Постанова

Іменем України

06 червня 2018 року

м. Київ

справа № 522/18461/15-ц

провадження № 61-19861св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу апеляційного суду Одеської області від 16 січня 2017 року у складі судді Заїкіна А. П.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави у рахунок погашення кредитної заборгованості.

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою про визнання кредитного договору недійсним.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що банк порушив права ОСОБА_1 як споживача банківських послуг, ввів його в оману щодо процентної ставки за кредитним договором, а тому відповідно до положень статті 229 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів» такий договір є недійсним.

Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 26 лютого 2016 року зустрічний позов ОСОБА_1 було залишено без руху для сплати судового збору зі строком для усунення недоліків - п'ять днів із дня отримання копії ухвали.

Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 04 липня 2016 року зустрічний позов ОСОБА_1 визнано неподаним та повернуто заявнику.

Не погодившись із вищевказаною ухвалою суду, у грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою на ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 04 липня 2016 року та рішення Приморського районного суду міста Одеси від 19 жовтня 2016 року, яким справу вирішено по суті.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16 січня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Приморського районного суду міста Одеси від 04 липня 2016 року повернуто.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що оскільки у справі 19 жовтня 2016 року ухвалено рішення по суті позовних вимог, підстави вирішувати питання про відкриття провадження у справі за зустрічним позовом ОСОБА_1 відсутні. При цьому заявнику роз'яснено, що він не позбавлений можливості додати заперечення на ухвалу суду першої інстанції від 04 липня 2016 року до апеляційної скарги на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 19 жовтня 2016 року.

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 04 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 16 січня 2017 року, в якій просив скасувати оскаржувані ухвали судів, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд незаконно повернув його зустрічний позов, порушивши при цьому його конституційне право на справедливий суд.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 травня 2017 року у відкритті провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Приморського районного суду міста Одеси від 04 липня 2016 року у справі за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави у рахунок погашення кредитної заборгованості відмовлено.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

08 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Звертаючись до суду першої інстанції із зустрічною позовною заявою до ПАТ «Альфа-Банк» про визнання кредитного договору недійсним, ОСОБА_1, посилаючись на положення статей Закону України «Про захист прав споживачів», зазначав про порушення своїх прав як споживача банківських послуг.

Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 26 лютого 2016 року зустрічний позов ОСОБА_1 було залишено без руху у зв'язку з тим, що заявник не сплатив судовий збір.

Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 04 липня 2016 року зустрічний позов ОСОБА_1 визнано неподаним та повернуто заявнику у зв'язку з тим, що заявник не усунув недоліки на виконання ухвали Приморського районного суду міста Одеси від 26 лютого 2016 року .

Апеляційний суд повернув апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 04 липня 2016 року у зв'язку з відсутністю необхідності відкриття провадження у справі, оскільки справу вирішено по суті та Приморським районним судом міста Одеси 19 жовтня 2016 року ухвалено рішення по суті позовних вимог ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1

Однак з таким висновком апеляційного суду не можна погодитись з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Delcourt v. Belgium» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Hoffmann v. Germany» від 11 жовтня 2001 року).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Тобто, Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов'язків суб'єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Статтею 297 ЦПК України визначено випадки повернення апеляційної скарги.

Апеляційний суд не навів жодних підстав, передбачених законом, для ухвалення такого рішення, формально розглянув питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 04 липня 2016 року, чим фактично позбавив заявника права на апеляційне оскарження ухвали суду, якою було повернуто його зустрічну позовну заяву. Разом з тим, судові процедури повинні бути справедливими, ніхто безпідставно не може бути позбавлений права на апеляційне оскарження рішення суду, оскільки це буде порушенням права на справедливий суд, передбачений статтею 6 Конвенції.

Ураховуючи викладене, оскаржувана ухвала апеляційного суду не може вважатись законною та обґрунтованою, апеляційний суд не перевірив доводів заявника щодо правомірності повернення судом першої інстанції зустрічного позову з підстав несплати судового збору у справі про захист прав споживача банківських послуг.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал судів першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає обґрунтованими та достатніми доводи касаційної скарги для скасування ухвали апеляційного суду, яка перешкоджає провадженню у справі з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 402, 406, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 16 січня 2017 рокускасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для вирішення питання відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 04 липня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: Н. О. Антоненко
В. М. Коротун
В. І. Крат
В. П. Курило