Справа № 202/3380/14-ц
Провадження №2/202/641/2018
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

08 червня 2018 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,

за участю секретаря - Дмитрієва Р.С.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельної ділянкою, зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про встановлення земельного сервітуту щодо використання земельної ділянки для обслуговування господарських будівель на безоплатній умові та безстроково, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 померла. Ухвалою суду від 10.02.2016 року до участі у справі в якості правонаступника відповідачки було залучено ОСОБА_4.

У лютому 2016 року позивач уточнив свої позовні вимоги до ОСОБА_4 В обґрунтування своїх вимог у первісному та уточненому позові позивач посилається на те, що йому належить на праві власності домоволодіння № АДРЕСА_1, яке знаходиться по сусідству, належало ОСОБА_5, правонаступником якої є ОСОБА_4 При будівництві паркану на межі земельних ділянок сторін виявилися суперечки, а саме відповідачка не дає можливості позивачу встановити паркан на межі домоволодінь, у тимчасовій прибудові до гаражу відповідачка без згоди позивача зробила вікно, що виходить на подвір'я позивача та заважає йому побудувати паркан, покрівля сараїв відповідачки перешкоджає позивачу побудувати паркан по межі земельних ділянок та атмосферні опади з покрівлі сараїв стікають на його ділянку, крім того, на даху лазні відповідачки встановлена труба димовідведення так, що весь дим розповсюджується на ділянці позивача, входить прямо у вікна будинку. Позивач побудував паркан із заступом у свою сторону в деяких місцях до 0,3 м. Скориставшись цим відповідачка побудувала стіну сараю на фундаменті його тимчасового паркану із заступом на його земельну ділянку 0,3 м. Своїми діями відповідачка порушує права позивача як власника. Просив усунути йому перешкоди у користуванні домоволодінням та земельною ділянкою, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 та зобов'язати ОСОБА_4: знести розташовану на фундаменті паркану по суміжній межі з домоволодінням № АДРЕСА_2 стіну будівлі лазні (літ В - лазня (літній душ), що побудована в домоволодінні № АДРЕСА_1; демонтувати вікно у тимчасовій прибудові до гаражу (літ. К - альтанка), що побудований в домоволодінні АДРЕСА_1; демонтувати покрівлі сараїв (літ. Д, літ. Е, літ. З - сараї), що виступають за межу земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1; вивести димохід на будівлі бані (літ. В - лазня (літній душ), що побудована в домоволодінні АДРЕСА_1; обладнати відведення стоків води, що поступають з будівель і споруд домоволодіння № АДРЕСА_1, на земельну ділянку суміжного домоволодіння № АДРЕСА_2, належного ОСОБА_3

У грудні 2014 року ОСОБА_5 подала зустрічний позов до ОСОБА_3 про встановлення земельного сервітуту для використання земельної ділянки для обслуговування господарських будівель на безоплатній умові та безстроково.

У березні 2016 року ОСОБА_4 як правонаступник ОСОБА_5 подала уточнений зустрічний позов, в якому посилалася на те, що вона є власником домоволодіння АДРЕСА_1. Дане домоволодіння було побудоване у 1958-1959 роках, на підставі договору на право забудови будинку і безстрокового користування земельною ділянкою від 23.09.1954 року. За цим договором батьку позивачки - ОСОБА_6 було надано земельну ділянку площею 400 кв. м. У 2005 році батько позивачки приватизував земельну ділянку у розмірі 394 кв. м. При цьому була розроблена землевпорядна справа та складений акт встановлення існуючих зовнішніх меж ділянки в натурі, який був підписаний усіма суміжними землекористувачами. Після смерті батька право власності на домоволодіння та земельну ділянку отримала мати позивачки - ОСОБА_5. ОСОБА_3 набув право власності на домоволодіння АДРЕСА_2 після смерті бабусі у 2008 році після чого і почалися суперечності щодо користування земельною ділянкою та господарськими будівлями. ОСОБА_3 почав перебудовувати будівлі на належній йому земельній ділянці та намагався встановити капітальний паркан на межі земельної ділянки, на якій побудовані узаконені господарські будівлі, які перебувають у користуванні та володінні ОСОБА_4, що призвело до неможливості їх обслуговування та призводить до погіршення їх стану і руйнування. Межа між земельними ділянками проходить по стіні лазні літ. В, літньої кухні літ. Г, сараю літ. Д, одне вікно у альтанці літ. К виходить на земельну ділянку ОСОБА_3, у зв'язку із чим при проведенні робіт щодо необхідності обслуговування та ремонту стіни господарських будівель ОСОБА_4 повинна користуватися частиною земельної ділянки ОСОБА_3, який у 2009 році приватизував земельну ділянку на 58 кв. м. більше, ніж було виділено її первісному землекористувачу, його діду ОСОБА_7 та змінив межу земельної ділянки. ОСОБА_4 вважає, що для обслуговування будівель домоволодіння АДРЕСА_1, а саме: лазні літ. В, літньої кухні літ. Г, сараю літ. Д з боку домоволодіння АДРЕСА_2 необхідне встановлення земельного сервітуту. ОСОБА_3 відмовляється встановити земельний сервітут. Просила встановити земельний сервітут на умовах безоплатності та безстроковості для обслуговування будівель домоволодіння АДРЕСА_1, а саме: лазні літ. В, літньої кухні літ. Г, сараю літ. Д з боку домоволодіння АДРЕСА_2 щодо земельної ділянки площею 10,12 кв. м. належної ОСОБА_3 згідно з планом земельної ділянки житлового будинку АДРЕСА_2, який є додатком до висновку експерта № 3739-14 від 26.11.2014 року. Місцезнаходження на кадастровому плані земельної ділянки - кадастровий номер НОМЕР_4. Адреси сторін: обтяжувач - ОСОБА_4 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1); обтяжуваний - ОСОБА_3 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2); строк, на який встановлено сервітут - постійний; сервітут встановлюється без права зміни цільового призначення земельної ділянки та без права її забудови. Судові витрати у вигляді сплати судового збору та за висновок експертного будівельно-технічного дослідження по справі покласти на ОСОБА_3

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені. Усунуто перешкоди ОСОБА_3 в користуванні домоволодінням і земельною ділянкою, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 та зобов'язано ОСОБА_4: знести розташовану на фундаменті паркану по суміжній межі з домоволодінням № АДРЕСА_2, стіну будівлі лазні (літ В - лазня (літній душ), що побудована в домоволодінні № АДРЕСА_1; демонтувати вікно у тимчасовій прибудові до гаражу (літ. К - альтанка), що побудований в домоволодінні № АДРЕСА_1; демонтувати покрівлі сараїв (літ. Д, літ. Е, літ. З - сараї), що виступають за межу земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1; вивести димохід на будівлі бані (літ. В - лазня (літній душ), що побудована в домоволодінні № АДРЕСА_1, вище покрівлі будинку АДРЕСА_2; обладнати відведення стоків води, що поступають з будівель і споруд домоволодіння № АДРЕСА_1, на земельну ділянку суміжного домоволодіння № АДРЕСА_2, належного ОСОБА_3.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2016 року Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2016 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 жовтня 2017 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи позовні вимоги позивача за зустрічним позовом ОСОБА_4 були уточнені в прохальній частині. Просила суд: встановити земельний сервітут на умовах безоплатності та безстроковості для обслуговування будівель домоволодіння АДРЕСА_1 а саме: лазні літ. В, літньої кухні літ. Г, сараю літ. Д з боку домоволодіння АДРЕСА_2 в м. Дніпрі щодо земельної ділянки площею 10,12 кв.м., ширина якої дорівнює 1 метр та яка належить ОСОБА_3 згідно з планом земельної ділянки житлового будинку АДРЕСА_2, який є додатком до висновку експерта № 3739-14 від 26 листопада 2014 року, яка розташована вздовж лазні літ.В, літньої кухні літ.Г, сараю літ.Д, належних на праві власності ОСОБА_4. Місцезнаходження на кадастровому плані земельної ділянки - кадастровий номер НОМЕР_5. Адреси сторін: обтяжувач - ОСОБА_4 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1): обтяжуваний - ОСОБА_3 (АДРЕСА_2, НОМЕР_6); строк, на який встановлений сервітут - постійний; сервітут встановлюється без права зміни цільового призначення земельної ділянки та без права її забудови; зобов'язати ОСОБА_3 щодо виконання умов земельного сервітуту, встановленого для обслуговування будівель домоволодіння АДРЕСА_1 а саме лазні літ.В, літньої кухні літ. Г, сараю літ.Д з боку домоволодіння АДРЕСА_2 в м.Дніпрі щодо земельної ділянки площею 10,12 кв.м. належної ОСОБА_3 згідно з планом земельної ділянки житлового будинку АДРЕСА_2 в м. Дніпропетровську та покласти судові витрати на відповідача.

Представник позивача ОСОБА_3 у судовому засідання підтримала позовні вимоги позивача. Суду пояснила, що ОСОБА_3 як власник майна вимагає усунути перешкоди у користуванні цим майном. Таке право йому гарантоване Цивільним та Земельним Кодексом України. Він, як власник земельної ділянки, має право на встановлення паркану по межі земельної ділянки. Лазня літ. В, яка побудована на фундаменті із заступом на земельну ділянку ОСОБА_3, заважає йому встановити паркан, обмежує його у праві користування земельною ділянкою у повній мірі. Будівлі, що належать відповідачці, а саме: будівля бані (літ. В - лазня), тимчасова прибудова до гаражу (літ. К - альтанка), сараї (літ Д - сарай, літ. Е - сарай, літ. З - сарай), веранда, літня кухня (літ. Г - літня кухня) побудовані з порушенням будівельних, санітарних та протипожежних норм та правил, що створює потенційну небезпеку для життя та здоров'я позивача та членів його родини та його майна. Щодо зустрічного позову, уточненого позову, представник позивача вважає, що він є безпідставним та просила в позові відмовити.

Представник відповідачки ОСОБА_4 у судове засідання з'явилася, позовні вимоги не визнала, у задоволенні первісного позову просила відмовити, зустрічні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Суду пояснила, що ОСОБА_4 є власником домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_5 Дане домоволодіння було побудовано у 1958-1959 роках на земельній ділянці площею 400 кв. м. Земельна ділянка, на якій розташований будинок, була передана батьку ОСОБА_4 - ОСОБА_6 в порядку безоплатної приватизації у 2005 році площею 394 кв. м. Усі будівлі у домоволодінні є узаконеними. Домоволодіння АДРЕСА_2 належить ОСОБА_3 в порядку спадкування після бабусі. Господарські будівлі, побудовані у цих двох домоволодіннях на межі земельних ділянок та власники користувалися ними за взаємною згодою. У 2009 році ОСОБА_3 приватизував земельну ділянку на 58 кв. м. більше відведеної. Акт погодження меж земельної ділянки при її приватизації та отримання у власність ОСОБА_3 з ОСОБА_5. не погоджував, зазначивши в акті, що належна їй земельна ділянка приватизована. Крім того, ОСОБА_3 зруйнував без погодження з матір'ю ОСОБА_4 частину належних йому господарських будівель, які були суміжні з господарськими будівлями батьків ОСОБА_4 та складали межу між домоволодіннями, залишив лише гараж, встановив капітальний паркан на фундаменті на межі земельних ділянок. Вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 не підлягають задоволенню, оскільки не порушують його права, а ним зараз порушуються права ОСОБА_4, оскільки ОСОБА_3 перешкоджає ОСОБА_4 у догляді за її будівлями, для чого їй потрібно встановити сервітут.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача за основним позовом задоволенню не підлягають, зустрічні позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Так, у судовому засіданні встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05.06.2013 року індексний номер 4446973, яке було видано замість свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.04.2009 року (т. 1, а. с. 9), домоволодіння АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_3. Домоволодіння складається з: житлового будинку літ. Ж-3 з мансардою літ. м/с, терасами ж-2, Ж1-1, Ж2-1, загальною площею 363,9 кв. м., житловою площею 96 кв. м., ганком літ. ж, сарай, літ. Б, гараж літ. В, убиральня літ. Г, душ літ. Д, плавальний басейн літ. Е. Земельна ділянка площею 0,0658 га для обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, належить ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 29.02.2012 року на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 06.10.2010 року № 424/61 (т. 1, а. с. 10).

Згідно з Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 17.03.2016 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори Карловою Т.Г., зареєстрованого в реєстрі за №1-179, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_5 (т. 2, а. с. 34). Зазначений житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами складається з: А-1 - житловий будинок житловою площею 38,7 кв. м., загальною площею 58,4 кв.м, Г - літня кухня, Ж - убиральня, В - лазня, З - сарай (тимчасовий), К - альтанка, И - навіс, Д, Е - сараї, Б - гараж, № 1-10,1 - споруди. Земельна ділянка площею 0,0394 га. в межах згідно планом, що знаходиться в АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.03.2016 року (т. 2, а. с. 36).

Вказані земельні ділянки є суміжними, зовнішні межі земельних ділянок були погоджені попередніми власниками зазначених домоволодінь.

03.10.2004 року були встановлені існуючі зовнішні межі земельної ділянки по АДРЕСА_1 в натурі (т. 1, а. с. 90-91). З межами ділянки був згоден ОСОБА_6, що підтверджується його підписом.

20.12.2009 року були встановлені існуючі зовнішні межі земельної ділянки по АДРЕСА_2 в натурі (т. 1, а. с. 244-245). З межами ділянки був згоден ОСОБА_3, що підтверджується його підписом.

Відповідно до плану-схеми, наданої ОСОБА_3 (т. 1, а. с. 14) вбачається, що власники домоволодінь АДРЕСА_2 відступили від встановленої межі між домоволодіннями НОМЕР_7 з боку сараю, літньої кухні, лазні, тимчасової прибудови у бік домоволодіння НОМЕР_8.

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи №875-15 від 9 листопада 2015 року, проведеної Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз, жолоб відводу літньої кухні літ. Г у домоволодінні НОМЕР_7 за вказаною вище адресою зі сторони домоволодіння НОМЕР_8 улаштовано не на всю довжину сторони покрівлі, з якої здійснюється водовідвід опадів, а тому відвід частини опадів з покрівлі здійснюється на територію домоволодіння НОМЕР_8, що не відповідає нормам державних будівельних норм «Містобудування. Планування i забудова міських i сільських поселень» 360-92 (далі - ДБН 360-92).

Для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м.

Відстань між огорожею домоволодіння НОМЕР_8 та стінами споруд та будівель домоволодіння НОМЕР_7 в середньому складає 0,5 м, що не відповідає нормам ДБН 360-92. Відстань між будівлями НОМЕР_7 та житловим будинком НОМЕР_8 складає 4,5 м, а за нормою передбачено 6,0 м.

У власника домоволодіння НОМЕР_7 відсутній доступ для обслуговування стін будівель та улаштування необхідних інженерно-технічних заходів по стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжної земельної ділянки. Дана невідповідність виникла у зв'язку із тим, що згідно з умовними позначками в технічній документації станом на 5 вересня 2009 року вздовж огорожі та стін будівель домоволодіння НОМЕР_7 були побудовані господарські будівлі домоволодіння НОМЕР_8, та на час проведення експертного дослідження на території домоволодіння НОМЕР_8 вказані господарські будівлі знесені.

Будівлі лазні літ. В, альтанки літ. К, сараїв літ. Д, Е, З, літньої кухні літ. Г у домоволодінні НОМЕР_7 відповідають вимогам проектної документації на їх будівництво, однак на час дослідження не відповідають діючим будівельним, санітарним, протипожежним нормам та правилам. Димохід на покрівлі бані, яка знаходиться на земельній ділянці НОМЕР_7, відповідає вимогам діючих будівельних, санітарних, протипожежних норм та правил. Літня кухня літ. Г не обладнана відведенням стоків на всю довжину сторони покрівлі, з якої здійснюється водовідвід опадів і відвід частини опадів на територію домоволодіння НОМЕР_8 ( т.1 а.с.152-161).

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою та захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом запобігання вчиненню дій, що порушують право або створюють небезпеку порушення прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

В судовому засіданні безспірно встановлено, що ОСОБА_3 став власником домоволодіння АДРЕСА_2 в м. Дніпропетровську у 2009 році в порядку спадкування за законом після смерті бабусі ОСОБА_9, та зазначене домоволодіння складалося з: А-1 - житловий будинок шл.бл., житловою площею 48,7 кв.м., загальною площею 84,4 кв.м., Б- сарай шл.бл. бет., В- гараж, цегла,шл.бл., Г-убиральня цегла, Д- душ цегла, Е- плавальний басейн з/б, №1-14, І-ІІІ, ф-т - споруди ( т.1 а.с. 246-250). В 2010 році ОСОБА_3 приватизував земельну ділянку площею 0,0658 га., без погодження меж земельної ділянки з попередніми власниками домоволодіння НОМЕР_8 ( т.1 а.с. 239-245) та побудував 2-х поверховий з мансардою будинок замість старого ( т.1 а.с.9), зніс належні йому господарські будівлі, які межували з господарськими будівлями домоволодіння НОМЕР_7 та складали межу між домоволодіннями з 1970 років.

Судом встановлено, що 23 вересня 1954 року власником домоволодіння НОМЕР_7 ОСОБА_6 був укладений договір на право будівництва будинку та безстрокове використання земельної ділянки загальною площею 400 кв.м., 23.03.1984 року рішенням виконавчого комітету районної ради народних депутатів Індустріального району ( т.1 а.с.79-83) житловий будинок НОМЕР_7 з господарчими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1, відповідно до акту прийняття індивідуального будинку, було введено в експлуатацію.

Відповідно до Висновку судової будівельно-технічної експертизи №875-15 від 9 листопада 2015 року, проведеної Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз, згідно з технічною документацією, наданою в матеріалах справи (а.с. 74), станом на 21.01.1984 року на земельній ділянці домоволодіння НОМЕР_7 були розташовані наступні споруди: Літ. В - сарай (на час дослідження споруда лазні), Літ. Д - сарай, Літ. Е - сарай, літ. Г - літня кухня та межа між домоволодіннями НОМЕР_7 та НОМЕР_8 проходила вдовж стіни Літ. В - сарай та на деякій відстані від стін споруд Літ. Д - сарай, Літ. Е - сарай, Літ. Г - літня кухня.

Згідно з умовними позначками в технічній документації, наданій в матеріалах справи станом на 05.06.2009 року, а саме штрихові лінії вдовж стін будівель та усних пояснень мешканців домоволодіння НОМЕР_7 на час складання технічної документації на території домоволодіння НОМЕР_8 вздовж огорожі та стін будівель домоволодіння НОМЕР_7 були побудовані господарчі будівлі власників домоволодіння НОМЕР_8, що згідно ДБН360-92**[5] п.3.25а* та 3.26 господарські будівлі і гаражі сусідніх ділянок допускається об'єднувати, про що на час слідження свідчить зблоковані гаражі на території домоволодіння НОМЕР_7 та домоволодіння НОМЕР_8. На час дослідження на території домоволодіння НОМЕР_8 вздовж огорожі з домоволодінням НОМЕР_7 відсутні будь-які господарчі будівлі.

На час дослідження експертом було встановлено, що вдовж стін будівель Літ. В -лазня, Літ. К - альтанка, Літ. Д - сарай, Літ. Е - сарай, Літ. З - сарай, Літ. Г - літня кухня з боку домоволодіння АДРЕСА_2 в м. Дніпропетровську проходить огорожа домоволодіння НОМЕР_8.

Огорожа домоволодіння НОМЕР_8 являє собою металевий каркас з труб квадратного профілю з заповненням азбестоцементними прямокутними листами. Фундамент огорожі стрічковий залізобетонний, виконаний по всій довжині огорожі. Відстань між огорожею домоволодіння НОМЕР_8 та стінами споруд та будівель домоволодіння НОМЕР_7 в середньому складає -0,5 м. Відстань між будівлями домоволодіння НОМЕР_7 та житловим будинком домоволодіння 232 складає 4,5м.

Відповідно до наданої технічної документації станом з 2009 року, межа між домоволодіннями НОМЕР_8 та НОМЕР_7 проходить вздовж стін будівель Літ. В - лазня, Літ. К -альтанка, Літ. Е - сарай, Літ. З - сарай, Літ. Г - літня кухня .

Отже, Літ. В - лазня, Літ. К -альтанка, Літ. Е - сарай, Літ. З - сарай, Літ. Г - літня кухня є межовими спорудами між земельними ділянками та не заважають власнику домоволодіння НОМЕР_8 в користуванні домоволодінням, а саме користування ОСОБА_3 будівлями і спорудами які він побудував у 2009 році.

Як вбачається із висновку судової будівельно-технічної експертизи, об'єкти нерухомості Літ. В - лазня, Літ. К -альтанка, Літ. Е - сарай, Літ. З - сарай, Літ. Г - літня кухня, розташованих у домоволодінні НОМЕР_7 по АДРЕСА_1, відповідають вимогам проектної документації на їх будівництво.

Виходячи із вищевикладеного та беручи до уваги те, що ОСОБА_3 зніс належні йому: сарай літ.Б та душ літ.Д, які складали межу земельної ділянки між домоволодіннями, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог позивача за основним позовом ОСОБА_3, та не вбачає порушення прав та підстав для задоволення позову за основним позовом.

Щодо позовних вимог ОСОБА_4 за зустрічним позовом, то судом встановлено, що 09.01.2015 року ОСОБА_5 було направлено ОСОБА_3 заяву пропозицію про укладання договору про встановлення земельного сервітуту та Договір про встановлення земельного сервітуту, які були отримані ОСОБА_3 28 січня 2015 року (т.1 а.с. 224-230).

05.03.2016 року ОСОБА_4 було направлено відповідачу ОСОБА_3 примірник договору про встановлення земельного сервітуту, однак відповідачем договір про встановлення сервітуту не підписаний.

Відповідно до частин третьої, п'ятої статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За змістом статті 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Згідно частини третьої статті 98 ЗК України встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею.

Статтею 99 ЗК України визначено види права земельного сервітуту. Перелік, зазначений в даній статті не є вичерпним. Згідно із ч. 1 ст. 99 ЗК України вимагати встановлення земельних сервітуту можуть власники або користувачі земельних ділянок.

Право земельного сервітуту передбачає можливість обмеженого платного або безоплатного користування чужою земельною ділянкою і не веде до позбавлення власника (користувача) земельної ділянки, щодо якої встановлюється сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Відповідно до ст. 100 ЗК України, позивач, як власник панівної земельної ділянки, має право вимагати встановлення земельного сервітуту для обслуговування своєї ділянки в судовому порядку, бо добровільної домовленості з цього питання не досягнуто.

Відповідно до частини третьої статті 402 ЦК України в разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Згідно п. 22-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" від 16.04.2004 року №7 види земельних сервітутів, які можуть бути встановлені рішенням суду, визначені статтею 99 ЗК України і цей перелік не є вичерпним. Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном.

Суд вважає належним та допустимим доказом висновок експертно-будівельного дослідження № 3739-14 від 26.11.2014про можливість встановлення сервітуту на земельний ділянці житлового будинку НОМЕР_8 по АДРЕСА_1 в м. Дніпро для обслуговування будівель домоволодіння НОМЕР_7 по АДРЕСА_1 в м. Дніпро, а саме лазні літ.»В», літня кухня літ. «Г», сараю літ. «Д» з боку домоволодіння НОМЕР_8 АДРЕСА_1 в м. Дніпро необхідна земельна ділянка площею 10,12 кв.м. ( т.1 а.с. 109-111).

Суд вважає, що встановленням земельного сервітуту не порушуються права відповідача як власника земельної ділянки.

Згідно із частиною першою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У практиці ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/WestAllianceLimited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які необхідно оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Згідно з частиною першою статті 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим шляхом.

Положення статті 401 ЦК України відображає право власника сусідньої земельної ділянки використовувати земельну ділянку іншого власника для власної вигоди.

Згідно із ч.ч. 2, 3 ст. 402 ЦК України земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітут та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Статтею 404 ЦК України передбачено, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.

Право власності не є абсолютним, може бути обмежено, але таке обмеження має бути здійснено на підставі закону та з урахуванням прецедентної практики Європейського суду з прав людини.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об'єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов'язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».

З огляду на характер спірних правовідносин, установлені обставини, суд приходить до висновку про відповідність заходу втручання держави в право власності ОСОБА_3, шляхом встановлення земельного сервітуту, критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ. Втручання в право на мирне володіння відповідачем належною йому на праві власності земельною ділянкою відповідає принципу справедливого балансу між інтересами позивача та відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Обов'язковою умовою встановлення земельного сервітуту є неможливість задоволення потреби особи, яка вимагає встановлення сервітуту, в інший спосіб.

В судовому засіданні встановлено, що позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4 не має доступу для обслуговування будівель домоволодіння НОМЕР_7 по АДРЕСА_1, а саме лазні літ. В, літньої кухні літ. Г, сараю літ. Д з боку домоволодіння АДРЕСА_2 в м. Дніпрі.Вказана обставина представником ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечувалася.

Підставою для встановлення сервітуту є відсутність у будь - якої особи, у тому числі і у власника майна, можливості задовольнити свої потреби іншим способом, як встановлення права користування чужим майном - сервітуту.

Враховуючи вимоги закону, для забезпечення гарантованих прав власника земельної ділянки земельний сервітут має здійснюватися найменш обтяжливим способом. Це означає, що незручності у використанні власником своєї земельної ділянки, обтяженої земельним сервітутом, мають бути мінімальними, тобто такими, що суттєво не перешкоджають йому користуватися та розпоряджатися земельною ділянкою.

Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року №7 роз'яснено судам необхідність враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном.

Виходячи з системного аналізу наведених законодавчих норм, а також провівши аналіз і оцінку доказів, що надали сторони, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача за зустрічним позовом,ОСОБА_4,підлягають задоволенню частково в частині встановлення земельного сервітуту на умовах безоплатності та безстроковості, адже позивачем доведена неможливість задоволення власних потреб щодо користування належним їй майном в інший спосіб, ніж встановлення обтяження суміжної земельної ділянки (сервітуту), яка належить відповідачу.

Щодо зобов'язання ОСОБА_3до виконання умов земельного сервітуту, встановленого для обслуговування будівель домоволодіння АДРЕСА_1 а саме лазні літ.В, літньої кухні літ. Г, сараю літ.Д з боку домоволодіння АДРЕСА_2 в м.Дніпрі щодо земельної ділянки площею 10,12 кв.м. належної ОСОБА_3 згідно з планом земельної ділянки житлового будинку АДРЕСА_2 в м. Дніпропетровську.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Оскільки на даний час право позивача за зустрічним позовом не порушено, за таких обставин позовні вимоги в цій частині є передчасним, і на день розгляду справи підстав для задоволення такої заяви немає.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_3на користь ОСОБА_4 судові витрати по справі в розмірі 1424,40 грн. ( судовий збір в розмірі 243,60 коп. та витрати на оплату експертного дослідження в розмірі 1180,80 грн).

Керуючись: ст. ст. 15, 16, 386, 391, ст. ст. 91, 98-101,106 Земельного кодексу України, ст.ст. 401-404 ЦК України, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», Постановою Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»,ст.ст. 4,13,141,259,263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 (АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_2) до ОСОБА_4 (АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_3) про усунення перешкод у користуванні земельної ділянкою - відмовити.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 (АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_3) до ОСОБА_3 (АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_2) про встановлення земельного сервітуту щодо використання земельної ділянки для обслуговування господарських будівель на безоплатній умові та безстроково - задовольнити частково.

Встановити земельний сервітут на умовах безоплатності та безстроковості для обслуговування будівель домоволодіння АДРЕСА_1 а саме: лазні літ. В, літньої кухні літ. Г, сараю літ. Д з боку домоволодіння АДРЕСА_2 в м. Дніпрі щодо земельної ділянки площею 10,12 кв.м., ширина якої дорівнює 1 метр та яка належить ОСОБА_3 згідно з планом земельної ділянки житлового будинку АДРЕСА_2, який є додатком до висновку експерта № 3739-14 від 26 листопада 2014 року, яка розташована вздовж лазні літ.В, літньої кухні літ.Г, сараю літ.Д, належних на праві власності ОСОБА_4. Місцезнаходження на кадастровому плані земельної ділянки - кадастровий номер НОМЕР_5. Адреси сторін: обтяжувач - ОСОБА_4 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1): обтяжуваний - ОСОБА_3 (АДРЕСА_2, НОМЕР_6); строк, на який встановлений сервітут - постійний; сервітут встановлюється без права зміни цільового призначення земельної ділянки та без права її забудови.

В іншій частині позовних вимог зустрічного позову - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_3 (АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_2) на користь ОСОБА_4 (АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_3) судові витрарти в розмірі 1424,40 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Повний текст рішення складено 18.06.2018 року.

Суддя Л.П. Слюсар