Номер провадження 2/754/599/18
РІШЕННЯ

Іменем України

31 травня 2018 року м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Клочко І.В.

за участю

секретаря судового засідання Шевчук М.В.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 (ОСОБА_4) про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Позовні вимоги мотивує наступним.

Позивач ОСОБА_1 є власником частки земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування частки земельної ділянки.

Власниками суміжної земельної ділянки є ОСОБА_4 (ОСОБА_4) та ОСОБА_2

Як зазначає позивач, господарські споруди відповідачів частково збудовані на його земельній ділянці, тобто побудовані з порушенням меж, що є грубим порушенням його права власності, закріпленого змістом ст. 41 Конституції України.

На підтвердження факту самовільного захвату відповідачами частки земельної ділянки позивача останній додав до позовної заяви копію акта виїзного комісійного обстеження від 06.11.2014 року, з якого вбачається, що комісією встановлено, що господарські будівлі відповідачів частково виходять на територію земельної ділянки позивача, при цьому виявлено ознаки самовільно зайнятої земельної ділянки.

Неодноразові звернення позивача до відповідачів щодо мирного врегулювання спірного питання не дали позитивних результатів.

Для вирішення вищезазначеного питання позивач звернувся до Деснянської в м. Києві РДА з відповідним листом, на що отримав відповідь щодо необхідності проведення геодезичних робіт по відновленню меж для об'єктивного з'ясування наявності порушення меж.

На виконання умов щодо відновлення меж позивач звернувся до ПП «Компанія Геосфера», землевпорядником якої були проведені відповідні роботи по відновленню та закріпленню в натурі меж земельної ділянки.

Після встановлення меж Деснянською в м. Києві РДА було організоване комісійне обстеження, актом якої встановлено факт порушення права користування та розпорядження земельною ділянкою позивача.

Крім того, позивач зазначає про те, що краї покрівель будівель, які заходять на його земельну ділянку, не забезпечені технічними засобами для відведення атмосферних опадів, а відтак вони падають з покрівель на його земельну ділянку в місце пішохідної зони і становлять загрозу здоров'ю та життю його родини (особливо взимку).

Як вважає позивач, господарські будівлі відповідачів, позначені літерами «Г» і «Д», були побудовані самочинно і порушують закріплені у ЗК України правила добросусідства, також при будівництві були порушені деякі положення містобудівного законодавства.

З огляду на викладене, позивач вимушений був звернутись до суду з даним позовом, відповідно до останніх уточнень вимог якого просить суд:

1. Зобов'язати ОСОБА_4 (ОСОБА_4) та ОСОБА_2 не чинити перешкоди у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою;

2. Зобов'язати ОСОБА_4 (ОСОБА_4) та ОСОБА_2 припинити дії, які порушують його право власника та відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом примусового демонтажу господарських споруд, позначених літерами «Г» і «Д», які частково збудовані на належній йому земельній ділянці.

3. Судові витрати покласти на відповідачів.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.08.2015 року, справі за вказаним позовом присвоєно єдиний унікальний №754/11447/15-ц та передано для розгляду судді ОСОБА_17 (а.с. 15).

В процесі розгляду справи позовні вимоги були уточнені позивачем, неналежного відповідача ОСОБА_7 було замінено на належних відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (ОСОБА_4) (а.с. 64, 65, 66).

В матеріалах справи містяться заперечення відповідача ОСОБА_4 (ОСОБА_4) на позов ОСОБА_1 з наступним обґрунтуванням.

Як зазначає відповідач ОСОБА_4 (ОСОБА_4), позовні вимоги ОСОБА_1 зведені до того, що господарські споруди побудовані відповідачами самочинно і частково на його земельній ділянці, чим порушено його право власності і порушено положення містобудівного законодавства, а саме п.3,25 ДБН 360-92 для обслуговуваня будівель та здійснення їх поточного ремонту відстань до сусідньої межі земельної ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни слід приймати не менше 1,0 метра, а також повинно бути забезпечено влаштування необхідних інженерно-технічних заходів для відведення атмомосферних опадів і становлять загрозу здоров'ю і життю його родині.

Між тим, відповідач ОСОБА_4 (ОСОБА_4) зазначає про те, що на підставі рішення виконкому Дарницької райради депутатів трудящих № 31-9 від 29.04.1945 року, яке було винесено на підставі обов'язкової постанови Київської міськради від 02.02.1944 року № 8 були відведені земельні ділянки під житлове індивідуальне будівництво за існуючою нормою громадян згідно списку на 125 осіб, до якого входить її дідусь дідусь ОСОБА_8, що підтверджується рішенням № 31-9 від 29.06.1945 року та списком на 125 осіб, і який отримав земельну ділянку для будівництва по АДРЕСА_2 в межах вказаних заявником та передбаченим генеральним планом від 13.11.1946 року, з якого вбачається, що загальна земельна площа складає 871 кв.м. і самовільного захвату в плані не зазначено. А навкруги земельної ділянки на той час був ліс та пусті земельні ділянки (копія технічного плану від 13.11.1946 року).

Будівництво домоволодіння дідусь відповідача ОСОБА_8 розпочав в 1952 р. і закінчив в 1954 року, що підтверджується актом прийняття в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 01.04.1987 року, з якого вбачається що був дозвіл Держархбудконтролю м. Києва на проект будівлі і її будівництво та побудоване будівництво з господарськими спорудами було прийнято в експлуатацію 01.04.1987 року.

27.02.1987 року дідусеві відповідача ОСОБА_8 був виданий технічний паспорт на домоволодіння, споруди і земельної ділянки.

Станом на час побудованого домоволодіння в 1954 року і створення технічного плану 27.02.1987 року садибної ділянки були визначені наступні межі:

- 24,40 - межа з АДРЕСА_1;

- 31,80- АДРЕСА_3;

- 21,40 - межа з земельною ділянкою домоволодіння АДРЕСА_5;

- 32,10- межа з земельною ділянкою, яка проходила на той час між ділянкою домоволодіння АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5.

Щодо сараїв, то вони примикали до межі з земельною ділянкою домоволодіння 3 і створювали єдину лінію.

15.05.1987 року дідусь відповідача ОСОБА_8 отримав свідоцтво про право власності на домоволодіння і споруди, яке було видане виконкомом Дніпровської ради м. Києва, що підтверджується технічним паспортом від 27.02.1987 року, з якого вбачається, що загальна площа по фактичному користуванню складає 729 кв.м., а площа 359 кв.м. є самовільним захватом і довідкою-характеристикою № 1927 від 15.11.1987 року, з якої вбачається, що згідно листа виконкома Дніпровської райради м. Києва № 10 від серпня 1987 р. самозахват 359 кв.м. залишено ОСОБА_8 для тимчасового користування, і це підтверджується технічним паспортом від 29.09.1989 року по АДРЕСА_4, з якого вбачається, що загальна площа земельної ділянки по фактичному користуванню 729 кв.м. і самовільного захвату не зазначено.

ІНФОРМАЦІЯ_1 дідусь відповідача ОСОБА_8 помер. На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 31.10.1989 року відповідач ОСОБА_4 (ОСОБА_4) є власником 1/2 частки житловиго будинку АДРЕСА_4.

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 31.10.1989 року власником другої частки житлового будинку АДРЕСА_4 була дружина ОСОБА_8 - ОСОБА_9

На підставі договору дарування від 23.07.1996 року № 2955 власником 1/2 належної частки домоволодіння АДРЕСА_4 ОСОБА_9 став ОСОБА_10, що підтверджується довідкою-характеристикою від 27.10.2009 року.

20.11.2009 року ОСОБА_10 подарував належну йому 1/2 частку домоволодіння АДРЕСА_4 відповідачу ОСОБА_2, що підтверджується договором дарування від 20.11.2009 року і реєстраційним посвідченям від 25.11.2009 року

Таким чином, відповідачі ОСОБА_4 (ОСОБА_4) і ОСОБА_2 не будували сараї під літерами «Г» і «Д», вони були збудовані покійним ОСОБА_8 в 1954 року, і введені ним в екслуатацію 01.04.1987 року, і на той час вищезазначені сараї відповідали акту прийняття в експлуатацію домоволодіння і спору, та технічному паспорту від 27.02.1987 року.

Більш того, з моменту побудови сараїв в 1954 року пройшло більш 61 року, а з отримання технічного паспорту та свідоцтва про право власності ОСОБА_8 пройшло більш 30 років, а площа будівель та їх місце розташування не змінювались, сараї ніколи не перебудовувались та в просторі не рухались, що підтверджується листом Департамента державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві, який здійснює контроль за дотриманням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і державних стандартів. Під час перевірки з виїздом посадовою особою Департаменту на АДРЕСА_4 28.11.2014 року у присутності ОСОБА_2 було встановлено, що за вищезазначеною адресою знаходиться житловий будинок, гараж, літня кухня, 2 сарая, 2 вбиральні. Ознак виконання будівельних робіт не виявлено.

Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_4, який виготовлений 27.02.1987 року Київським міським Бюро технічної інвентарізації, де зазначено, що розташовані споруди відповідають плану садибної ділянки, (а.с.243), про що ОСОБА_1 був повідомлений листом № 7/16 7/0501/10 від 5.01.2015 року (а.с.13).

Таким чином, станом на 27.02.1987 року, тобто на дату створення плану садибної ділянки і в якому зазначено, що сараї фактично примикали до межі із земельною ділянкою домоволодіння АДРЕСА_5 і створювали єдину лінію розмежування цих ділянок, а господарські споруди були побудовані виключно в межах земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_4 без будь-яких порушень прав землекористувача домоволодіння АДРЕСА_5.

Більш того, як зазначає відповідач ОСОБА_4 (ОСОБА_4), попередній власник домоволодіння АДРЕСА_5 претензій до нашої сім'ї з приводу порушень його прав і користування земельною ділянкою ніколи не пред'являв, що ще раз підтверджує, що в діях покійного ОСОБА_8, а тим більш в діях відповідачів відсутні порушення щодо побудови споруд на земельній ділянці, а тому ми не порушили і прав власності ОСОБА_1

ОСОБА_11, який став власником 1/3 частини будинку АДРЕСА_1 08.12.1997 року і 1/3 частини земельної ділянки в 2005 році, а в подальшому 28.07.2008 року став власником цієї земельної ділянки ОСОБА_1, який також тривалий час з грудня 1997 року до відповідачів ніяких претензій з приводу порушень з їх боку щодо побудованих споруд і порушення ними права власності, користування та розпорядження земельною ділянкою не пред'являли, що, на думку відповідача, ще раз підтверджує, що порушення відсутні.

Що стосується висновків виїзного комісійного обстеження від 06.11.2014 року, на який посилається позивач ОСОБА_1, відповідач зазначає, що при обстеженні комісія не прийняла до уваги, що обидва сараї, які позначені на плані літерами «Г» і «Д» побудовані більш 61 року, а з дня отримання технічного паспорту і введення в експлуатацію домоволодіння і господарських споруд пройшло 30 років, коли земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 ще не належала ОСОБА_1, який будучи власником земельної ділянки по АДРЕСА_1 з 2008 року не звертався до суду з приводу нібито самовільного захвату у нього землі з боку відповідачів та порушень з їх боку прав позивача до 18.01.2016 року.

Посилання позивача ОСОБА_1 щодо застосування п. 3,25 ДБН 360-92 для обслуговування будівель та здійснення їх поточного ремонту відстань до сусідньої межі земельної ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни слід приймати не менше 1,0 метра, відповідач ОСОБА_4 (ОСОБА_4) вважає необгрунтованими.

Відповідач вважає, що п. 3,25 ДБН 360-92 «Містобудуваня, планування і забудова міських і сільських поселень» затверджений наказом № 44 від 17.04.1992 року, який став діяти з 17.04.1992 року, не поширюється на домоволодіння і господарські споруди відповідачів, так як вони були побудовані в 1954 році і прийняті в експлуатацію покійним ОСОБА_8 01.04.1987 року.

Крім того, в матеріалах справи міститься заява відповідача ОСОБА_4 (ОСОБА_4) про застосування до позовних вимог ОСОБА_1 строку позовної давності.

З огляду на викладене, відповідач ОСОБА_4 (ОСОБА_4) просить суд постановити рішення, яким відмовити повністю ОСОБА_1 у позові про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення сараїв літера «Г» і «Д» (а.с. 85-90, том 2).

Відповідно до заперечень відповідача ОСОБА_2, наявних в матеріалах справи, згідно із відповіддю Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна житловий будинок АДРЕСА_4 на праві власності зареєстрований:

- 1/2 за ОСОБА_4 (ОСОБА_4) на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 31.10.1989 року;

- 1/2 за ОСОБА_2 на підстав договору дарування, посвідченого 20.11.2009 року.

Відповідно до договору дарування від 20.11.2009 року ОСОБА_2, окрім 1/2 частини житлового будинку належить також відповідна частина надвірних будівель та споруд, серед них відповідно також є спірні сараї.

Рішенням виконкому Дарницької районної ради депутатів трудящих від 29.06.1945 року № 31-9 «Про відвід земельних ділянок під житлове індивідуальне будівництво», прийнятого згідно з обов'язковою постановою Київської міської ради від 02.02.1944 року № 8, було вирішено відвести в натурі земельні ділянки під житлове індивідуальне будівництво за існуючою нормою громадянам згідно із доданим переліком та скласти земельні плани. Таким чином, дід відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_8 отримав земельну ділянку. 03.11.1948 року він одружився із ОСОБА_9 У 1952 році на вказаній земельній ділянці було побудовано будинок та інші господарські споруди та введено в експлуатацію (акт введення в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 01.04.1987 року).

Отже, спірні сараї, що, на думку позивача, «виходять на територію його земельної ділянки» є власністю відповідачів ОСОБА_4 (ОСОБА_4 та ОСОБА_2). Більш того, відповідач ОСОБА_2 зазначає, що вказані об'єкти нерухомості є побудованими у 1952 році та постійно знаходилися у власності родини відповідачів. Таким чином, як об'єкт власності вказані господарські споруди виникли задовго до виникнення земельної ділянки позивача, як об'єкта власності. Добросовісність у користуванні земельною ділянкою підтверджується, серед іншого, квитанціями про сплату земельного податку з громадян.

Відповідач ОСОБА_2 зазначає, що вказана інформація також підтверджується Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві: «Під час перевірки з виїздом на місце 28.11.2014 року посадовою собою Департаменту в присутності ОСОБА_2 встановлено, що за вищезазначеною адресою знаходиться житловий будинок, гараж, літня кухня, два сараї та дві вбиральні. Ознак виконання будівельних робі не виявлено. Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок по АДРЕСА_4, який виготовлено 27.02.1987 року Київським міським бюро технічної інвентаризації вище зазначені будівлі побудовані у 1952 році та розташовані відповідно до плану садибної ділянки».

Таким чином, вказані спірні сараї, як об'єкт права власності існують уже понад 60 років і будівельні роботи не проводилися.

Як об'єкт права власності земельна ділянка позивача виникла тільки в результаті приватизації, що відбувався за заявою попередніх її власників у 2003 році. Державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_5, виданий ОСОБА_11, датується 14.05.2005 року.

Таким чином, на думку відповідача ОСОБА_2, це не господарські будівлі (сараї), що належать відповідачам, «виходять» на земельну ділянку позивача і порушують права останнього, а саме межа земельної ділянки позивача незаконно пройшла фактично під господарськими будівлями відповідачів, та порушила їх законні права, адже відповідно до ст. 377 ЦК України (у редакції, що діяла на момент приватизації ОСОБА_11 та ОСОБА_13).

Крім того, відповідач ОСОБА_2 звертає увагу суду на те, що норми, на які посилається позивач не можуть бути застосовані до спірної ситуації, так як відповідно до ч. 1 ст.5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. ЗК України набрав чинності з 01.01.2002. Спірні будівлі на момент набрання чинності ЗК України вже існували десятки років, а тому діючий ЗК України не може регулювати відносини щодо визнання такого будівництва самочинним, чи порушення таким будівництвом правил добросусідства тощо.

Водночас, на думку відповідача ОСОБА_2, аргументи, наведені позивачем, не можуть бути прийняті до уваги знову ж таки у зв'язку із пропущенням строку позовної давності.

Відповідно до плану земельної ділянки, що сьогодні належить відповідачам, та датується 1946 роком, її розмір складає 871 кв. Відповідно до довідки-характеристики від 16.09.1987 року землі 359 кв.м. - самовільний захват - рішенням виконкому Дарницької районної ради було вирішено залишити в користуванні у ОСОБА_8 Відповідно до довідки-характеристики від 16.09.1987 року землі 359 кв.м. - самовільний захват - рішенням виконкому Дарницької районної ради було вирішено залишити в користуванні у ОСОБА_8 Також більший розмір початково наданої в користування земельної ділянки підтверджується генеральним планом 1946 року. Цим підтверджується відсутність протиправної поведінки з боку відповідачів та безпідставність заяв позивача стосовно самочинного будівництва та порушення його прав.

З огляду на викладені обставини, відповідач ОСОБА_2 просить суд відмовити ОСОБА_1 в позові.

На підставі ухвали суду від 23.05.2016 року було об'єднано зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання незаконним рішення, визнання недійсним державного акту на право власності, визнання недійсною угоди, відновлення меж між земельними ділянками в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 (ОСОБА_4) про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою (а.с. 147, том 1).

Вимоги зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 вмотивовані наступним.

ОСОБА_2 є власником 1/2 житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_4.

На підставі рішення виконкому Дарницької райради депутатів трудящих № 31-9 від 29.04.1945 року, яке було винесено на підставі обов'язкової постанови Київської міськради від 02.02.1944 року № 8, були відведені земельні ділянки під житлове індивідуальне будівництво за існуючою нормою громадянам, згідно з доданим переліком та скласти земельні плани. На виконання цього рішення дідусеві відповідача ОСОБА_8 була надана земельна ділянка на АДРЕСА_2.

03.11.1948 року ОСОБА_9, яка є бабусею відповідача (ОСОБА_9 - дівоче прізвище) та ОСОБА_8 одружилися.

В період з 1952 року по 1954 рік на земельній ділянці був побудований будинок, який на підставі висновку районної приймальної комісії Дніпровського району м. Києва, викладеного в акті від 01.04.1987 року, введений в експлуатацію.

На новостворене домоволодіння 27.02.1987 року Київським міським бюро технічної інвентаризації видано технічний паспорт НОМЕР_7, згідно з яким визначено план садибної ділянки, що мала наступні межі:

- 24,40 м - межа з АДРЕСА_1;

- 31,80м- межа з АДРЕСА_3;

- 21,40 м - межа з земельною ділянкою домоволодіння АДРЕСА_6;

- 32,10 м - межа з земельною ділянкою домоволодіння АДРЕСА_5.

Межа земельної ділянки відстанню 32,10 м, яка проходила на той моме між ділянками домоволодінь АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5.

Як зазначає ОСОБА_2, станом на 27.02.1987 року, тобто на дату створення плану садибної ділянки, в плані зазначалися сараї, які фактично примикали межі із земельною ділянкою домоволодіння АДРЕСА_5 і створювали єдину лінію розмежування цих ділянок; зазначені господарські будівлі були побудовані виключно в межах земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_4 без будь-яких порушень прав землекористувача домоволодіння АДРЕСА_5.

Відповідно до технічного паспорта від 28.02.1987 року на житловий будинок по АДРЕСА_1, а саме, на плані присадибної ділянки чітко вбачаються обидва сараї, позначені буквами «Г» і «Д». Сараї побудовані більше ніж 30 років тому, коли земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1, не належала ні ОСОБА_1 ні його батькові ОСОБА_11, при цьому, з моменту побудови і до цього часу площа будівель та їх місце розташування не змінювались - сараї ніколи не перебудовувались та в просторі не рухались.

09.12.2009 року у зв'язку зі зміною землекористувачів, яка відбулася на підставі набуття відповідачем ОСОБА_2 права власності на 1/2житлового будинку, КП «Київський інститут земельних відносин» підготовлено внесення змін до технічного звіту по встановленню зовнішніх меж землекористування земельної ділянки. Згідно з планом земельної ділянки, складеним станом на 21.12.2009 року, виявилося фактичне скорочення межі з домоволодінням АДРЕСА_6 на 0,23 м, у зв'язку з чим межа із земельною ділянкою, що розташована по АДРЕСА_1, стала проходити по місцюзнаходження сараїв, які, на думку ОСОБА_1, були самовільно побудовані. Відповідач ОСОБА_2 зазначає, що зміна цієї межі відбулася внаслідок незаконних дій батька ОСОБА_1 - ОСОБА_11, який в процесі приватизації земельної ділянки з метою збільшення її розмірів невірно повідомив органам земельних ресурсів про реальні межі ділянки, що фактично призвело до самовільного захвату частини земельної ділянки по АДРЕСА_4 та зменшення її розміру. У зв'язку з цим під час оформлення у приватну власність земельної ділянки по АДРЕСА_1 та підготовці державного акту на право власності на земельну ділянку Головним управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради була використана недостовірна інформація щодо меж та розмірів цієї земельної ділянки, з огляду на що рішення Київської міської ради від 26 червня 2003 року № 528/688 було винесено з грубим порушенням прав і законних інтересів землекористувачів по АДРЕСА_4. Крім того, згода на приватизацію земельної ділянки по АДРЕСА_1 від мешканців будинку по АДРЕСА_4 не надавалась.

Отримавши державний акт на право власності на земельну ділянку від 14.05.2005 року серія НОМЕР_5, виданий Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київради на підставі рішення Київської міської ради від 26.06.2003 року № 528/688 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 88-7-00949, ОСОБА_11 на підставі договору від 28.07.2008 року про дарування частки земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_6, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Панченко А.П., подарував землю сину - ОСОБА_1

Враховуючи, що відчуження земельної ділянки по АДРЕСА_1 відбулося на підставі договору дарування частки земельної ділянки від 28.07.2008 року, відповідач ОСОБА_2 вважає, що така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав встановлених частиною першої статті 215 ЦК України.

Таким чином, видача державного акта на право власності на земельну ділянку від 14.05.2005 року серія НОМЕР_5 призвела до фактичного зменшення межі земельної ділянки по АДРЕСА_4 та, як наслідок збільшення межі земельної ділянки по АДРЕСА_1; отримавши земельну ділянку в дар ОСОБА_1 оспорює законність розташування сараїв, які були побудовані в законний спосіб на землі, що видавалася відповідно до рішень виконкому Дарницької районної ради депутатів трудящих від 29.06.1945 року №31-9 «Про відвод земельних ділянок під житлове індивідуальне будівництво».

З огляду на викладене, вважаючи свої права та законні інтереси, як землекористувача, порушеними ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1, відповідно до вимог якої просить суд:

1. Визнати незаконним рішення Київської міської ради від 26.06.2003 року №528/688, на підставі якого Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київради видано державний акт на право власності на земельну ділянку від 14.05.2005 року серія НОМЕР_5, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №88-7-00949.

2. Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку від 14.05.2005 року серія НОМЕР_5, виданий Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київради на підставі рішення Київської міської ради від 26.06.2003 року №528/688 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №88-7-00949.

3. Визнати недійсною угоду від 28.07.2008 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_1 про дарування частки земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_6, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Панченко А.П.

4. Відновити межу між земельними ділянками, розташованими у місті Києві за адресами: АДРЕСА_4 та АДРЕСА_1, відповідно до меж, встановлених на плані присадибної ділянки згідно з технічним паспортом від 27.02.1987 року на житловий будинок по АДРЕСА_4.

5. Судові витрати покласти на відповідача за зустрічним позовом - ОСОБА_1 (а.с. 137-145, том 1).

Відповідно до ухвали суду від 22.06.2016 року за клопотанням позивача ОСОБА_1 по справі призначено судову земельно-технічну експертизу та зупинено провадження у справі до одержання висновків експерта (а.с. 157-158, том 1).

08.11.2016 року до суду надійшов висновок експерта №СЕ-1702-1-443.16 (а.с. 165-191, том 1).

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.11.2016 року, справу за єдиним унікальним №754/11447/15-ц передано для розгляду судді Клочко І.В., у зв'язку зі звільненням з посади судді ОСОБА_17

Ухвалою судді від 11.11.2016 року вищевказану справу прийнято до розгляду судді Клочко І.В. та відновлено провадження по справі.

Відповідно до ухвали суду від 14.11.2017 року, зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання незаконним рішення про видачу державного акта на право власності на земельну ділянку, визнання недійсним угоди, відновлення меж земельної ділянки - залишено без розгляду, у зв'язку з поданням ОСОБА_2 заяви про залишення зустрічного позову без розгляду (а.с. 107-108, том 1).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги за викладених у позовній заяві обставин та просив суд задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 в судовому засіданні просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, посилаючись на обставини, викладені у запереченнях.

Представник відповідача ОСОБА_4 (ОСОБА_4) - ОСОБА_5 в судовому засіданні просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, посилаючись на обставини, викладені у запереченнях та заяві про застосування строку позовної давності.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, судом встановлено наступне.

Відповідно до копії державного акта на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_5 від 14.05.2005 року, виданого на підставі рішення Київської міської ради від 26.06.2003 року №528/688 та ОСОБА_11 (батьку позивача) належить на праві власності земельна ділянка площею 1/3 від 0,0711 га у межах згідно з планом по АДРЕСА_1 (а.с. 6, том 1).

Згідно з копією договору дарування частки земельної ділянки від 28.07.2008 року, ОСОБА_11 подарував позивачу ОСОБА_1 у власність 1/3 частку земельної ділянки від площі 0,0711 га. 1/3 частки земельної ділянки розташована на території АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_6. Цільове призначення (використання) вказаної земельної ділянки - будівництво і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 7-8, том 1).

Відповідно до копій листів Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 24.02.2016 року №05707-3595 (а.с. 123, том 1) та від 14.03.2016 року №05707-4852 (а.с. 131, том 1), земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_6 на АДРЕСА_1 рішенням Київської міської ради від 26.06.2003 року №528/688 передана у спільну часткову власність ОСОБА_11, ОСОБА_13 1/3 від 0,07 га та 2/3 від 0,07 га відповідно; за даними міського земельного кадастру станом на 31.12.2012 року у Департаменті земельних ресурсів був зареєстрований державний акт на право власності від 14.05.2005 року на 1/3 частину від 0,0711 га вищезазначеної земельної ділянки на ім'я ОСОБА_1.Документи, що посвідчують право власності на 2/3 частини вищевказаної земельної ділянки у Департаменті земельних ресурсів зареєстровані не були.

Актом виїзного комісійного обстеження суміжних землеволодінь по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_4 від 06.11.2014 року, копія якого міститься в матеріалах справи, встановлено, що проекція будівель по АДРЕСА_4 частково виходить на територію земельної ділянки по АДРЕСА_1. При цьому виявлено ознаки самовільно зайнятої земельної ділянки (а.с. 9-зворот, том 1).

Відповідно до копії акта відновлення та встановлення меж земельної ділянки від 20.10.2014 року, складеного представником ПП «Компанія Геосфера» Пуховець Ю.В. в присутності ОСОБА_1, земельна ділянка ділянка знаходиться в АДРЕСА_1, загальною площею 0,0711 га, кадастровий номер НОМЕР_6; відновлені та закріплені в натурі (на місцевості) деревяними або довгостроковими металевими стержнями в кількості 6 шт. (а.с. 11, том 1).

Згідно з копією відповіді Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна від 07.12.2015 року №15830 (И-2015) житловий будинок АДРЕСА_4 на праві власності зареєстрований:

- 1/2 за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 31.10.1989 року (а.с. 94, том 2);

- 1/2 за ОСОБА_2 на підставі договору дарування, посвідченого 20.11.2009 року (а.с. 62, том 1).

Відповідно до копії договору дарування від 20.11.2009 року, ОСОБА_2 окрім 1/2 частини житлового будинку належить також відповідна частина надвірних будівель та споруд, серед них відповідно також є спірні сараї, позначені літерами «Г» і «Д» (а.с. 41, том 1).

В матеріалах справи також міститься технічний паспорт на житловий будинок (домоволодіння) по АДРЕСА_4 від 27.02.1987 року НОМЕР_7 (а.с. 73-75, 90-92, том 1), що також містить вказані спірні сараї.

Рішенням виконкому Дарницької районної ради депутатів трудящих від 29.06.1945 року № 31-9 «Про відвід земельних ділянок під житлове індивідуальне будівництво», прийнятого згідно з обов'язковою постановою Київської міської ради від 02.02.1944 року № 8, було вирішено відвести в натурі земельні ділянки під житлове індивідуальне будівництво за існуючою нормою громадянам згідно із доданим списком та скласти земельні плани (а.с. 82, 83-85, том 1). До зазначеного списку входив ОСОБА_8

03.11.1948 року ОСОБА_8 та ОСОБА_9 уклали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с. 95, том 1).

Відповідно до копії акта прийняття в експлуатацію індивідуального домоволодіння, затвердженого рішенням виконавчого комітету Ради народних депутатів Дніпровського р-ну м. Києва №236 від 23.04.1987 року, у 1952 році на земельній ділянці по АДРЕСА_4 було розпочато та у 1954 році закінчено будівництво будинку та інших господарських споруд (гараж «Б», л. кухня «В», сарай «Г» і «Д», погреб ІІ, вбиральні «Е» і «Ж», колодязь ІІ) та введено в експлуатацію зазначене домоволодіння ОСОБА_8 (а.с. 86-89, том 1).

Відповідно до висновку експерта №СЕ-1702-1-443.16, за результатами зіставлення фактичних меж земельної ділянки АДРЕСА_1 з межами, визначеними Державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5 від 14.05.2005 року та наданими координатами поворотних точок меж вказаної земельної ділянки, експертом було встановлено, що фактичні межі земельної ділянки АДРЕСА_1 дещо не відповідають межам, визначеним Державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5 від 14.05.2005 року та наданим координатам поворотних точок меж вказаної земельної ділянки, де невідповідність виявлена по всьому периметру земельної ділянки, а саме:

- фактична фасадна межа (вздовж АДРЕСА_1) зміщена в межах 0,20 м - 0,56 м у бік АДРЕСА_1 відносно межі, визначеної державним актом;

- фактична спільна межа із суміжною земельною ділянкою АДРЕСА_5 зміщена на 1,15 м в бік земельної ділянки АДРЕСА_5 відносно межі, визначеної державним актом, при цьому у тильній стороні земельної ділянки АДРЕСА_1 (в точках Б, Б') зміщення відсутнє;

- фактична тильна межа зміщена в межах до 0,37 м в бік земельної ділянки АДРЕСА_1 відносно межі, визначеної державним актом;

- фактична спільна межа із суміжною земельною ділянкою АДРЕСА_4 зміщена в межах до 0,41 м в бік земельної ділянки АДРЕСА_1 відносно межі, визначеної державним актом.

За результатами дослідження було встановлено, що сараї літери «Г» і «Д», які відносяться до домоволодіння АДРЕСА_4, зміщені в бік земельної ділянки АДРЕСА_1 в межах 0,17 м - 0,41 м відносно межі, визначеної державним актом, тобто досліджувані сараї літ. «Г» і «Д» частково, на площі 3,20 кв. м, розташовані на земельній ділянці АДРЕСА_1 з кадастровим номером НОМЕР_6, межі якої визначені державним актом (а.с. 165-173, том 1).

Як вбачається з копії проекту земельної ділянки 1990 року №2713-НВК, станом на момент розробки вказаного проекту на земельній ділянці позивача суміжно до спірних господарських будівель відповідачів існувала власна споруда (а.с. 230-231, том 1).

З листа Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві від 11.12.2014 року №7126-18/1112/10 вбачається, що під час перевірки з виїздом на місце 28.11.2014 року посадовою особою Департаменту у присутності ОСОБА_2 встановлено , що за адресою: АДРЕСА_4 знаходиться житловий будинок, гараж, літня кухня, два сараї та дві вбиральні. Ознак виконання будівельних робіт не виявлено. Відповідно до технічного папорта на житловий будинок по АДРЕСА_4, який виготовлений 27.02.1987 року Київським міським бюро технічної інвентаризації, вищезазначені будівлі побудовані у 1952 році та розташовані відповідно до плану садибної ділянки (а.с. 243, том 1).

Судом було витребувано кадастрову справу №5113 (а.с. 27-71, том 2), кадастровий номер НОМЕР_6 (земельна ділянка, що належить позивачу). У пояснювальній записці (а.с. 32, том 2) до технічної документації зазначено зокрема:

«Земельна ділянка має 6 кутів повороту межі, які співпадають з твердими контурами місцевості (кути дерев'яних та металевих огорож). Встановлення меж земельної ділянки в натурі та координування кутів повороту виконано полярним методом з точок теоделітного ходу Т28 та Т29».

Як вбачається зі складу земельних угідь, таблиця 1 (а.с. 33, том 2), межі земельної ділянки (кадастровий номер 0003) проходять: Г - Д ОСОБА_7 - кути повороту межі 14z, 27 - по металевій огорожі та по стіні будівлі.

На абрисі земельної ділянки № НОМЕР_6 (а.с. 43, том 2) зображено спірні господарські будівлі, що належать відповідачу ОСОБА_2, межа земельної ділянки, що належить позивачу ОСОБА_1, проходить фактично поряд із стіною вказаних споруд.

В матеріалах справи міститься копія плану земельної ділянки №В-3273 від 1947 року, який не оспорюється сторонами, відповідно до якого ОСОБА_16 було відведено в користування земельну ділянку, площею 737 кв.м. (а.с. 75, том 2), який відповідно до копії схематичного плану є суміжним з домоволодінням АДРЕСА_4 (а.с. 76, том 2). Однак, суд вважає, що зазначені документи не стосуються розгляду справи, оскільки предметом судового розгляду у даній справі є земельна ділянка, правовий статус якої визначений державним актом на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_5 від 14.05.2005 року.

Відповідно до ст. 377 ЦК України (в редакції, що була чинною на момент реєстрації позивачем ОСОБА_1 права власності на 1/3 частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 28.07.2008 року), до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Відповідно до статті 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Відповідно до ч.5 ст. 116 ЗК України надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Суд погоджується з твердженнями відповідача ОСОБА_2, викладеними у запереченнях щодо того, що норми, на які посилається позивач не можуть бути застосовані до спірної ситуації, так як відповідно до ч.1 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. ЗК України набрав чинності з 01.01.2002. Спірні будівлі на момент набрання чинності ЗК України вже існували десятки років, а тому діючий ЗК України не може регулювати відносини щодо визнання такого будівництва самочинним, чи порушення таким будівництвом правил добросусідства тощо.

Крім того, суд критично оцінює посилання позивача ОСОБА_1 на ДБН360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», що затверджено наказом Держкоммістобудування № 44 від 17.04.1992, оскільки даний нормативно-правовий акт поширюється на проектування нових і реконструкцію існуючих міських і сільських поселень України, а спірні господарські будівлі були побудовані ще у 1952-1954 роках.

Відповідно до ст. 118 ЗК України (в редакції, що була чинною на момент реєстрації позивачем ОСОБА_1 права власності на 1/3 частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 28.07.2008 року), громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання.

Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування.

10. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність.

Частиною 2 ст. 50 ЗУ «Про землеустрій» (в редакції, що була чинною на момент реєстрації позивачем ОСОБА_1 права власності на 1/3 частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 28.07.2008 року) встановлено, що порядок складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок ( 677-2004-п ) встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.п. 2, 3 Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 р. № 677 (в редакції, що була чинною на момент на момент реєстрації позивачем ОСОБА_1 права власності на 1/3 частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 28.07.2008 року), проект відведення земельної ділянки не розробляється у разі, коли:

- земельна ділянка, межі якої визначено в натурі (на місцевості), надається у користування або безоплатно передається у власність без зміни її цільового призначення;

- земельна ділянка набувається у власність шляхом купівлі-продажу, дарування, міни, на підставі інших цивільно-правових угод, успадкування, без зміни її меж та цільового призначення;

- земельна ділянка придбана на конкурентних засадах (за результатами земельних торгів).

Проект відведення земельної ділянки може не розроблятися також в інших випадках, передбачених законом.

Проект відведення земельної ділянки розробляється на підставі: рішення сільської, селищної, міської ради, районної, Київської або Севастопольської міської держадміністрації, до повноважень яких належить надання у користування або передача у власність земельних ділянок; укладених договорів між землевласниками і землекористувачами та розробником проекту відведення земельної ділянки; судового рішення.

Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

З огляду на те, що на момент реєстрації позивачем ОСОБА_1 права власності на 1/3 частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 28.07.2008 року спірні господарські будівлі, позначені літерами «Г» і «Д», що знаходяться на суміжній земельній ділянці по АДРЕСА_4, вже були побудовані у 1952-1954 роках та, згідно наявних у справі доказів, ознак будівельних робіт у вказаних будівлях не виявлено, суд приходить до висновку про те, що право позивача не було порушено саме відповідачами.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Аналізуючи положення вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов?язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до переконання про те, що твердження, викладені стороною позивача у позовній заяві не знайшли свого підтвердження в наявних у матеріалах справи доказах, а тому вважає за необхідне відмовити повністю в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1

На підставі ст. 377 ЦК України, ст.ст. 79, 116, 118 ЗК України, керуючись Конвенцію прав людини і основоположних свобод, ст.ст.1-18, 76, 77-81, 95, 141, 228, 229, 235, 241, 244, 245, 247, 258, 259, 263-265, 268, 315, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 (ОСОБА_4) про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою - відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1, РНОКПП - НОМЕР_2, місце проживання: АДРЕСА_1.

Відповідач - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП - НОМЕР_3, місце проживання: АДРЕСА_4

Відповідач - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП - НОМЕР_4, місце проживання: АДРЕСА_7.

Повний текст рішення суду складено 12.06.2018 року.

Суддя