Постанова

Іменем України

11 червня 2018 року

м. Київ

справа № 462/4104/16-ц

провадження № 61-9104 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - Львівське комунальне підприємство «Залізничнетеплоенерго»,

відповідач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго» на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 15 березня 2017 року в складі судді Колодяжного С. Ю. та на ухвалу апеляційного суду Львівської області від 24 жовтня 2017 року в складі колегії суддів Павлишина О. Ф., Мікуш Ю. Р., Приколоти Т. І.,

ВСТАНОВИВ :

У серпні 2016 року ЛКП «Залізничнетеплоенерго» звернулося до суду з указаним позовом та просило стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 2514,81 грн заборгованості за послугу з надання теплової енергії за період з 01 липня 2014 року по 31 січня 2015 року, 1194,70 грн. інфляційних втрат та 3% річних у розмірі 108,62 грн.

В обґрунтування позовних вимог ЛКП «Залізничнетеплоенерго» зазначало, що ним виконується послуга з надання теплової енергії населенню, зокрема, в квартирі АДРЕСА_1, яка належить відповідачам на праві користування.

Оскільки ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 належним чином не виконують своїх обов'язків щодо оплати вартості наданих послуг з централізованого опалення, в них виникла заборгованість за період з 01 липня 2014 року по 31 січня 2015 року, яку вони не сплатили.

Рішенням залізничного районного суду м. Львова від 15 березня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із того, що ЛКП «Залізничнетеплоенерго» не надало належних доказів на підтвердження розміру заборгованості, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 24 жовтня 2017 року апеляційні скарги відхилено, рішення залізничного районного суду м. Львова від 15 березня 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини в справі та ухвалив обґрунтоване рішення з правильним застосуванням норм матеріального та дотриманням норм процесуального права.

13 листопада 2017 року ЛКП «Залізничнетеплоенерго» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на зазначені судові рішення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 листопада 2017 року вказану скаргу залишено без руху для усунення недоліків, а саме для подачі належним чином засвідчених копій оскаржуваних рішень.

27 грудня 2017 року ЛКП «Залізничнетеплоенерго» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заяву про усунення недоліків, засвідчені належним чином копії оскаржуваних рішень та усунуло недоліки касаційної скарги.

На виконання вимог підпункту 4 пункту 1 розділу XIII ЦПК України в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» 14 лютого 2018 року дана справа передана до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 19 лютого 2018 року відкрито провадження в зазначеній справі.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до вимог частин першої, другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суди встановили, що ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зареєстровані та проживають у квартирі АДРЕСА_1.

З 01 липня 2014 року відповідно до Закону України «Про теплопостачання» і Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ЛКП «Залізничнетеплоенерго» є виробником і виконавцем послуги з надання теплової енергії населенню та надає таку послугу будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Площа квартири відповідачів включена до всієї опалювальної площі будинку, на яку подається теплове навантаження.

Загальна площа квартири АДРЕСА_1 становить 102,5 м2, в тому числі веранда - 18,5 м2, що підтверджується технічним паспортом зазначеної квартири.

Відповідно до наданого ЛКП «Залізничнетеплоенерго» розрахунку заборгованості опалювальна площа квартири № 28 за адресою АДРЕСА_1 становить 104,5 м2.

Відповідно до «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, опалювальна площа (об'єм) квартири (будинку садибного типу) є загальна площа (об'єм) квартири, а також будинку садибного типу без урахування площі лоджій, балконів, терас.

Згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів від 08 червня 1996 року № 619 «Про затвердження норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» під приміщеннями, площа яких не входить до опалювальної площі квартири слід розуміти приміщення, які відокремлені від приміщень, що опалюються, стінами або дверними чи віконними прорізами із заповненням, які відповідають вимогам з опору теплопередачі для огороджуючих конструкцій житлових будинків. В іншому разі площа цих приміщень входить до опалювальної площі квартири.

Згідно з «Інструкцією про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна», затвердженою наказом Держбуду України від 24 травня 2001 року №127 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 року за №582/5773, загальна площа квартири визначається як сума площ усіх приміщень квартири (за винятком вхідних тамбурів в одноквартирних будинках), вбудованих шаф і літніх приміщень, підрахованих із такими знижувальними коефіцієнтами: для балконів і терас - 0,3; для лоджій - 0,5; для засклених балконів - 0,8; для веранд, засклених лоджій і холодних комор - 1,0.

З огляду на викладене правильним є висновок судів першої та апеляційної інстанції, що опалювальна площа вказаної квартири, яку використовувало ЛКП «Залізничнетеплоенерго» під час розрахунку заборгованості, не відповідає дійсній опалювальній площі квартири, а тому надані розрахунки обґрунтовано не прийняті судами, а інших доказів на підтвердження розміру заборгованості ЛКП «Заліничнетеплоенерго» не надало.

Відповідно до положень статей 10, 60 ЦПК України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обґрунтованим є висновок судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки ЛКП не надало належних доказів на підтвердження розміру заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідачів.

Доводи касаційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки зводяться до переоцінки встановлених судами обставин, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться за межами повноважень касаційного суду.

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК Українипідстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго» на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 15 березня 2017 року та на ухвалу апеляційного суду Львівської області від 24 жовтня 2017 року залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 15 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 24 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. І. Крат