Провадження № 2/761/5157/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва

в складі:

головуючого судді: Осаулова А.А.

при секретарі: Вольда М.А.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и в :

В квітні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом, в якому просила розірвати шлюб між нею та ОСОБА_1, посилаючись на те, що спільне життя у неї з відповідачем не склалось, між ними виникла стійка психологічна несумісність, що призвела до частих сварок, які повністю руйнують їх відносини, фактичні шлюбні відносини вони не підтримують тривалий час, проживають окремо, у них різні погляди на шлюб та сім»ю. В даний час сім»я сторін розпалась остаточно, спільних інтересів не мають.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12 квітня 2018 року по справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання за участю сторін.

В судове засідання Позивач не з"явилась, але надала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність.

Відповідач в судове засідання не з"явився, надав до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнав.

Відповідно до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Суд, дослідивши зібрані в справі письмові докази, вважає за можливе винести рішення у підготовчому судовому засіданні у зв»язку з існуванням визначених ч.3 ст.200 ЦПК України умов та позовні вимоги задовольнити частково з огляду на наступне.

Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 23 серпня 2013 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис №704 від 23 серпня 2013 року (а.с. 3).

Від шлюбу у сторін народився син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 6).

Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Доказів примирення стороною відповідача надано не було.

Беручи до уваги наведене, суд прийшов до висновку, що шлюб між сторонами існує формально, вони проживають окремо тривалий час та не підтримують сімейні стосунки, сім'я сторін розпалась остаточно і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, а тому необхідно потрібно розірвати.

Щодо вимог позивача про проживання неповнолітнього сина разом з останньою, суд вважає зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція) передбачено, що держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Між тим ч. 1, 4 ст. 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Також ч. 1 ст. 161 СК України передбачено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З врахуванням не надання позивачем доказів порушення його прав в частині оспорювання з боку відповідача місця проживання дитини, суд вважає вказані вимоги передчасними, а тому в їх задоволенні слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 21, 24, 56, 110, 112 Сімейного кодексу України, ст.ст. 217-242, 258-259, 268, 272-273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований 23 серпня 2013 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис №704 від 23 серпня 2013 року, - розірвати.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги до або через Шевченківський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя: Осаулов А.А.

Повний текст рішення складено 25.05.2018р.