Справа № 454/2128/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Веремчук О.А.
Провадження № 22-ц/783/638/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2018 року м.Львів

Справа № 2-464/2128/15

Провадження № 22ц/783/638/18

Апеляційний суд Львівської області в складі:

головуючого Приколоти Т.І.,

суддів Мікуш Ю.Р., Ніткевича А.В.,

секретар Іванова О.О.

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Сокальського районного суду м.Львова, ухваленого у м.Сокалі 6 листопада 2017 року (суддя Веремчук О.А.)

у справі

за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_5,

Виконавчого комітету Острівської сільської ради

Сокальського району Львівської області,

з участю третьої особи - Острівської сільської ради

Сокальського району Львівської області,

про визнання недійсним розпорядження, рішення,

скасування свідоцтва,-

встановила:

2 вересня 2015 року позивач звернувся з позовом до ОСОБА_5, Виконавчого комітету Острівської сільської ради Сокальського району Львівської області, третя особа - Острівська сільська рада Сокальського району Львівської області, про визнання недійсним розпорядження органу приватизації державного житлового фонду та прийнятого на його підставі рішення виконавчого комітету Острівської сільської ради Сокальського району Львівської області № 322 від 23 березня 2009 року, скасування свідоцтва про право власноті. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що у червні 2015 році йому стало відомо, що квартира № 2 у будинку № 14 на вулиці Поповича у с.Добрячин, у якій він (позивач) постійно проживає, приватизована ОСОБА_5 Рішенням Острівської сільської ради Сокальського району Львівської області від 12 березня 2009 року за № 322 «Про передачу квартир (будинків) з державного житлового фонду в особисту власність громадян села Добрячин» затверджено розпорядження органу приватизації про передачу у власність ОСОБА_5 цієї квартири. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28 квітня 2009 року, виданого виконавчим комітетом Острівської сільської ради, ця квартира належить ОСОБА_5 Вважає, що приватизація спірної квартири, котра відбулася без його відома та згоди, є недійсною. Просить позов задовольнити.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 6 листопада 2017 року відмовлено у задоволенні позову.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, оскільки має намір приватизувати квартиру, у якій він проживає.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що рішенням Виконавчого комітету Острівської сільської ради Сокальського району Львівської області № 322 від 23 березня 2009 року затверджено розпорядження органу приватизації державного житлового фонду Острівської сільської ради Сокальського району Львівської області про передачу у приватну власність відповідачеві ОСОБА_5 квартири №2 у будинку № 14 на вулиці Поповича у с.Добрячин Сокальського району Львівської області (т.1 а.с.13).

ОСОБА_5 зареєструвала своє право власності на спірну квартиру 28 квітня 2009 року, що стверджується Витягом про реєстрацію нерухомого майна (т.1 а.с.14-15).

Копією паспорта позивача стверджується, що на час здійснення оспорюваної ним приватизації спірної квартири він не був зареєстрований у ній; цю обставину він не заперечує.

7 травня 2009 року позивач та ОСОБА_5 уклали договір найму житлового приміщення, за умовами якого відповідач ОСОБА_5 надала зазначену квартиру позивачу у постійний (безстроковий) найм безоплатно. У п. 1 цього договору найму зазначено, що житлове приміщення, яке передається у користування позивачу, належить ОСОБА_5 Даний договір посвідчений Острівською сільською радою (т.1 а.с.46). У спірній квартирі позивач зареєстрований 7 травня 2009 року, що стверджується будинковою книгою на цю квартиру (т.1 а.с.45).

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову ОСОБА_2 згідно з ч.4 ст. 267 ЦК України з підстав спливу позовної давності, про що заявлено стороною у спорі.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з урахуванням наступного.

Згідно з ч.3 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача займаних квартир (будинків) здійснюється у спільну сумісну або часткову власність громадян за письмовою згодою повнолітніх членів сімї, які постійно мешкають у даній квартирі (будинку), у тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обовязковим визначенням власника квартири.

Виходячи з аналізу наявних у справі доказів щодо їх достовірності, допустимості кожного окремо, а також достатності і взаємного звязку доказів у їх сукупності; колегія суддів приходить до висновку про безпідставність позову, оскільки позивач вчинив дії, які свідчать про відсутність його бажання на приватизацію спірної квартири у 2009 року: він був зняти з реєстрації у цій квартирі та зареєстрований у ній після проведення оспорюваної тепер приватизації. Надалі він уклав договір найму на вказану квартиру із власником.

Колегія суддів прийшла до висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_2, що є підставою для відмови у задоволенні таких.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.ст. 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання недійсним розпорядження органу приватизації державного житлового фонду Острівської сільської ради та рішення Виконавчого комітету цієї ради № 322 про передачу у приватну власність ОСОБА_5 квартири № 2 у будинку № 14 на вулиці Поповича у с.Добрячин Сокальського району Львівської області, скасування свідоцтва про право власності серії САС № 586989 від 28 квітня 2009 року, виданого Виконавчим комітетом Острівської сільської ради.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 12 червня 2018 року.

Головуючий

Судді