спосіб захисту свого права обраний позивачем ОСОБА_1, щодо солідарного стягнення шкоди з ОСОБА_2 і ПрАТ «УАСК АСКА» не відповідає правовідносинам, які склалися.

Проте, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно до п. 4. абз. 2 постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Так, відповідно до висновків викладених у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.02.2012р «Узагальнення судової практики розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки у 2010-2011 роках» зазначено, що вирішуючи питання про відшкодування шкоди, завданої майну особи в результаті ДТП, та визначаючи розмір такої шкоди, судам слід звернути увагу на положення ст. 1192 ЦК України, згідно з яким з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати їй в натурі (передати річ того ж роду і тієї ж якості, полагодити пошкоджену річ, тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

У п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Згідно з роз'ясненнями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992 року N 6 при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв'язку із заподіянням шкоди майну.

Згідно до Постанови Верховного Суду України від 02.12.2015 року по цивільній справі №6-691цс15 роз'яснено, що відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості.

Пунктом 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник, особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обовязок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоровя, майна або відповідальності перед іншими особами. До відносин, що випливають з обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Обєктом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, повязані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоровю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 цього Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.

За змістом статей 9, 22, 31, 33, 35, 36-37 Закону № 1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоровю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, повязана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Передбачають вказані норми також, що неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, з моменту скоєння ДТП є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування.

З огляду на зазначене, сторонами договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обовязок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника.

Разом з тим зазначені зобовязання не виключають одне одного. Деліктне зобовязання первісне, основне зобовязання, у якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, унаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обовязково припиняє деліктне зобовязання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобовязаною. При цьому, потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобовязаний виконати обовязок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд , відповідно до статті 12 ЦК України. Відповідно до 14 цього Кодексу, особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї.

Тобто, право потерпілого є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий ОСОБА_1 не був. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні.

Таким чином позивачу ОСОБА_1, як кредитору, належить право вимоги в обох видах зобовязань деліктному та договірному. При цьому він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України.

На підставі наведеного вище колегія суддів вважає, що спосіб захисту свого права обраний позивачем ОСОБА_1, щодо солідарного стягнення шкоди з ОСОБА_2 і ПрАТ «УАСК АСКА» не відповідає правовідносинам, які склалися. Солідарну відповідальність згідно норм ст.1190 ЦК України несуть особи спільними діями яких завдано шкоди. В даному випадку страховик може самостійно виплатити страхове відшкодування, здійснивши свій обов'язок за договором, або ОСОБА_2 може нести відповідальність самостійно, або в частині яка не покрита страховим відшкодуванням, тому позовні вимоги позивача щодо солідарного стягнення з відповідачів на його користь матеріальної та моральної шкоди, завданої ДТП задоволенню не підлягають.

Висновок суду першої інстанції про те, що позивач звернувся з позовом до суду з порушенням строків позовної давності, що встановлені ст. 256 ЦК України, колегія суддів вважає помилковим, оскільки позивач звернувся з позовом до суду 11.07.2016 року (а.с.2) при тому що ДТП відбулося 13.07.2013 року. Тобто, оскільки у позивача виникло право на захист своїх прав з 13.07.2013 року, він з дотриманням строків, визначених ст. 256 ЦК України, 11.07.2016 року звернувся до суду з даним позовом.

Також колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції стосовно того, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів вини виключно відповідача ОСОБА_2 в ДТП, оскільки матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності за скоєння ДТП, що мало місце 13.07.2013 року, було складено на водія ОСОБА_2, що свідчить про те, що в його діях були виявлені порушення ПДР, відносно позивача матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності не складався, а закриття провадження за адміністративною справою відносно ОСОБА_2 у зв'язку із давністю накладення адміністративного стягнення не є доказом його невинуватості у скоєнні ДТП.

Крім того слід зауважити, що постановою заступника начальника СВ Тернівського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області, капітана поліції Балинського А.В. від 26 вересня 2017 року про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_1 встановлено, що в ході здійснення досудового розслідування кримінального провадження були допитані свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, які пояснили, що автомобіль «ВАЗ 21070», під керуванням водія ОСОБА_2, здійснював проїзд перехрестя вул. 23-го Лютого - вул. Сурікова, на червоний сигнал світлофору.

Таким чином, в діях водія ОСОБА_2 по керуванню автомобілем «ВАЗ 2107» вбачаються невідповідності вимогам п. 8.7.3 є) Правил дорожнього руху України, котре гласить: п. 8.7.3 «Сигнали світлофора мають наступне значення: е) червоний сигнал, у тому числі миготливий, чи два червоних сигналу забороняють рух.»

Крім того, допитана в порядку розслідування кримінального провадження, свідок ОСОБА_11 надала пояснення, що 13.07.2013 року в обідній час вона знаходилася на врегульованому перехресті вул. 23 Лютого - вул. Сурікова. Знаходилася вона там зі своїм товаришем ОСОБА_12, з яким йшли вздовж проїжджої частини вул. 23 Лютого в напрямку вул, Косигіна. Після того, як вони перейшли з ним дорогу, то почули скрипіт гальм та побачили як автомобіль «ВАЗ2107» рухається у заносі, після чого допустив перекидання. Потім вони підійшли до автомобілю і їм пояснили, що на перехресті стоїть автомобіль «Шкода СуперБ». Після чого залишилися на місці пригоди, до приїзду працівників ДАІ. Після вказаної події, на місце ДТП приїхав брат водія ВАЗ 2107 та взяв у них номери телефонів та пообіцяв, що буде вдячний якщо слідчому нададуть покази, що його брат їхав на зелений сигнал світлофора.

Також вказаною постановою встановлено, що з матеріалів кримінального провадження у діях водія ОСОБА_2 маються порушення вимог пункту п. 8.7.3 Правил дорожнього руху, внаслідок чого відбулося зіткнення транспортного засобу під його керуванням та автомобілем під керуванням водія ОСОБА_1 та визнано, що дії ОСОБА_2 перебувають у причинному зв'язку з суспільно небезпечними наслідками.

Отже, ОСОБА_1, рухаючись в своїй смузі на дозволяючий рух сигнал світлофору, маючи перевагу, був вправі розраховувати, що водій автомобіля ВАЗ 2107, який перетинав перехрестя, виконає вимоги ПДР і зупиниться на забороняючий рух сигнал світлофору, що передбачено п. 1.4 ПДР.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що вина відповідача ОСОБА_2 у скоєнні ДТП, яке сталося 13.07.2013 року. в якому водій ОСОБА_2, рухаючись на автомобілі «ВАЗ 21070», реєстраційний № НОМЕР_1 по вул. 23 Лютого в м. Кривому Розі, здійснив проїзд перехрестя з вул. Сурікова на заборонений (червоний) сингал світлофора та допустив наїзд на автомобіль «Шкода-Суперб», реєстраційний НОМЕР_2, який належить позивачу ОСОБА_1 доведена належними та допустимий доказами, тому позовні вимоги позивача щодо відшкодування шкоди, завданої ДТП підлягають частковому задоволенню.

Згідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання якого створює підвищену небезпеку.

Таким чином, враховуючи наведене вище, колегія суддів приходить до висновку, що з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода, завдана пошкодженням належного йому автомобіля «Шкода-Суперб», реєстраційний НОМЕР_2, яка, згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 16.08.2013 року, становить 30785 грн. 40 коп.

Також колегія суддів вважає, що підлягають частковому задоволенню позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, з огляду на наступне.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Така шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Під моральною шкодою розуміються витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як встановлено судом, в результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль позивача ОСОБА_1, на відновлення якого позивачу необхідно докласти зусиль, що в сукупності істотно змінило життєві відносини і порушило побут позивача, потягло за собою душевні хвилювання та зміну звичайного способу його життя і вимагає від нього додаткових зусиль для його організації.

Враховуючи обставини справи, характер і обсяг душевних страждань позивача, відсутність активних дій відповідача ОСОБА_2, щодо відшкодування позивачу шкоди, істотності змушених змін життєвих відносин, часу й зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану та виходячи із засад розумності, виваженості й справедливості, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача в рахунок відшкодування спричиненої йому в результаті дорожньо-транспортної пригоди моральної шкоди - 3 000 гривень, оскільки саме такий розподіл відшкодування моральної шкоди на думку суду є співмірним з заподіяною моральною шкодою.

На думку колегії суддів не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача щодо стягнення на його користь витрат на професійну правничу допомогу, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що ним сплачувались кошти в розмірі 2900 грн.

Отже, на підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про обов'язок відповідача ОСОБА_2 відшкодувати позивачу завдану ДТП майнову шкоду у розмірі 30785 грн. 40 коп. та моральну шкоду у розмірі 3000 грн. .

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати в розмірі 1157,52 грн. за розгляд справи судом першої та апеляційної інстанцій (а.с.1,158).

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 26 вересня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення майнової та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування матеріальної шкоди 30785 (тридцять тисяч сімсот вісімдесят п'ять) грн. 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 3000 (три тисячі) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1157 (одна тисяча сто п'ятдесят сім) грн. 52 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 15 червня 2018 року.

Головуючий:

Судді: