Постанова

іменем України

6 березня 2018 року

м. Київ

справа № 182/4722/15-ц

провадження № 61-3118св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Погрібного С. О., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Комітет по управлінню комунальним майном Нікопольської міської ради,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 серпня 2016 року, ухвалене колегією у складі суддів: Грищенко Н. М., Братіщевої Л. А., Михайлів Л. В., та касаційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області на ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2016 року,постановлену колегією у складі суддів: Зубакової В. П., Бондар Я. М., Барильської А. П.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року ОСОБА_4звернувся з позовом до Комітету по управлінню комунальним майном Нікопольської міської ради (далі -Комітет)про зміну договору у зв'язку з істотною зміною обставин.

Позов мотивовано тим, що між ним та територіальною громадою м. Нікополя в особі Нікопольської міської ради, за яку діяв Комітет по управлінню комунальним майном, 10 вересня 2008 року укладено договір купівлі-продажу окремого індивідуально визначеного майна - частини нежитлової будівлі, яку продано на аукціоні, про продаж 38/81 частин нежитлової будівлі загальною площею 1758,1 кв.м. вартістю 691 983,60 грн, у т.ч. ПДВ 115 330,60 грн, зареєстрований у реєстрі за № 2043.

Пунктом 2.1. договору передбачено, що покупець зобов'язаний внести протягом 10 днів з моменту нотаріального посвідчення договору суму ПДВ, а вартість об'єкта - протягом 30 календарних днів. Строк оплати може бути продовжено ще до 30 календарних днів за умови сплати покупцем не менше 50% від ціни продажу об'єкта приватизації.

За рахунок власних коштів на початку жовтня 2008 року він своєчасно сплатив суму ПДВ і 50% від ціни продажу об'єкта приватизації, у зв'язку з чим за умовами договору кінцевий термін оплати продовжено до 7 листопада 2008 року.

Оплатити залишок ціни об'єкта приватизації у визначені строки не зміг у зв'язку із зупиненням кредитування банками, а Комітет по управлінню комунальним майном у липні 2009 року відмовив йому у внесенні змін до договору в частині продовження кінцевого строку розрахунку за придбаний об'єкт.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 липня 2009 року задоволено його позов і внесено зміни до вказаного договору купівлі-продажу, якими продовжено кінцевий термін сплати за придбаний об'єкт приватизації до 31 жовтня 2014 року. Вирішено застосування штрафних санкцій, передбачених пунктом 4.8. договору, розпочати після спливу кінцевого терміну сплати за придбані об'єкти приватизації.

Після настання кінцевої дати сплати за договором, визначеної рішенням суду, він звернувся до банківської установи для отримання кредиту, проте знову отримав відмову.

Управління комунального майна Нікопольської міської ради у внесенні змін до договору купівлі-продажу в частині продовження кінцевого терміну сплати за придбаний об'єкт приватизації відмовило.

Позивач вказує на те, що неоголошена війна на сході України та політична нестабільність в цілому, що вплинули на економічну ситуацію в державі та роботу банківських установ, є істотною зміною обставин, якими він як сторона договору керувався при укладенні договору; ці обставини змінилися настільки, що, якби він міг це передбачити, він не укладав би договір. Зазначає, що розірвання договору буде суперечити суспільним інтересам у зв'язку з тим, що повернення з бюджету розвитку міста вже сплаченої за договором купівлі-продажу від 10 вересня 2008 року частини платежу у сумі 288 500 грн і ПДВ у сумі 115 330,60 грн призведе до обмеженого фінансування важливих соціальних програм у місті.

Таким чином, у зв'язку з істотною зміною обставин позивач просив суд змінити договір купівлі-продажу, укладений 10 вересня 2008 року, та продовжити кінцевий термін сплати за придбаний об'єкт приватизації до 31 грудня 2020 року. Застосування штрафних санкцій, передбачених пунктом 4.8., розпочати після спливу кінцевого терміну сплати за придбаний об'єкт приватизації.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено. Внесено зміни до договору купівлі-продажу окремого індивідуально визначеного майна - частини нежитлової будівлі, яку продано на аукціоні, від 10 вересня 2008 року, а саме 38/81 частин нежитлової будівлі по АДРЕСА_1 загальною площею 1758,1 кв.м., укладеного між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 та територіальною громадою м. Нікополя в особі Нікопольської міської ради, в інтересах якої діяв Комітет по управлінню комунальним майном, та продовжено кінцевий термін сплати за придбаний об'єкт приватизації до 31 грудня 2020 року. Визначено розпочати застосування штрафних санкцій, передбачених пунктом 4.8. договору, після спливу кінцевого терміну сплати за придбані об'єкти приватизації.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що зміна обставин, на які посилався позивач в обґрунтування неможливості своєчасного остаточного розрахунку за об'єкт приватизації, придбаний ним з аукціону, є істотною, та продовжив термін розрахунку за договором купівлі-продажу до 2020 року без застосування штрафних санкцій.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 серпня 2016 року апеляційну скаргу Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким у задоволені позову відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість посилання суду першої інстанції на відсутність кредитування малого бізнесу та відмову одного банку надати позивачу кредитні кошти у зв'язку із ненаданням позивачем відомостей про доходи як на істотну зміну обставин.

У касаційній скарзі, поданій 25 серпня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Зокрема, заявник стверджує, що ним зроблено все можливе для виконання умов договору, проте неоголошена війна на сході України та політична нестабільність в цілому, що вплинула на економічну ситуацію в державі та роботу банківських установ, є істотною зміною обставин, якими він керувався при укладенні договору. Ці обставини змінилися настільки, що якби він міг це передбачити, не укладав би договір або уклав би його на інших умовах. Заявник зазначає, що є підстави для зміни умов договору, оскільки розірвання договору буде суперечити суспільним інтересам.

Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 відкрито ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 вересня 2016 року.

Крім того, ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2016 року відмовлено у задоволенні заяви Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області про ухвалення додаткового рішення у справі.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні вказаної заяви, апеляційний суд виходив з того, що додаткове рішення може ухвалити лише той склад суду, що ухвалив рішення у даній справі. Оскільки суддя Грищенко Н. М., яка входила до складу колегії суддів, яка ухвалила рішення у справі, звільнена у зв'язку з поданням заяви про відставку, інший склад суду не може розглядати заяву Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області про ухвалення додаткового рішення.

У касаційній скарзі, поданій 19 жовтня 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, перший заступник прокурора Дніпропетровської областіпросить скасувати ухвалу апеляційного суду та передати питання про ухвалення додаткового рішення на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права.

Зокрема, заявник зазначає, що відмова апеляційного суду у задоволенні заяви проухвалення додаткового рішення у справі позбавляє Нікопольську місцеву прокуратуру Дніпропетровської області можливості відшкодувати на її користь сплачений судовий збір.

Касаційне провадження за касаційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропетровської областівідкрито ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 листопада 2016 року.

Судовий розгляд касаційних скарг призначено ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 березня 2017 року.

Відповідно до пункту шостого розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту четвертого пункту першого розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вивчивши матеріли цивільної справи та перевіривши доводи касаційних скарг, суд дійшов таких висновків.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволенні, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Нікопольської міської ради від 25 січня 2008 року № 23-22/V включено до переліку об'єктів комунальної власності, які підлягають приватизації у 2008 році, окреме індивідуально-визначене майно, а саме 38/81 частин нежитлової будівлі загальною площею 1758,1 кв.м., розташованої по АДРЕСА_1

Придніпровською товарною біржею 1 вересня 2008 року проведений аукціон з продажу цього об'єкта комунальної власності, переможцем якого визначено позивача.

За результатами аукціону між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 та територіальною громадою м. Нікополя в особі Нікопольської міської ради 10 вересня 2008 року укладено договір купівлі-продажу окремого індивідуально визначеного майна - частини нежитлової будівлі, яку продано на аукціоні, зареєстрований у реєстрі за № 2043, вартістю 691 983,60 грн, у тому числі ПДВ 115 330,60 грн.

Відповідно до пункту 2.1. вказаного договору покупець зобов'язаний внести протягом 10 днів з моменту нотаріального посвідчення договору суму ПДВ, а вартість об'єкта - протягом 30 календарних днів з моменту нотаріального посвідчення договору. Строк оплати може бути продовжено ще до 30 календарних днів за умови сплати покупцем не менше 50% від ціни продажу об'єкта приватизації.

Відповідно до пункту 4.8 договору у разі несплати коштів за об'єкт приватизації протягом 60 днів з моменту нотаріального посвідчення договору, покупець зобов'язаний сплатити неустойку у розмірі 20% від ціни, за яку продано об'єкт приватизації. Неустойка сплачується протягом 20 календарних днів з моменту закінчення терміну сплати коштів за об'єкт. У разі несплати неустойки в установлений термін на її суму нараховується пеня у розмірі подвійної ставки Національного банку України за кожен день прострочення.

Позивачем на початку жовтня 2008 року сплачено суму ПДВ і 50% від ціни продажу об'єкта приватизації, у зв'язку з чим за умовами договору кінцевий термін оплати продовжено до 7 листопада 2008 року.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 липня 2009 року внесені зміни до вказаного договору купівлі-продажу, якими продовжено кінцевий термін сплати за придбаний об'єкт приватизації до 31 жовтня 2014 року. Вирішено застосування штрафних санкцій, передбачених пунктом 4.8. договору, розпочати після спливу кінцевого терміну сплати за придбаний об'єкт приватизації.

З метою сплати решти суми за договором купівлі-продажу позивач звертався за отриманням кредиту до ПАТ «Банк Кредит Дніпро», проте з листа № 29/1-209 від 11 листопада 2015 року судами встановлено, що у наданні кредиту йому відмовлено у зв'язку з відсутністю офіційного підтвердження доходу позивача.

Згідно з частинами першою, другою та четвертою статті 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Водночас, відповідно до статті 345 ЦК Українифізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Порядок укладення договору купівлі-продажу об'єктів нерухомості в порядку приватизації врегульований статтею 23 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», згідно з частиною п'ятою якої договір купівлі-продажу є підставою для внесення коштів у банківську установу на обумовлений договором рахунок та строк, як оплату за придбаний об'єкт приватизації. Покупець зобов'язаний внести зазначені платежі протягом 30 календарних днів з моменту нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. У разі несплати коштів протягом зазначеного строку, покупець сплачує на користь державного органу приватизації неустойку в розмірі 20% ціни продажу об'єкта. У разі несплати коштів згідно з договором купівлі-продажу разом з неустойкою протягом наступних 30 днів, договір підлягає розірванню.

Згідно з частиною першою статті 27 Закону України «Про приватизацію майна державних підприємств» укладення та внесення змін до договорів купівлі-продажу здійснюється відповідно до вимог законодавства. Зміни, що вносяться до договорів купівлі-продажу, укладених у процесі приватизації, здійснюються в порядку, що затверджується Фондом держмайна України, та не можуть передбачати зменшення відповідальності покупця за невиконання ним зобов'язання, зменшення загального обсягу інвестицій, визначених договором купівлі-продажу.

Таким чином, оскільки законодавством не передбачено відстрочення сплати коштів за укладеним сторонами у процесі приватизації договором купівлі-продажу і позивачем не доведено істотну зміну обставин, тому суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про зміну умов договору у зв'язку з істотною зміною обставин.

Крім того, апеляційний суд обґрунтовано зазначив, що обмеження у кредитуванні малого бізнесу та відмова одного з банків надати позивачу кредитні кошти у зв'язку із ненаданням ним відомостей про доходи, не свідчать про істотну зміну обставин у розумінні статті 652 ЦК України.

Суд відхиляє посилання ОСОБА_4 на те, що відбулась істотна зміна обставин, якими сторони керувалися під час укладення спірних угод, а саме неоголошена війна на сході України та політична нестабільність, що вплинула на економічну ситуацію в державі та роботу банківських установ. Вказані обставини носять загальний характер та стосуються обох договірних сторін, а, відтак, самі по собі наведені позивачем обставини не можуть бути підставою для зміни або розірвання договору в судовому порядку.

Не можуть бути достатніми підставами для зміни умов договору купівлі-продажу на підставі статті 652 ЦК України і посилання заявника на те, що внаслідок розірвання спірного договору бюджет міста недоотримає надходження від приватизації та буде вимушений повернути позивачу уже сплачені ним кошти, оскільки відповідно до частини другої статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Щодо касаційної скарги першого заступника прокурора Дніпропетровської області на ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2016 року про відмову у задоволенні заяви Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області про ухвалення додаткового рішення колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 220 ЦПК Україниу редакції Кодексу на час розгляду заяви судом апеляційної інстанції, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; 3) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу; 4) судом не вирішено питання про судові витрати.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 серпня 2016 року ухвалене колегією у складі суддів: судді-доповідача Грищенко Н. М., суддів Братіщева Л. А. та Михайлів Л. В.

10 серпня 2016 року керівником Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області подана заява про ухвалення додаткового рішення у справі з питання про судові витрати. Після надходженнядо апеляційного суду Дніпропетровської області вказаної заяви керівника Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області відповідно до пункту 2 Засад використання автоматизованої системи документообігу, затверджених загальними зборами судів апеляційного суду Дніпропетровської області від 9 квітня 2015 року з подальшими змінами і доповненнями, заяву передано у провадження судді Грищенко Н. М.

8 вересня 2016 року суддя Грищенко Н. М. відповідно до Постанови Верховної Ради України № 4697-5 від 8 вересня 2016 року звільнена у зв'язку з поданням заяви про відставку, тому, на підставі пункту 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30 (у редакції рішення Ради суддів України від 2 квітня 2015 року № 25), справу передано у провадження судді-доповідача Зубакової В. П.

Ураховуючи, що суддя Грищенко Н. М. звільнена у зв'язку з поданням заяви про відставку, а колегія у складі суддів Зубакової В. П., Бондар Я. М., Барильської А. П. рішення у справі не ухвалювала, апеляційний суд дійшов висновку про відмову в ухваленні додаткового рішення.

З таким висновком касаційний суд не погоджується, так як зміст статті 220 ЦПК Україниу редакції Кодексу, чинній на час вирішення заяви апеляційним судом, не встановлює можливість ухвалення додаткового рішення з питання розподілу судових витрат виключно тим складом суду, що ухвалив рішення.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку, що апеляційний суд, встановивши фактичні обставини, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалив рішення про відмову у задоволенні позову з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 410 ЦК України є підставою для залишення касаційної скарги ОСОБА_4 без задоволення, а рішення апеляційного суду без змін.

Ухвала апеляційного суду про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення як така, що постановлена з порушенням норм процесуального права, на підставі статті 411 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням заяви про ухвалення додаткового рішення до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Оскільки ОСОБА_4 у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, немає.

У зв'язку з задоволенням касаційної скарги першого заступника прокурора Дніпропетровської області, касаційний суд стягує з позивача на користь заявника понесені ним судові витрати зі сплати судового збору у суді касаційної інстанції у розмірі 1 378,00 гривень.

Керуючись статтями 409, 410, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 серпня 2016 року без змін.

Касаційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2016 року скасувати.

Вирішення заяви про ухвалення додаткового рішення передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь прокуратури Дніпропетровської області судові витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 1 378,00 гривень.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

В.О.Кузнєцов

С. О. Погрібний

О. В.Ступак