Провадження № 2/760/4800/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/ заочне /

04 червня 2018 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря - Гак Г.М.

представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення права користування житловим приміщенням, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з позовом і просить позбавити відповідача права користування кімнатою №38, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить їй на праві власності.

Посилається в позові на те, на підставі договору дарування 4/100 частин комунальної квартири від 15 вересня 2017 року вона є власником кімнати №38 квартири АДРЕСА_1.

Попереднім власником кімнати №38 був відповідач, 4/100 частин квартири належали йому на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації державного житла Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації згідно з розпорядженням №46319 від 20 квітня 2015 року.

Вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 22 вересня 2007 року, який був розірваний 08 грудня 2017 року Солом'янським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у м. Києві.

З березня 2017 року відповідач в зазначеній кімнаті не проживає, протягом цього часу жодного разу в ній не з'являвся, а також не брав участі у витратах на її утримання, що негативно впливає на її фінансовий стан.

Незважаючи на зазначене, місце проживання відповідача на даний час зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1.

Виходячи з цього, не проживання відповідача в спірній квартирі понад встановлений законом строк, просить задовольнити позов.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечувала.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Судова повістка. Що направлялася на його адресу, повернулася до суду без вручення з відміткою поштового відділення про повернення в зв»язку з закінченням терміну зберігання, тобто не була витребувана адресатом з поштового відділення за направленим його повідомленням.

Відповідно до ч. 3, 5, 8 ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.

Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п'ять днів до судового засідання

У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Враховуючи вимоги даної норми закону суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним.

Ухвалою від 27 квітня 2018 року у справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Згідно зі ст. 178 ЦПК України відповідачу був наданий строк для надання відзиву на позовну заяву.

Станом на день ухвалення рішення у справі відповідач своїм правом не скористався, відзив на позову заяву не подав.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В пункті 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз»яснено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК).

Тобто, відносини між власником житла та членами його сім»ї є сервітутом.

Припинення сімейних відносин з власником помешкання не припиняє житлового сервітуту.

Встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який було розірвано 08 грудня 2017 року Солом'янським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про що складено відповідний актовий запис №411.

Відповідно до Договору дарування 4/100 частин квартири від 15 вересня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нациною - Марченко О.О. та зареєстровано в реєстрі за №922, відповідач передав позивачці безоплатно у дарунок 4/100 частин комунальної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Як зазначила позивачка з березня 2017 року відповідач у спірній квартирі не проживає.

/ а.с. 13 - 14; 21 - 22 /

З точки зору ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Сам факт припинення сімейних відносин із власником (власниками) квартири не позбавляє колишніх членів його (свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях) сім'ї права користуватися займаним приміщенням і не є підставою для їх виселення з цього приміщення.

Відповідно до роз»яснень Верховного Суду України у разі виникнення спору між власником та членами сім'ї власника суд повинен врахувати, що право члена сім»ї власника на користування житлом є сервітутним правом, у зв»язку з чим припинення цього права повинно відбуватися у відповідності з вимогами статей 405,406 ЦК України.

Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність без поважних причин члена сім»ї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Представник позивача в судовому засіданні пояснила, що будь-яких домовленостей між сторонами з приводу проживання відповівдачав спірній квартирі не було.

Відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства, а саме ст.264 ЦПК України, на суд покладено обов»язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача, та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

В пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Враховуючи викладене вище, тривале непроживання відповідача в спірній квартирі, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивачки.

Крім того, при вирішенні спору суд враховує наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Таким чином, законодавством України кожній особі гарантовано та закріплено право на судовий захист своїх прав та вільний вибір способів такого захисту.

Відповідач участі в судовому засіданні не прийняв і своїх заперечень проти вимог позивачки суду не подав, обставин, викладених у позові, не спростував.

За таких обставин суд приходить до висновку про обгрунтованість вимог позивача.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд приходить до висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача сплаченої ним суми судового збору при зверненні до суду.

Виходячи з цього, з відповідачана користь позивачки підлягає стягненню 704, 80 гр. судового збору, сплаченого нею при зверненні до суду.

Керуючись ст.ст.15. 16, 405, 406 ЦК України ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273, 280 -284 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користуватися жилим приміщенням у кімнаті АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_3 / АДРЕСА_1, ІН НОМЕР_1/ на користь ОСОБА_2 / АДРЕСА_1, ІН НОМЕР_2/ 704, 80 гр. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його отримання.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 18 червня 2018 року.

Суддя: Л.А.Шереметьєва