05.06.2018 Справа № 756/1957/18
Справа ун. № 756/1957/18
пр.№2/756/3043/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2018 року Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Луценко О.М.,

при секретарі - Трінько Т.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики ,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,мотивуючи вимоги тим, що 14 лютого 2014 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики, який посвідчений державним нотаріусом Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі № 3-313, відповідно до умов якого позикодавець передав позичальнику грошові кошти в розмірі 80 000,00гривень, строком до 14 лютого 2015 року. Відповідно до умов договору передбачені наступні обов'язки відповідача: - позичальник зобов'язувався повернути позикодавцеві суму позики у встановленому цим договором порядку та строки; - позичальник приймає на себе зобов'язання повністю повернути позикодавцю отриману позику до 14.02.2015року. Однак, відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання та станом на 12.02.2018року грошові кошти не повернув.

У зв'язку з зазначеними порушеннями відповідач має заборгованість 142 028,42гривень яка складається з: суми основного боргу в розмірі 80 000,00 гривень та інфляційній витрати в розмірі 62 028,42грн.

До судового засідання представник позивача надав клопотання про розгляд справи без його участі, оскільки позов підтримує та просить суд постановити рішення, яким позов задовольнити.

Відповідач до судового засідання не зявилася про дату, місце та час повідомлялася належним чином до судового засідання надала клопотання про розгляд справи без її участі, оскільки позов визнає.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 14 лютого 2014 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики, який посвідчений державним нотаріусом Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі № 3-313, відповідно до умов якого позикодавець передав позичальнику грошові кошти в розмірі 80 000,00гривень, строком до 14 лютого 2015 року ( а.с.13).

Однак, відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання та станом на 12.02.2018 року грошові кошти не повернув.

У зв'язку з зазначеними порушеннями відповідач має заборгованість 142 028,42гривень яка складається з: суми основного боргу в розмірі 80 000,00 гривень та інфляційній витрати в розмірі 62 028,42грн.

Аналізуючи все в сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Відповідно до ч.1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові Судової палати в цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 року № 6 -63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошей.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Аналізуючи укладений між сторонами договір позики, який оформлено у вигляді договору позики від 14.02.2014року, обсяг та зміст прав і обов'язків сторін, які передбачені зазначеним договором, вбачається, що при оформлені договору відповідач погодився з його умовами, факт передачі грошових коштів здійснено під час оформлення договору.

Згідно ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити йому суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання .

Наслідки порушення договору позичальником визначено ст. 1050 Цивільного кодексу України, відповідно до ч. 1 цієї статті передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати в сумі 1420,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 509, 525, 526, 530, 554, 610,611, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. ст. 258,259,263,265 ЦПК України суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити.

Стягнути ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2)заборгованість в розмірі 142 028,42 гривень, яка складається з: суми основного боргу в розмірі 80 000,00грн., інфляційній витрати в розмірі 62 028,42грн. та судовий збір в розмірі 1420,00гривень.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Апеляційного суду м. Києва протягом 30 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи.

Суддя О.М. Луценко