Провадження №2/712/306/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2018 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого- судді - Пироженко В.Д.

за участі секретаря - Жук О.М.

за участю позивача ОСОБА_1, адвоката позивача ОСОБА_2, представника

відповідача ОСОБА_3, відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, адвоката ОСОБА_6,

представника третьої особи ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: Територіальний сервісний центр № 7141 про визнання правочинів недійсними, скасування державної реєстрації транспортних засобів та визнання права власності на транспортні засоби,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: Територіальний сервісний центр № 7141 про визнання правочинів недійсними, скасування державної реєстрації транспортних засобів та визнання права власності на транспортні засоби вказуючи, що рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 29.03.2017 року стягнуто з ОСОБА_4 на її користь борг за договором позики від 04.07.2011 року в сумі 203400 гривень, проценти за позикою в сумі 146968 гривень 70 копійок, а також 3% річних від простроченої суми за останніх 5 років, в сумі 30510 гривень, а всього 380878,70 грн.

06.06.2017 року позивачу стало відомо, що в Соснівському районному суді м. Черкаси призначено розгляд цивільної справи № 712/5805/17 за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя. Ознайомившись із матеріалами вказаної справи їй стало відомо, що предметом спору зазначеної справи є лише автомобіль Мерседес-Бенц (фургон) 1994 року випуску, модель 410Д, д.н.з. СА 4400ВА та причіп легковий 2014 року випуску, марка ПГМФ, модель 8304-02 д.н.з. НОМЕР_1 по яких здійснюється стягнення в порядку виконання вказаного рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 29.03.2017 року, натомість в позовній заяві ОСОБА_8 замовчаний той факт, що спільним майном подружжя є також автомобіль Форд «Транзіт» д.н.з. НОМЕР_2, приблизна вартість 7500 доларів США, що становить 201525 грн., та автомобіль НОМЕР_3, приблизна вартість 1600 доларів США, що становить 42992 грн., які придбані за час шлюбу і зареєстровані за ОСОБА_8. Оскільки в позові ОСОБА_8 вирішується питання лише щодо частини спільного майна подружжя, то вважає, що такий позов спрямований на те, щоб унеможливити виконання згаданого рішення суду від 29.03.2017 року, що є порушенням її прав як стягувача (кредитора) за рішенням суду.

Також позивачу стало відомо, що 24.06.2017 року, відповідно до договорів укладених в ТСЦ №7141/2017/514168 ОСОБА_8 відчужила автомобіль ЗАЗ 11055 д.н.з. СА 3029АВ та Форд «Транзіт» д.н.з. ФА 004 ВЕ Чукову ОСОБА_9. Однак, наміру створення правових наслідків за даними договорами у ОСОБА_8 та ОСОБА_5 не було, оскільки з моменту відчуження і до цього часу ОСОБА_8 та ОСОБА_4, як користувалися так і користуються даними автомобілями. Вважає, що відчуження вказаних автомобілів було здійснено з метою недопущення їх поділу в суді як спільного майна подружжя та унеможливлення виконання рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 29.03.2017 року про стягнення з ОСОБА_4 380878,70 грн.

Просить визнати недійсним договір укладений в ТСЦ №7141/2017/514168 про перереєстрацію транспортного засобу, а саме: ЗАЗ 110557, VIN Y6D9416 з ОСОБА_8 на ОСОБА_5; визнати недійсним договір укладений в ТСЦ про перереєстрацію транспортного засобу, а саме: FORD TRANSIT CONECT, VIN WF0UXXTTPU8C13036 з ОСОБА_8 на ОСОБА_5. Також просить скасувати державну реєстрацію транспортного засобу а саме: ЗАЗ 110557, VIN Y6D9416, здійснену 24.06.2017 року на ОСОБА_5 та скасувати державну реєстрацію транспортного засобу а саме: FORD TRANSIT CONECT, VIN WF0UXXTTPU8C13036, здійснену 24.06.2017 року на ОСОБА_5.

До початку розгляду справи по суті позивач позовні вимоги змінила та просила визнати недійсними договір купівлі продажу №7141/2017/514168 транспортного засобу ЗАЗ 110557, VIN Y6D9416 та договір купівлі продажу №7141/2017/513885 транспортного засобу FORD TRANSIT CONECT, VIN WF0UXXTTPU8C13036 укладених 24.06.2017 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_5Г; скасувати державну реєстрацію вказаних транспортних засобів здійснених 24.06.2017 року на ОСОБА_5. Також просить виділити ОСОБА_4 у власність ? частину автомобіля ЗАЗ 110557, VIN Y6D9416, та ? частину автомобіля FORD TRANSIT CONECT, VIN WF0UXXTTPU8C13036 із спільного майна подружжя; звернути стягнення на ? частину автомобіля ЗАЗ 110557, VIN Y6D9416, виділених у власність ОСОБА_4 із спільної сумісної власності подружжя, визнавши за нею право власності на належну ОСОБА_4 ? частину автомобіля ЗАЗ 110557, VIN Y6D9416, що еквівалентно 5500 гривням в рахунок погашення боргу за рішенням Черкаського районного суду Черкаської області 29.03.2017 року по справі №707/1963/15-ц; звернути стягнення на ? частини автомобіля FORD TRANSIT CONECT, VIN WF0UXXTTPU8C13036 виділених y власність ОСОБА_4 із спільної сумісної власності подружжя, визнавши за нею, право власності на належну ОСОБА_4 ? частину автомобіля FORD TRANSIT CONECT, VIN WF0UXXTTPU8C13036, що еквівалентно 89042 гривням 53 копійкам в рахунок погашення боргу за рішенням Черкаського районного суду Черкаської області 29.03.2017 року по справі №707/1963/15-ц; виділити ОСОБА_8 у власність 1/2 частину автомобіля ЗАЗ 110557, VIN Y6D9416, та ? частину автомобіля FORD TRANSIT CONECT, VIN WF0UXXTTPU8C13036 із спільного майна подружжя; звернути стягнення на 1/2 частину автомобіля ЗАЗ 110557, VIN Y6D9416, виділених у власність ОСОБА_8 із спільної сумісної власності подружжя, визнавши за нею, право власності на належну ОСОБА_8 ? частину автомобіля ЗАЗ 110557, VIN Y6D9416, що еквівалентно 5500 гривням в рахунок погашення боргу за рішенням Черкаського районного суду Черкаської області 29.03.2017 року по справі №707/1963/15-ц; звернути стягнення на ? частину автомобіля FORD TRANSIT CONECT, VIN WF0UXXTTPU8C13036 виділених y власність ОСОБА_8 із спільної сумісної власності подружжя, визнавши за нею право власності на належну ОСОБА_8 ? частину автомобіля FORD TRANSIT CONECT, VIN WF0UXXTTPU8C13036, що еквівалентно 89042 гривням 53 копійкам в рахунок погашення боргу за рішенням Черкаського районного суду Черкаської області 29.03.2017 року по справі №707/1963/15-ц; стягнути з відповідачів на її користь витрати на правничу допомогу у розмірі 10000 гривень. Змінені позовні вимоги обгрунтовує тим, що при укладенні вказаних договорів купівлі продажу транспортних засобів ОСОБА_8 не було додержано ст.ст. 65,68 СК України, так як згоду на укладення цих договорів ОСОБА_4 не надавав. Крім того, рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 29.03.2017 року встановлено, що борг ОСОБА_4 перед позивачем виник з договору позики грошових коштів від 04.07.2011 року, які були взяті в борг саме на розвиток його підприємницької діяльності. Тому є всі достатні підстави стверджувати, що автомобілі ЗАЗ 11055 д.н.з. СА 3029АВ та Форд «Транзіт» д.н.з. НОМЕР_2 були придбані за рахунок його коштів, які були використані в підприємницькій діяльності ОСОБА_4 Тому подружжя, крім права спільної сумісної власності на придбані автомобілі за рахунок позичених у неї грошових коштів, внаслідок укладення договору позики, виникає також і зобовязання в інтересах сім'ї у вигляді повернення позиченої грошової суми, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники, оскільки договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї.

В судовому засіданні позивач та його адвокат ОСОБА_2 змінені позовні вимоги підтримали та просили їх задоволити.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_8 ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні. Вважає позовні вимоги безпідставними та не обґрунтованими посилаючись на те, що автомобілі «Форд Транзіт» та «Таврія-пікап» хоч були придбані під час шлюбу ОСОБА_8 та ОСОБА_4, але не за їх спільні кошти подружжя, а за кошти одержані ОСОБА_8 від ОСОБА_5, в якості позики для свої особистих цілей, в тому числі для здійснення підприємницької діяльності . Укладення між ОСОБА_8 договорів купівлі продажу спірних автомобілів здійснювало саме з метою настання реальних наслідків та перехід до ОСОБА_5 права власності на спірні автомобілі, грошові кошти від реалізації яких в подальшому і були переданні останньому для погашення існуючої перед ним на підставі боргових розписок від 30 серпня 2016 року та від 24 серпня 2013 року заборгованості. Позивачем не зазначено, на підставі чого вона дійшла висновку про те, що ОСОБА_8 являється її солідарним боржником, в той час, як кошти, що надавали в борг ОСОБА_4 зі слів самої позивачки надавалися йому для ведення підприємницької діяльності, а не як на сімейні потреби. Більш того, ОСОБА_1 не є стороною спірних договорів, і не має права звертатися до суду з даним позовом, оскільки не є належним позивачем.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні, зазначив, що він разом із ОСОБА_10 отримав в борг у ОСОБА_11 15000 доларів для розвитку їхнього бізнесу. А саме для закупівлі товару (риби). В подальшому ОСОБА_10 отримав від ОСОБА_1 у борг кошти в розмірі 5000 доларів для придбання автомобіля, які з часом були повернені останній ОСОБА_10 Також зазначив, що ОСОБА_10 з часом повернув ОСОБА_1 7500 доларів США. Які були отриманні у борг ОСОБА_4 Вважає, що ОСОБА_10 разом з ним повинен бути солідарним боржником при поверненні коштів отриманих ним у борг, так як він на розвиток їх бізнесу брав кошти у своїх знайомих в доларах, віддавати потрібно йому одному.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_5 та його адвокат ОСОБА_6 позовні вимоги не визнали та просили відмовити в їх задоволенні. Адвокат зазначив, що позивач не є стороною спірних договорів, тому не має права звертатися до суду з даним позовом. Відповідно до розписки написаної власноруч ОСОБА_8 24.08.2013 року ОСОБА_5 дав особисто ОСОБА_8 в борг грошові кошти в сумі 7000 доларів США до 24.08.2016 року, для купівлі останньою автомобіля Форд для її особистих не сімейних потреб та для використання в особистій її підприємницькій діяльності. В подальшому відповідно до розписки написаної власноруч ОСОБА_8, відповідач ОСОБА_5 30.08.2016 року особисто дав ОСОБА_8 в борг грошові кошти в сумі 1600 доларів США до 01.03.2016 року для купівлі автомобіля Таврія для її особистих не сімейних потреб та для використання в її особистій підприємницькій діяльності. Відповідно до умов вказаних в розписках в разі неповернення грошових коштів у визначені строки, або по першій вимозі ОСОБА_5 громадянка ОСОБА_8 зобовязалася передати ОСОБА_5 право власності на зазначені автомобілі. Таким чином ОСОБА_5 було надано грошові кошти ОСОБА_8 під чітко визначену мету, а саме для купівлі визначених автомобілів Таврія та Форд. У звязку з неповерненням коштів ОСОБА_8, в подальшому були укладені договори купівлі - продажу вказаних автомобілів. Позивач всупереч законодавства України не надає докази, щодо фіктивності договорів купівлі-продажу автомобілів.

Представник третьої особи Територіального сервісного центру № 7141 ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що в разі задоволення позовних вимог вони можуть зробити перереєстрацію транспортних засобів. В вирішенні спору покладалась на думку суду.

Відповідно до п.3 розділу Х11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-У111 «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.

У зв»язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України, який вступив в дію 15.12.2017 року.

Заслухавши учасників процесу, покази свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини:

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 29.03.2017 року стягнуто з ОСОБА_4 на її користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 04.07.2011 року в сумі 203400 гривень, проценти за позикою в сумі 146968 гривень 70 копійок, а також 3% річних від простроченої суми за останніх 5 років, в сумі 30510 гривень, а всього 380878,70 грн.

Даним рішенням суду встановлено, що відповідно до розписки складеної ОСОБА_4 та ОСОБА_10 від 04.07.2011 року, ОСОБА_1 надала позику у розмірі 20000 доларів США, під відсотки терміном на шість місяців. Оскільки кошти в розмірі 7500 доларів США ОСОБА_4 не було повернуто ОСОБА_1, було винесено зазначене рішення суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В подальшому рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 31 жовтня 2017 року розподілено між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 спільно нажите майно, виділено в натурі та визнано за ОСОБА_8 право власності на 2/3 частини спільного майна подружжя, а саме: право власності на автомобіль Мерседес-Бенц 410Д вантажний фургон, д.н.з. НОМЕР_4, колір білий, 1994 року випуску та причіп ПР-легковий, д.н.з. НОМЕР_1, колір сірий, 2014 року випуску. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/3 частину спільного майна подружжя, а саме право власності на грошові кошти в загальній сумі 65934 грн. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 40986 грн. ОСОБА_1 в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 22.02.2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, а рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 31.10.2017 року скасовано, та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 до ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_1 про розподіл спільного майна подружжя та позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_8, ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ відмовлено.

Відповідно до договору купівлі-продажу № 7141/2016/036451 від 30.08.2016 року ОСОБА_8 придбала у ОСОБА_12 автомобіль ЗАЗ, модель 110557, номерний знак НОМЕР_5, який в подальшому був проданий ОСОБА_5, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією договору купівлі-продажу № 7141/2017/514168 транспортного засобу від 24.06.2017 року.

Крім того, відповідно до договору купівлі-продажу 7141/2017/513885 транспортного засобу від 24.06.2017 року ОСОБА_8 продала ОСОБА_5 автомобіль FORD TRANSIT CONECT, VIN WF0UXXTTPU8C13036, номерний знак СА 0044ВЕ.

В своєму позові позивач посилається, на те, що оскаржувані нею договори є фіктивними правочинами, оскільки направлені на фіктивний перехід права власності на рухоме майно, а саме автомобілів Форд «Транзіт» та «Таврія пікап» до ОСОБА_5 з метою недопущення їх поділу в суді як спільного майна подружжя ОСОБА_8 та ОСОБА_4, та з метою щоб унеможливити виконання рішення Черкаського районного суду Черкаської області про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 боргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною 5 ст. 203 ЦК України визначено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 2 ст. 203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно до ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняють фіктивний правочин, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент) укладання угоди іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників, правочину.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року № 6-1873цс16.

В судовому засіданні встановлено, що на час винесення рішення Черкаським районним судом Черкаської області від 29.03.2017 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики, а також на час отримання ОСОБА_4 у борг коштів у ОСОБА_1, відповідачі ОСОБА_8 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі. Із зазначеного вбачається, що ОСОБА_8 завідомо знаючи про борг ОСОБА_4 відчужила належні їй на праві власності автомобілі Форд «Транзіт» та «Таврія пікап» ОСОБА_5, які були обєктом права спільної сумісної власності.

Відповідно до положень ст. 60 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно ч. 2, 3 ст. 61 ЦК України об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Враховуючи той факт, що автомобілі Форд «Транзіт» та «Таврія пікап» були придбані ОСОБА_8 під час шлюбу з ОСОБА_4, тому вони є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

В той же час з оскаржуваних договорів купівлі-продажу транспортних засобів вбачається, що під час їх укладення, ОСОБА_4 не надавав свою згоду на їх продаж, як передбачено ст. 65 ЦК України.

Частиною 1 ст. 65 ЦК України визначено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до ч. 3 ст. 65 ЦК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Частиною 4 ст. 65 ЦК України визначено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Так, правовою позицією Верховного суду України від 7 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс15 та постановами від 07.09.2016 року по справі № 6-727цс16 та від 12 вересня 2012 року в справі за № 6-88цс12 передбачено, що відповідно до частини другої статті 369 ЦК України та частини другої статті 65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозвязку слід дійти висновку, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Крім того, вирішуючи спір про визнання угоди недійсною, суд зясовує наявність обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

В данному випадку суд вважає, що ОСОБА_8 укладаючи з ОСОБА_5 оскаржувані договора купівлі-продажу щодо спільного майна, а саме автомобілів Форд «Транзіт» та «Таврія пікап» діяли не добросовісно, зокрема, ОСОБА_5завідомо знав про те, що майно належить подружжю ОСОБА_8 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності, оскільки він працював у ОСОБА_8, що і підтвердив та не заперечував в судовому засіданні. При цьому, ОСОБА_8 при укладенні вказаних договорів не отримала згоди на це другого з подружжя.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_5 пояснив, що він по проханню ОСОБА_8 давав їй кошти на придбання автомобіля Форд в сумі 7000 доларів США, а пізніше він дав кошти в сумі 1600 доларів США на придбання автомомбіля Таврія. При цьому пояснити звідки мав такі кошти не зміг. Також зазначив, що він працює на даний час у ОСОБА_8 та надає їй дані автомобілі для здійснення нею підприємницької діяльності.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_5 працював довгий час у нього грузчиком, а потім перейшов працювати до ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_13Ю, та ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснили, що працюють водіями на автомомбілях Форд і Таврія, дані автомомбілі зареєстровані на ОСОБА_5 і вони працюють по його проханню.

Суд критично оцінює дані покази свідків, так як в судововму засіданні встановлено, що ОСОБА_5 працює у ОСОБА_8 та надає їй автомомбілі для використання в підприємницькій діяльності.

Враховуючи викладене суд вважає, що оскаржувані договори є фіктивними правочинами, оскільки направлені на фіктивний перехід права власності на рухоме майно, а саме автомобілів Форд «Транзіт» та «Таврія пікап» до ОСОБА_5 з метою недопущення їх поділу в суді як спільного майна подружжя ОСОБА_8 та ОСОБА_4, та з метою щоб унеможливити виконання рішення Черкаського районного суду Черкаської області про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1

Більш того, дане рішення суду було винесене значно раніше (29.03.2017 року), ніж укладені оскаржувані договори (26.04.2017 року).

Стаття 216 ЦК України визначає особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, кожна зі сторін зобов'язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Правові наслідки перебачені ст. 216 ЦК України, застосовуються лише за наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним або який визнано недійсним. Права особи , яка вважає себе власником майна, не підлягає захисту шляхом задоволення позову до набувача з використанням правового механізму, установленного статями 215, 216 ЦПК України.

Суд вважає, що позивач надав докази того, що правочин вчинений відповідачем ОСОБА_8 з порушенням норм діючого законодавства, та при їх укладенні сторонами не дотримано вимог, встановлених ст. 203, 215, 234 ЦК України, та 65 СК України. Більш того, в судовому засіданні достовірно встановлено, що на час укладення спірних договорів, вже існувало рішення суду від 29.03.2017 року про стягнення заборгованості за договором позики, про яке було відомо ОСОБА_8

Враховуючи викладене суд вважає, що вимоги позивача в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу № 7141/2017/514168 транспортного засобу ЗАЗ 110557, та договору купівлі-продажу № 7141/2017/513885 транспортного засобу FORD TRANSIT CONECT, VIN WF0UXXTTPU8C13036 від 24.06.2017 року, укладених між ОСОБА_8 та ОСОБА_5, та вимоги в частині здійснення перереєстрації вказаних автомобілі з ОСОБА_5 на ОСОБА_8 підлягають до задоволення. У звязку з цим і підлягає до задоволення вимоги в частині виділення ОСОБА_4 та ОСОБА_8 у власність по ? частині автомобіля ЗАЗ 110557 та ? частині автомобіля FORD TRANSIT CONECT із спільного майна подружжя кожному.

Посилання представників відповідача на те, що позивач є неналежним позивачем стосовно заявлених вимог про визнання правочину недійсним, суд вважає безпідставними. Позивачем на захист своїх прав подано позов про визнання даних договорів недійсними, виділення майна у власність, звернення стягнення на майно та визнання права власності на майно.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 29.03.2017 року ОСОБА_1, як третій особі з самостійними вимогами, яка звернулась з позовом до ОСОБА_8 та ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власність подружжя та його поділ відмовлено в позові, так як він не відповідає способу захисту права, оскільки вона не ставить питання про визнання права власності та його розподіл, в тому числі з собою.

Статтею 371 ЦК України передбачено, що кредитор співвласника майна, що є у спільній сумісній власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї, крім випадків, установлених законом. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, для звернення стягнення на неї здійснюється у порядку, встановленому статтею 366 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 366 ЦК України кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Якщо виділ в натурі частки із спільного майна має наслідком зміну його призначення або проти цього заперечують інші співвласники, спір вирішується судом.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 366 ЦК України визначено, що у разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу. У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов'язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку.

Відповідно до вимог ст.73 СК України, за зобов»язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі.

Стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом буде встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім»ї і те, що було одержано за договором, використано на її потреби.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 брав в борг у позивачки кошти для ведення спільного з ОСОБА_10 бізнесу, а саме для купівлі риби, а не для придбання автомобілів. Даний факт в судовому засіданні підтвердив свідок ОСОБА_10

Також судом було встановлено, що рішенням Черкаського районного суду від 29.03.2017 року, борг стягнуто на користь позивача лише з ОСОБА_4 В судовому засіданні ОСОБА_4 пояснив, що довгий час з ОСОБА_8 не підтримують сімейних стосунків та не ведуть спільного бізнесу.

На підтвердження цього, в матеріалах справи мається витяг з Єдиного державного реєстру в якому зазначено, що ОСОБА_4 зареєстрований як підприємець 12.01.2008 року, ОСОБА_8 зареєстрована 14.04.2017 року.

Зважаючи на викладене суд вважає, що вимога позивача в частині звернення стягнення на автомобілі ЗАЗ 110557, VIN Y6D416, та автомобіль FORD TRANSIT CONECT, VIN WF0UXXTTPU8C13036 виділених по ? y власність ОСОБА_8 та визнання за позивачкою ОСОБА_1 права власності на ? частину даних автомобілей не підлягає до задоволення.

Не підлягає до задоволення і вимога позивачки в частині звернення стягнення на автомобілі ЗАЗ 110557, VIN Y6D416, та автомобіль FORD TRANSIT CONECT, VIN WF0UXXTTPU8C13036 виділених по ? y власність ОСОБА_4 із спільної сумісної власності подружжя, визнавши за нею, право власності на належну йому частки в рахунок погашення боргу за рішенням Черкаського районного суду Черкаської області 29.03.2017 року по справі №707/1963/15-ц.до задоволення

Дане питання повинно вирішуватись державним виконавцем в межах виконавчого провадження, щодо виконання рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 29.03.2017 року, яким стягнено з ОСОБА_4 на її користь борг за договором позики від 04.07.2011 року в сумі 203400 гривень, проценти за позикою в сумі 146968 гривень 70 копійок, а також 3% річних від простроченої суми за останніх 5 років, в сумі 30510 гривень, а всього 380878,70 грн.

Крім того, як зазначалось вище, відповідно до ч. 2, 3 ст. 366 ЦК України визначено, що у разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу. У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов'язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку, що в даному випадку не позбавляє позивача на даний спосіб захисту своїх прав.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідачів витрат 31087,05 грн, пов'язаних із отриманням правової допомоги, то слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно із зазначеною вище нормою склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки).

Частиною 3 ст. 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги

В порушення вказаних норм ЦПК України позивачем витрат на правову допомогу до суду надано лише розрахунок на правову допомогу, та договір на надання правововї допомоги, інших доказів на підтвердження понесених ним витрат суду не надано.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.48 постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, стороною позивача не надано доказів в обґрунтування заявленої суми витрат на правову допомогу, виходячи з чого суд не вбачає підстав для задоволення такої вимоги.

Таким чином, суд вислухавши сторони, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку що позивачем в судовому засіданні частково доведено обставини, на які він посилався як на підставу своїх позовних вимог, а тому суд вважає що позов підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 6,12, 13, 15,18, 19, 263, 265, 268 ЦПК України, на підставі ст. ст. 203, 215, 234, 366, 371,ЦК України, ст.ст. 60, 61, 65, 68 СК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити частково.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу № 7141/2017/514168 транспортного засобу ЗАЗ 110557, укладений 24.06.2017 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_5, та договір купівлі-продажу № 7141/2017/513885 транспортного засобу FORD TRANSIT CONECT, VIN WF0UXXTTPU8C13036, укладений 24.06.2017 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_5.

Здійснити перереєстрацію вказаних автомобілі з ОСОБА_5 на ОСОБА_8.

Виділити ОСОБА_4 у власність ? частину автомобіля ЗАЗ 110557 та ? частину автомобіля FORD TRANSIT CONECT із спільного майна подружжя.

Виділити ОСОБА_8 у власність ? частину автомобіля ЗАЗ 110557 та ? частину автомобіля FORD TRANSIT CONECT із спільного майна подружжя.

В іншій частині позову позивачу відмовити.

Стягнути з ОСОБА_8, ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в сумі по 904,57 грн. з кожного.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлено 18.06.2018 року.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу ( п.15 Розділу ХII «Перехідні положення" ЦПК України).

Головуючий: