Справа № 465/29/17 Головуючий у 1 інстанції: Гулієва М.І.
Провадження № 22-ц/783/6954/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Струс Л.Б.

секретаря: Бадівської О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 районної адміністрації Львівської міської ради на рішення Франківського районного суду м. Львова від 31 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_3, третя особа Львівське міське комунальне "Південне" про зобов»язання вивільнити господарське приміщення та усунення перешкод у користуванні приміщенням,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_2 районна адміністрація Львівської міської ради звернулася до суду з позовом про зобовязання ОСОБА_3 за власні кошти демонтувати самочинно влаштоване господарське приміщення, обладнані до нього двері в технічному поверсі та вивільнити вказане приміщення. В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що на території Франківського району м. Львова знаходиться будинок № 64 на вул. Науковій, що перебуває у комунальній власності. Власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 Розпорядженням ОСОБА_2 районної адміністрації Львівської міської ради від 09.04.2015 року № 148 «Про демонтаж самочинно влаштованого господарського приміщення в технічному поверсі першого підїзду для кватири № 15 на вул.Науковій,64» ОСОБА_3 зобовязано у місячний термін за власні кошти демонтувати самочинно влаштоване господарське приміщення та обладнані до нього двері в технічному поверсі першого підїзду на вул. Науковій, 64, яке відповідачем не виконано. В подальшому позивач уточнив позовні вимоги, просив зобовязати ОСОБА_3 за власні кошти вивільнити господарське приміщення, яке розташоване в технічному поверсі першого підїзду будинку № 64 на вул. Науковій у м. Львові, а також не чинити перешкод ЛКП «Південне» у користуванні вказаним приміщенням.

Оскаржуваним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 31 жовтня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2 районна адміністрація Львівської міської ради.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що власником квартири АДРЕСА_2 В.В. самочинно влаштовано господарське приміщення в технічному поверсі 1 під"їзду. ОСОБА_2 районною адміністрацією прийнято розпорядження від 09.04.2015 року №148 "Про демонтаж самочинно влаштованого господарського приміщення в технічному поверсі першого під"їзду для квартири №15 на вул. Наукові,64", яким зобов"язано ОСОБА_3 у місячний термін за власні кошти демонтувати самочинно влаштоване господарське приміщення та обладнані до нього двері в технічному поверсі першого під"їзду на вул. Науковій,64, однак дане розпорядження ним проігноровано. На підставі наведеного просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Зважаючи на положення п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ Апеляційний суд Львівської області здійснює свої повноваження до початку роботи новоутвореного апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі. Відповідно до пункту 9 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представники ОСОБА_3 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, покликаючись на доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Представники ОСОБА_2 районної адміністрації Львівської міської ради та ЛКП «Південне» в судове засідання не зявилися, хоча належним чином повідомлені про час, дату та місце проведення судового засідання. Від представника ОСОБА_2 районної адміністрації Львівської міської ради поступила заява про розгляд справи в його відсутності, апеляційну скаргу підтримує.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам відповідає.

Як убачається з матеріалів справи ОСОБА_3 є власником квартири № 15 по вул. Науковій у м. Львові.

Розпорядженням ОСОБА_2 районної адміністрації Львівської міської ради від 09.04.2015 року № 148 «Про демонтаж самочинно влаштованого господарського приміщення в технічному поверсі першого під»їзду для кватири № 15 на вул.Науковій,64» ОСОБА_3 зобовязано у місячний термін за власні кошти демонтувати самочинно влаштоване господарське приміщення та обладнані до нього двері в технічному поверсі першого під»їзду на вул.. Науковій, 64 (а.с.4).

З акту ЛКП «Південне» від 11.07.2016 року вбачається, що двері в комірку на технічному поверсі підїзду № 1 будинку № 64 на вул. Наукова у м. Львові демонтовано та забезпечено доступ до мереж системи центрального опалення (а.с.23).

Суду не надано жодних доказів чинення відповідачем перешкод у користуванні даним приміщенням.

Відповідно до ст.ст.76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази які містять інформацію щодо предмета доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК).

Судом установлено, що в приміщенні на технічному поверсі під»їзду № 1 будинку № 64 по вул.. Науковій у м. Львові знаходяться речі побутового вжитку.

Відмовляючи у задоволенні позову районний суд вірно виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимим доказами, що в господарському приміщенні на технічному поверсі першого підїзду будинку № 64 по вул. Науковій у м. Львові знаходяться речі відповідача.

Свідок ОСОБА_6, яка проживає у зазначеному будинку з 1985 року, у судовому засіданні ствердила, що речі в коморі на горищі належать сусіду, який продав квартиру і виїхав. Вона не бачила, щоб відповідач чи його батьки ставили речі в коморі.

Суд вірно не взяв до уваги акт обстеження приміщення на горищі від 18.09.2017 року, як такий, що не є належним доказом, та письмові пояснення свідків сусідів від 14.12.2017 року, від 10.10.2017 року, від 1.0.09.2015 року, оскільки такі належно не завірені.

За таких обставин, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, вірно встановив обставини справи та прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у позові.

Рішення суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи, доводи скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів підстав для скасування рішення суду не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 районної адміністрації Львівської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 31 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 15.06.2018р.

Головуючий

Судді: