Постанова

Іменем України

30 травня 2018 року

м. Київ

справа № 214/3756/15-ц

провадження № 61-14027св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Хопти С. Ф.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Черняк Ю.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу, у складі головуючого судді Євтушенка О. І., від 26 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області, у складі колегії суддів: Грищенко Н. М., Барильської А. П., Братіщевої Л. А., від 04 серпня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Позовна заява мотивована тим, що сторони з 08 червня 1996 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням суду у квітні 2013 року. У період шлюбу сторони за спільні кошти придбали квартиру АДРЕСА_1. Вказана квартира була зареєстрована на ім'я відповідача.

На підставі викладеного ОСОБА_2 просив суд визнати спірну квартиру спільною сумісною власністю подружжя та здійснити її поділ, визнавши за кожним з подружжя право власності на ? частину квартири.

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю та поділ спільного майна подружжя.

Зустрічні позовні вимоги мотивовано тим, що до укладення шлюбу із ОСОБА_2 їй та її доньці, ОСОБА_5, на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_2, на підставі свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_3, виданого виконкомом міської ради народних депутатів м. Кривий Ріг від 12 травня 1994 року. Після реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 сторонами було вирішено покращити житлові умови та придбати трикімнатну квартиру. У зв'язку із тим, що у вказаній квартирі була зареєстрована її неповнолітня донька, яка була її співвласником, вона не мала змоги швидко зняти її з реєстраційного обліку без дозволу виконкому. Було прийнято рішення про отримання коштів на купівлю квартири у борг, які повернути після продажу належної їй квартири. 11 жовтня 1996 року на підставі договору купівлі-продажу вона придбала трьохкімнатну квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Рада опіки і піклування виконкому Дзержинської районного ради народних депутатів 20 серпня 1997 року надала дозвіл на продаж квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, у зв'язку з придбанням квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. ОСОБА_3 заявляла, що спірна квартира була придбана цілком за її власний рахунок від продажу двокімнатної квартири, а тому є її власністю. Крім того, за час перебування у шлюбі з відповідачем сторонами був придбаний автомобіль марки «Шевролє Еванда», 2006 року випуску, колір - сріблястий металик, шасі НОМЕР_2, об'єм двигуна 1998 куб.см., реєстраційний номер НОМЕР_1, та гараж у кооперативі «Гаражний кооператив «95 квартал». Під час розгляду справи їй стало відомо, що ОСОБА_2 у 2012 році продав автомобіль без її відома та без нотаріально посвідченого дозволу. Таким чином, вона вважає, що ОСОБА_2 отримав свою частину від продажу сумісно набутого майна.

Посилаючись на вказані обставини, з урахування уточнених позовних вимог, ОСОБА_3 просила суд визнати за нею права власності на квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 26 квітня 2016 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 Визнано квартиру АДРЕСА_1, загальною площею - 62,2 кв.м, житловою площею - 43,4 кв.м., спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3, яка набута останніми за час шлюбу, визначивши по ? частці квартири кожному. Розділено між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 майно, набуте за час шлюбу, а саме: квартиру АДРЕСА_1 загальною площею - 62,2 кв.м, житловою площею - 43,4 кв.м. Визнано за ОСОБА_2 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 загальною площею - 62,2 кв.м, житловою площею - 43,4 кв.м., залишено у власності ОСОБА_3 ? частину квартири АДРЕСА_1 У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що спірна квартира була придбана подружжям у період шлюбу за спільні кошти, тому частки подружжя є рівними. Відмовляючи ОСОБА_3 у задоволенні зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що спільний автомобіль було реалізовано подружжям у період шлюбу за її згодою, тому він не підлягає поділу, а спірна квартира придбана до надання виконкомом міської ради дозволу на реалізацію власної квартири відповідача та її доньки, що виключає походження коштів від її реалізації.

04 серпня 2016 року ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, виходив із того, що суд правильно визначився з правовідносинами, які виникли між сторонами, та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню при вирішенні даного спору.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення первісних позовних вимог та відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог. ОСОБА_3 не надано суду доказів того, що кошти на придбання спірної квартири було отримано у борг, а повернуто після отримання коштів від продажу двокімнатної квартири, що належала на праві спільної власності позивачу та її доньці. Апеляційний суд також вказав, що районним судом вірно встановлено, що на час припинення шлюбних відносин автомобіль було реалізовано, а вимог про визнання договору відчуження спірного автомобіля недійсним, як такого, що вчинений без згоди іншого з подружжя, заявлено не було.

16 серпня 2016 року ОСОБА_3 подано касаційну скаргу на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 26 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2016 року.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 26 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2016 року, а справу передати на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги обґрунтовано тим, що суди попередніх інстанцій повно і всебічно не з'ясували обставини справи. Судами не було встановлено обсяг майна, набутого подружжям за час перебування у шлюбі, за які кошти його було придбано, не враховано, що спірну квартиру було придбано за кошти, отримані від реалізації квартири, яка була приватною власністю її та її доньки.

16 серпня 2016 року ОСОБА_4 подано касаційну скаргу на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 26 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2016 року.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 26 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2016 року, а справу передати на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги обґрунтовано тим, що суди попередніх інстанцій повно і всебічно не з'ясували обставини справи. Судами не було вирішено питання про залучення її до участі у справі. Інші доводи касаційної скарги тотожні доводам касаційної скарги ОСОБА_3

07 вересня 2016 року ухвалами судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за поданими касаційними скаргами.

07 грудня 2016 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю та поділ спільного майна подружжя призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Відповідно до пункту 4 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

15 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

16 березня 2018 року справу розподілено судді-доповідачу.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами встановлено, що 08 червня 1996 року між сторонами був укладений шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів громадського стану виконкому Дзержинської районної ради народних депутатів міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, актовий запис № 182 (а.с.10).

Заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 квітня 2013 року, яке набрало законної сили 21 травня 2013 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - розірвано (а.с. 11).

Згідно свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_3 від 12 травня 1994 року, виданого виконкомом міської ради народних депутатів м. Кривого Рогу на підставі розпорядження № Дз1754 від 29 листопада 1993 року, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на праві спільної приватної власності належить двокімнатна квартира АДРЕСА_2 (а.с.71).

На підставі договору купівлі-продажу від 11 жовтня 1996 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Борисенко С. Н., зареєстрованого у реєстрі № 1-2803, ОСОБА_3 придбала квартиру АДРЕСА_1 за 6 531 грн, яка була зареєстрована на її ім'я (а.с.12-13,76).

У відповідності до витягу з протоколу № 12 засідання ради опіки та піклування виконкому Дзержинської районної ради народних депутатів м. Кривий Ріг від 08 серпня 1998 року ОСОБА_5 змінено прізвище на ОСОБА_4 (а.с.72).

Згідно рішення виконкому Дзержинської районної у місті ради народних депутатів м. Кривий Ріг за № 277/9 від 20 серпня 1997 року про видачу нотаріальній конторі згоди на продаж приватизованої квартири, яка належить ОСОБА_3 та її неповнолітній донці ОСОБА_4, надано згоду нотаріальній конторі на продаж приватизованої квартири АДРЕСА_2, що належить на праві спільної приватної власності ОСОБА_3 та неповнолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку з купівлею квартири АДРЕСА_1. У рішенні також зазначено, що кошти, одержані від продажу квартири, необхідно витратити на придбання квартири АДРЕСА_1 (а.с. 72,73).

Довідка-характеристика, видана Криворізьким БТІ 20 серпня 1997 року, підтверджує, що ОСОБА_6, ОСОБА_5 належить на праві спільної приватної власності двокімнатна квартира АДРЕСА_2, балансовою вартістю 6 430, 00 грн, житловою площею 27,8 кв.м (а.с.75).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 15 липня 2006 року, виданого на ім'я ОСОБА_2, під час перебування у шлюбі сторонами придбаний автомобіль марки «Шевролє Еванда», 2006 року випуску, колір - сріблястий металик, реєстраційний номер НОМЕР_1, який відповідно до відомостей на талоні реєстрації 24 жовтня 2012 року знятий з обліку для реалізації та проданий на підставі довідки-рахунку ДПІ621370 від 24 жовтня 2012 року (а.с. 115).

Відповідно до довідки-рахунку серії ДПІ № 621370 від 24 жовтня 2012 року вказаний автомобіль «Шевролє Еванда», шасі НОМЕР_2, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4, був придбаний за 54 701, 01 грн ОСОБА_8 (а.с 116).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень статті 57 ЦПК України, 2004 року, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Правовідносини у справі регулюються положеннями Кодексу про шлюб та сім'ю України (далі - КпШС України), оскільки виникли до 01 січня 2004 року.

Відповідно до положень статті 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

У частині першій статті 24 КпШС України передбачено, що майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

Спільним майном подружжя є придбане за рахунок спільних доходів рухоме й нерухоме майно, незалежно від того, що один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку, і незалежно від того, на ім'я кого з подружжя це майно придбано.

Згідно положень статті 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.

Аналогічні положення містять статті 57, 60, 70 СК України.

У разі придбання майна, хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане, і сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя.

Визнаючи спірну квартиру об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд першої інстанції відповідно до статей 22 КпШС України, статей 60, 70 СК України дійшов вірного висновку про статус спірного майна як спільно нажитого, оскільки його було придбано у період шлюбу, а тому частки сторін у такому майні є рівними.

ОСОБА_3 не доведено, що спірну квартиру було придбано за її особисті кошти, оскільки квартиру АДРЕСА_1 було придбано 11 жовтня 1996 року, а продаж квартири АДРЕСА_2 почав ініціюватись у серпні 1997 року. При цьому ОСОБА_3 не довела, коли саме вона фактично продала квартиру АДРЕСА_2, яка сума коштів була отримана від продажу квартири, посилаючись на підтвердження своїх позовних вимог лише на дозвіл органів опіки і піклування на відчуження цієї квартири.

Судами встановлено, що права ОСОБА_3 при продажу автомобіля «Шевролє Еванда», 2006 року випуску, колір - сріблястий металик, реєстраційний номер НОМЕР_1, порушені не були.

Таким чином, суд першої інстанції виконав вимоги статті 212 ЦПК України, 2004 року, щодо оцінки доказів і статті 213 ЦПК України, 2004 року, щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив і оцінив докази та встановив обставини у справі.

Доводи ОСОБА_4 про те, що її не було залучено до участі у справі, суд касаційної інстанції вважає необґрунтованими, оскільки оскарженими судовими рішеннями питання про її права та інтереси не вирішувались. Суди встановили, що квартира АДРЕСА_1 належить подружжю на праві спільної сумісної власності. Факт реєстрації у спірній квартирі та тривале проживання у ній не наділяють ОСОБА_4 правом власності на спірну квартиру.

За правилами частини першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи касаційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 26 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийС. Ф. Хопта

СуддіО. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

Ю. В. Черняк