Постанова

Іменем України

14 червня 2018 року

м. Київ

справа № 751/3287/16-ц

провадження № 61-23499св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова 22 листопада 2016 року, у складі судді Цибенко І. В., та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 26 січня 2017 року, у складі колегії суддів: Кузюри Л. В., Висоцької Н. В., Губар В. С.,

ВСТАНОВИВ :

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України Чернігівській області (далі - УМВС України в Чернігівській області) про стягнення моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що наказом начальника директора УМВС України в Чернігівській області від 22 травня 2015 року № 187 о/с ОСОБА_4 звільнено з займаної посади першого заступника начальника слідчого відділення УМВС України в Чернігівській області на підставі висновку про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 5 Закону України «Про очищення влади», Козелецької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області (далі - Козелецька ОДПІ) від 15 травня 2015 року та довідки про результати перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади». Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 червня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 06 серпня 2015 року, вказаний висновок визнано незаконним.

У зв'язку із надходженням від Козелецької ОДПІ уточнюючого висновку, наказом від 30 листопада 2015 року було внесено зміни до попереднього наказу від 22 травня 2015 року в частині підстави звільнення позивача.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 лютого 2016 року, наказ від 22 травня 2015 року № 187 о/с скасовано, поновлено ОСОБА_4 на попередній посаді.

У подальшому наказом відповідача від 11 березня 2016 року ОСОБА_4 поновлено на роботі та цим же наказом звільнено з 06 листопада

2015 року у зв'язку із скороченням штату. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2016 року даний наказ в частині звільнення скасовано.

Позивач зазначав, що судове рішення про поновлення на роботі відповідачем не виконується, у зв'язку із чим він позбавлений можливості працевлаштуватися та отримувати заробітну плату, що негативно вплинуло на його психічний стан та порушило звичний спосіб життя.

ОСОБА_4, із урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути з відповідача моральну шкоду: в розмірі 60 000 грн, заподіяної незаконним звільненням, та в розмірі 40 000 грн, заподіяної внаслідок невиконання постанови суду про поновлення на роботі.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 22 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 26 січня 2017 року, позов задоволено частково. Стягнуто з УМВС України в Чернігівській області на користь ОСОБА_4 моральну шкоду, заподіяну незаконним звільненням в розмірі 5 000 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Судове рішення мотивоване тим, що факт порушення прав позивача при проходженні ним служби, а також протиправність та винність дій відповідача встановлено рішеннями адміністративних судів, що дає підстави для висновку про наявність факту заподіяння позивачеві моральної шкоди незаконним звільненням зі служби в органах внутрішніх справ.

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2017 року, до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, УМВС України в Чернігівській області просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга відповідача мотивована тим, що позивач звернувся до суду з позовом після спливу позовної давності, про застосування якої було заявлено відповідачем, за відсутності клопотання про поновлення процесуального строку із наведенням поважності причин його пропуску.

Касаційна скарга також містить посилання на безпідставність позовних вимог у зв'язку із відсутністю передбаченої у спеціальному законодавстві, що регулює порядок проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ України, можливості відшкодування моральної шкоди.

Крім цього, заявник вказує на відсутність доказів заподіяння позивачу моральної шкоди, а також вини відповідача, оскільки останній діяв відповідно до приписів норм Закону України «Про очищення влади».

Позивач не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на касаційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги до касаційного суду не направив.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 червня 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

07 травня 2018 року дану справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга УМВС України в Чернігівській області не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (частина перша статті 1167 ЦК України).

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, для покладення обов'язку компенсації шкоди, необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до положень частини третьої статті 10 та частин першої та четвертої статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваних судових рішень), кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Так, положенням частини третьої статті 61 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваних судових рішень) передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Керуючись вказаними приписами законодавства, місцевий суд, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, правильно виходив із доведеності рішеннями адміністративних судів факту незаконного звільнення позивача зі служби та порушення його законних прав, що спричинило останньому моральні страждання.

При цьому, визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача, суд врахував глибину заподіяної моральної шкоди, характер та обсяг душевних і психічних страждань, яких зазнав позивач унаслідок неправомірного звільнення, вимоги розумності та справедливості та дійшов вірного висновку, що заподіяна позивачеві моральна шкода, внаслідок його незаконного звільнення, підлягає стягненню в розмірі 5 000 грн.

Доводи касаційної скарги, в тому числі щодо пропуску позивачем строку звернення до суду, були предметом дослідження апеляційним судом та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом було дотримано норми матеріального і процесуального права

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області залишити без задоволення.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова 22 листопада

2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 26 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В.В. Пророк

І.М. Фаловська