П о с т а н о в а

Іменем України

17 травня 2018 року

м. Київ

справа № 757/11022/15-ц

провадження № 61-23210 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: ГулькаБ. І. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,

третя особа - ОСОБА_7,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_8 - на рішення Печерського районного суду м. Києва від 5 жовтня 2015 року у складі судді Фаркош Ю. А. та рішення апеляційного суду м. Києва від 12 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Гаращенка Д. Р., Невідомої Т. О., Пікуль А. А.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»), третя особа - ОСОБА_7, про визнання договору поруки припиненим.

Позовна заява мотивована тим, що 6 лютого 2006 року між акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_7 укладено кредитний договір, за умовами якого банк передав позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 33 650 доларів США, зі сплатою 12,5 % річних, терміном до 6 лютого 2026 року. 6 лютого 2006 року на забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором між ним і банком було укладено договір поруки, за умовами якого він, як поручитель, зобов'язався солідарно з ОСОБА_7, як позичальником відповідати перед банком за виконання зобов'язання по вказаному кредитному договору.

Останній платіж за кредитним договором позичальником було здійснено 26 грудня 2011 року, а 28 квітня 2012 року позичальнику надійшла вимога від банку про дострокове виконання грошових зобов'язань. 27 лютого 2015 року йому, як поручителю, надійшла вимога від банку про виконання зобов'язання за договором поруки.

Вважав, що банк, звернувшись до нього з вимогою у лютому 2015 року, пропустив встановлений законодавством шестимісячний строк для звернення з вимогою до поручителя, оскільки позичальник перестав сплачувати кредит у грудні 2011 року, а, отже, у банка з цього моменту виникло право вимоги дострокового погашення кредиту.

З урахуванням викладеного ОСОБА_4 просив суд визнати договір поруки від 6 лютого 2006 року, укладений між ним і ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», припиненим.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 5 жовтня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що договором поруки не встановлено строк, після якого порука припиняється, а, отже, відповідно до положень ЦК України порука не припинена, так як у кредитному договорі строк повного погашення кредиту визначено до 6 лютого 2026 року.

Останнім рішенням апеляційного суду м. Києва від 12 квітня 2017 року апеляційна скарга представника ОСОБА_4 - ОСОБА_8 - задоволена частково, рішення суду першої інстанції скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено з інших правових підстав.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що сторони у спірному договорі поруки встановили строк припинення поруки, а саме три роки з дня настання строку виконання основного зобов'язання. 28 квітня 2012 року у зв'язку із порушенням боржником умов кредитного договору банк звернувся з вимогою про дострокове виконання грошового зобов'язання за цим договором до 28 червня 2012 року. Тобто банком було змінено строк виконання основного зобов'язання боржника з 6 лютого 2026 року на 28 червня 2012 року. У лютому 2015 року банк звернувся до поручителя з вимогою про виконання грошового зобов'язання. Отже, порука ОСОБА_4 не припинилась, оскільки банк звернувся до нього, як поручителя з вимогою, у передбачений договором поруки трирічний строк, з дня настання строку виконання основного зобов'язання.

У касаційній скарзі, поданій у травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_4 - ОСОБА_8 - просить оскаржувані судові рішення скасувати й направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що спірний кредитний договір припиняє свою дію 6 лютого 2026 року, позичальник перестав виконувати взяті на себе зобов'язання за цим договором у грудні 2011 року. Банк звернувся до позичальника з вимогою дострокового виконання грошового зобов'язання у грудні 2012 року, а лише у лютому 2015 року надіслав вимого до нього, як поручителя. Таким чином, згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припинена. Крім того, банком збільшено обсяг його відповідальності, збільшивши процентну ставку за кредитом без його згоди, а тому в силу частини першої статті 559 ЦК України порука також є припиненою.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно з частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_4 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» при укладенні спірного договору поруки встановили строк, після закінчення якого, припиняється порука, а саме три роки з дня настання строку виконання основного зобов'язання (пункт 4.1. договору поруки).

Апеляційний суд дійшов вірного висновку про те, що 28 квітня 2012 року, у зв'язку із порушенням боржником умов кредитного договору та допущення заборгованості банк звернувся з вимогою про дострокове виконання грошового зобов'язання за кредитним договором до 28 червня 2012 року. Тобто банком, у передбачений умовами пункту 7.5. кредитного договору спосіб, було змінено строк виконання основного зобов'язання боржника з 6 лютого 2026 року на 28 червня 2012 року.

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про те, що у лютому 2015 року банк звернувся до поручителя з вимогою про виконання грошового зобов'язання, унаслідок чого порука ОСОБА_4 не припинилась, оскільки банк звернувся до нього, як поручителя з вимогою, у передбачений договором поруки трирічний строк, з дня настання строку виконання основного зобов'язання.

У зв'язку з наведеним доводи касаційної скарги про припинення поруки на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України є безпідставними, так як мотивовані обчисленням шестимісячного строку, тоді як у договорі поруки він зазначений у три роки з дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Позивачем позовних вимог на підставі частини першої статті 559 ЦК України не заявлялось, а згідно з частиною першою статті 303 ЦПК України 2004 року під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Безпідставний вихід за межі доводів апеляційної скарги є порушенням принципів диспозитивності і змагальності процесу (статті 10, 11 ЦПК України 2004 року). У зв'язку з цим доводи касаційної скарги в цій частині є безпідставними.

Отже, доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 12 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник

Ю. В. Черняк