Справа № 630/162/18
Провадження № 2/630/143/18
14 червня 2018 року м. Люботин
Люботинський міський суд Харківської області у складі:
головуючого судді Малихіна О.О.
за участі секретаря Косенко С.В.,
представника позивача ОСОБА_1,
На підставі заяви позивача ОСОБА_2 ухвалою суду від 25 травня 2018 року були вжиті заходи забезпечення позову у виді заборони відповідачу вчиняти дії по відчуженню житлового будинку загальною площею 41,70 кв.м, житловою площею 30,90 кв.м, що розташований за адресою: Харківська область, м. Люботин, сщ. Коваленки, вул. Олімпійська (колишня вул. Ворошилова), буд. 4.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, про день, час і місце розгляду справи була повідомлена в приміщені суду 03 травня 2018 року під особистий розпис. Про причини неявки в судове засідання відповідач не повідомила, тому суд виходить з того, що її неявка відбулась за неповажних причин. Від моменту отримання 13 квітня 2018 року копії ухвали про відкриття провадження та копії позовної заяви відповідач ОСОБА_3 відзив у письмову виді суду не подала. Суд, зі згоди представника позивача, розглядає справу за відсутністю відповідача в заочному судовому засіданні.
У вступному слові представник позивача ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги та на їх обґрунтування посилався на обставини, викладені в позовній заяві.
Вислухавши пояснення позивача, дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступне.
Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмової формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Як вбачається із матеріалів справи, 13 січня 2016 року між ОСОБА_2 та особисто ОСОБА_3 був укладений договір позики, відповідно до якого позивач передав у позику відповідачеві грошову суму у розмірі 1430,00 доларів США, яку ОСОБА_3В зобов'язалася повернути в строк не пізніше 13 лютого 2016 року. Такий договір був посвідчений 13 січня 2016 року приватний нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_4 та зареєстрований у реєстрі за № 9.
В п. 2 вказаного договору викладено письмове твердження позивальника ОСОБА_3 про отримання нею від позикодавця ОСОБА_2 валютних цінностей в повному обсязі ще до підписання договору позики. Крім того, позичальник ОСОБА_3 додатково видала позикодавцю ОСОБА_2 власноручно складену розписку від 13 січня 2016 року про отримання грошових коштів в сумі 1430,00 доларів США. Оригінал цієї розписки наразі перебуває у позивача та був предявлений його представником для огляду під час судового розгляду.
За таких умов, сторони визначили зобовязання, яке підлягає виконанню, та строк його виконання не пізніше 13 лютого 2016 року.
У відповідності з правовою позицією Верховного Суду України по справі № 6-63 цс13 (постанова від 18 березня 2013 року), яка є обов'язковою для всіх судів України, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом.
Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобовязання, він, на підставі ст. 625 ЦК України, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення. Таке тлумачення вказаної норми викладено у постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 4 жовтня 2017 року у справі № 6-2751цс16.
Однак, в договорі позики, п. 8, його сторони, ОСОБА_2 і ОСОБА_3, узгодили таку його суттєву умову, як обовязок позичальника у разі прострочення виконання грошового зобовязання за договором сплатити на користь позикодавця суму боргу та 365 (Триста шістдесят пять) процентів річних від простроченої суми.
Від так у позивача виникло право на отримання компенсації від боржника у визначеному розмірі, яку відповідач ОСОБА_3 повинна сплатити у відповідності до взятого на себе обовязку.
Виходячи зі строку невиконання відповідачем свого зобовязання тривалістю 768 днів, а саме за період заявлений позивачем з 14 лютого 2016 року до 22 березня 2018 року сума 365 процентів річних від простроченої суми складає 1098,24 доларів США 1430,00 х 365% х 768/365 = 1098,24). Виходячи з офіційного курсу Національного банку України станом на 22 березня 2018 року встановлено на рівні 2628,0974 грн. за 100 доларів США, вказана сума 1098,24 доларів США дорівнює 288628,17 грн.
Так як відповідач ОСОБА_3 свої зобов'язання за договором позики не виконує з 14 лютого 2016 року, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги щодо стягнення 365% річних від простроченої суми у розмірі 288628,17 грн., а не 288628,22 грн. як вказано у розрахунках позивача, які засновані на сумі боргу, визначеній у національній валюті з округленням до другого числа після коми.
Також, суд стягує з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача понесені ним витрати по оплаті судового збору в сумі 3262,10 грн., що дорівнює 1% від розміру задоволений позовних вимог, та такі витрати підтверджені позивачем документально і були заявлені у орієнтовному розрахунку, викладеного в тексті позовної заяви.
Керуючись ст.ст. 526, 530, 533, 625, 1046, 1047-1049 ЦК України, ст.ст. 10-13, 76-81, 141, 263-265, 279, 280, 282 ЦПК України, суд
Позов задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог в задоволенні відмовити.
Рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Харківської області в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до апеляційного суду Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення. У разі проголошення лише вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

На заочне рішення відповідачем протягом 30 днів з дня його проголошення до Люботинського міського суду Харківської області може бути подана письмова заява про його перегляд. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя О. О. Малихін