Провадження №: 2/755/3647/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" березня 2018 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого - судді САВЛУК Т.В.

секретаря Бурячек О.В.,

учасники справи:

представник позивача - ОСОБА_1,

відповідачі - не з'явились,

представник третьої особи - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, та зняття з реєстраційного обліку,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2, звертаючись з позовом до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, просила позбавити права користування та проживання в квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_3, 1992 року народження, та ОСОБА_4, 1990 року народження, та зобов'язати орган реєстрації Виконавчого органу Київської міської ради - Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації зняти з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

25 жовтня 2017 року представником позивача ОСОБА_1 було подано доповнення до позовної заяви, відповідно до якої просила вважати позивачем по цивільній справі про позбавлення права користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1, та зняття з реєстрації місця проживання осіб: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - ОСОБА_2, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1. (а.с. 24)

15 грудня 2017 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі.

20 лютого 2018 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про заміну відповідача Дніпровську районну у місті Києві державну адміністрацію на належних відповідачів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4. (а.с.55-56)

27 лютого 2018 року представником позивача ОСОБА_1 подано до суду змінену позовну заяву, відповідно до заявлених вимог, просила визнати ОСОБА_3, 1992 року народження, і ОСОБА_4, 1990 року народження, такими, що втратили своє право проживати та користуватись жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1; зобов'язати орган реєстрації Виконавчого органу Київської міської ради - Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації зняти з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_3 та ОСОБА_4. (а.с. 59-61)

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, пояснила, що на підставі ордеру від 25 січня 1974 року позивач разом зі своїми батьками отримала квартиру АДРЕСА_1. За вказаною адресою разом з позивачем зареєстровані її повнолітні діти - ОСОБА_3 та ОСОБА_4. В жовтня 2017 року позивач звернулася до відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації з метою зняти з реєстрації своїх доньок, які постійно проживають за межами України в Грецькій Республіці. Протягом тривалого часу проживання за кордоном ОСОБА_3 та ОСОБА_4 отримали громадянство Греції, мають постійне місце проживання в м. Афінон, налагодили свій побут, мають друзів та близьких, працевлаштовані та навчаються в закладах, пов'язують свої плани з подальшим перебуванням в Грецькій Республіці. Зважаючи на те, що відповідачі зареєстровані в квартирі, де проживає на даний час лише позивач, нарахування за житлово-комунальні послуги проводиться з урахуванням відповідачів, при цьому всі обов'язки по утриманню житла вимушена нести особисто позивач, що спонукало позивача звернутись за захистом своїх інтересів до суду шляхом пред'явлення позову про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_1, оскільки відповідачі більше шести місяців не проживають в цій квартирі.

Відповідачі - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином шляхом направлення судових повісток за адресою вказаною у позовній заяві, про причини неявки суд не повідомили, процесуальним правом подати відзив на позову заяву не скористались.

Представник третьої особи - Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Заслухавши пояснення представника позивача, свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст. 58 Житлового кодексу України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Ордер - правоустановлюючий документ індивідуального характеру, що видається виконавчим органом місцевої ради, до компетенції якого входить прийняття рішення про надання житла та видача документа, який є єдиною правовою підставою на вселення громадянина особисто або з його сім'єю у жиле приміщення.

25 січня 1974 року на ім'я ОСОБА_9 видано ордер НОМЕР_1 на вселення в квартиру АДРЕСА_1 з 2-х кімнат, площею 27,9 кв.м. разом з членами сім'ї: ОСОБА_10 та ОСОБА_2. (а.с. 65)

04 червня 1987 року ОСОБА_12 та ОСОБА_2 уклали шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №226. Після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище з «ОСОБА_2» на «ОСОБА_2». (а.с. 67)

Відповідно до положень ст. ст. 64, 65 Житлового кодексу України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до відомостей, викладених у Довідці про реєстрацію місця проживання особи №002184414 від 18.09.2017 року, виданої Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1. (а.с. 11,12)

Статтею 71 ЖК УРСР передбачена можливість збереження жилого приміщення за відсутніми наймачами або членами їх сімей протягом шести місяців або протягом більш тривалого часу при наявності конкретних обставин, перелічених також в ст. 71 цього ж кодексу, зокрема призовна та строкова військова служба, тимчасовий виїзд з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв'язку з навчанням, поміщенням дитини (дітей) на виховання в дитячий заклад, до родичів, опікуна чи піклувальника, виїздом у зв'язку з виконанням обов'язків опікуна (піклувальника), влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей-інвалідів, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги, виїзду на лікування в лікувально-профілактичний заклад, взяття під варту або засудження).

Як роз'яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року за № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк.

Тимчасова відсутність особи може бути безперервною, але не повинна перевищувати шести місяців. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до житлового приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. Таким чином, у разі встановлення судом факту лише тимчасової відсутності наймача за місцем мешкання, строк якого не перевищує шести місяців, підстав для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщення немає.

При цьому під тимчасовою відсутністю розуміються такі випадки, коли особа протягом певного часу не проживає в жилому приміщенні, але інтересу щодо користування ним не втрачає в силу закону. Тимчасова відсутність повинна нести безперервний характер. Якщо особа повертається на місце проживання, вважається, що переривається і строк тимчасової відсутності. Разом з тим, обставиною, яка перериває шестимісячний строк, не може вважатися епізодичні появи особи не з метою постійного проживання, а з метою лише утримати за собою житло.

Законодавство не містить переліку підстав, які вважаються поважними причинами відсутності за місцем мешкання понад шість місяців, і за наявністю яких особа не може бути визнана такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Поважність причин відсутності особи за місцем мешкання, визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. При цьому, встановлення причин відсутності понад встановленні законом строки має відбуватися тільки після встановлення факту відсутності відповідача в зазначені строки.

При цьому, у відповідності з наведеною нормою та п. 11 постанови Пленуму Верховного суду України „Про деякі питання, що виникли з практики застосування судами Житлового кодексу України" від 12.04.1985 р. за №2, наймач або член його сім'ї втрачає право користування жилим приміщенням якщо він вибув на інше постійне місце проживання. Доказами вибуття можуть бути будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення іншого договору на невизначений строк, тощо)

Відповідно до ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Положення ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР зазначає, що до членів сім'ї належать дружина наймача (власника), їхні діти, батьки та інші особи, якщо вони проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Права члена сім'ї має також і особа, яка перестала бути членом сім'ї наймача, але продовжує проживати в займаному ним житловому приміщенні.

Аналіз змісту норм галузевого законодавства, що регулює питання втрати права користування житловим приміщенням дозволяє віднести до членів сім'ї власника осіб, які проживають з власником і ведуть з ним спільне господарство; колишніх членів сім'ї власника, зокрема осіб, які проживають з власником, але з певного часу вже не є членами сім'ї; члени сім'ї колишнього власника, зокрема особи, які проживають у житлі, право власності на яке перейшло від громадянина, який зберігає сімейні стосунки з користувачами жилого приміщення, до інших осіб; колишніх членів сім'ї колишнього власника житлового приміщення.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. (ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України)

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає доведеним той факт, що з 1993 року відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не проживають в квартирі АДРЕСА_1, наймачем якої є позивач, особисті речі відповідачів у квартирі відсутні, наміру проживати в спірній квартирі відповідачі не мають, за комунальні послуги не сплачують та не несуть інших витрат по утриманню житла, ці обставини доведено показами свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які є мешканцями будинку АДРЕСА_1, тривалий час знайомі з позивачем та членами її родини, обізнані про тривалий період відсутності відповідачів у квартирі АДРЕСА_1 цього ж будинку, у зв'язку з виїздом останніх за межі України.

При вирішенні даного спору, суд враховує, що відповідачі тривалий час проживають за межами України, втратили інтерес до спірного житла, виявили намір добровільно знятись з реєстраційного обліку, звертались з відповідними заявами до компетентних органів України датовані 04 серпня 2017 року. (а.с.69, 71)

Згідно зі ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до абзацу 6 ч.1 ст.3 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою.

Згідно зі ст. 6 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

Статтею 7 цього ж Закону встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семі днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно, є підставою дня зняття цієї особи з реєстраційного обліку.

З огляду на те, що Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, що пов'язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення вказаного Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст.5 Цивільного процесуального кодексу України)

Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст.13 Цивільного процесуального кодексу України)

Відповідно до частини другої ст.89 Цивільного процесуального кодексу України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, та зняття з реєстраційного обліку, є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, ухвалюючи рішення, суд визнає ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1.

З урахуванням положень ст. 267 Цивільного процесуального кодексу України, суд задовольняючи позов, в порядку виконання рішення суду покладає виконання цього рішення в частині зняття ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1, на Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.64, 65, 71, 72 Житлового кодексу УРСР, ст.ст. 2, 4, 12, 76-81, 89, 133, 141, 223, 259, 263-265, 267, 273, 280, 284, 288, 354,355 Цивільного процесуального кодексу України , суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1.

Виконання рішення суду в частині зняття ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1, на Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 354 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

С у д д я