Постанова

Іменем України

06 червня 2018 року

м. Київ

справа № 711/7229/17-ц

провадження № 61-1013св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Фаловської І. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Черкаський державний технологічний університет,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Черкаського державного технологічного університету на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08 листопада 2017 року у складі судді Шиповича В. В. та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 12 грудня 2017 року у складі суддів: Бородійчука В. Г., Карпенко О. В., Нерушак Л. В.,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Черкаського державного технологічного університету про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних позивач вказала, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 липня 2016 року скасовано наказ Міністерства освіти і науки України № 253-к «Про дострокове розірвання контракту з ректором Черкаського державного технологічного університету ОСОБА_1» та поновлено її на посаді ректора університету.

22 червня 2017 року Міністерством освіти і науки України видано наказ № 295-к «Про поновлення на посаді ректора ОСОБА_1», яким її було поновлено на посаді ректора з 19 червня 2015 року на умовах контракту № 1-110 від 16 травня 2014 року. Пунктом 3 наказу № 295-к від 22 червня 2017 року відповідача зобов'язано сплатити їй середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу.Оскільки наказом Міністерства освіти і науки України № 295-к від 22 червня 2017 року її поновлено на роботі з 19 червня 2015 року, то часом вимушеного прогулу, за який має бути сплачений середній заробіток, є період з 19 червня 2015 року (наступний день після звільнення) по 22 червня 2017 року (дата видачі наказу про поновлення на роботі).

За період вимушеного прогулу в період розгляду справи у суді, частково, а саме: за період з 19 червня 2015 року по 16 листопада 2015 року на її користь з відповідача стягнуто рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 липня 2016 року грошові кошти у сумі 77 670 грн 36 коп. У травні 2017 року вказані кошти їй виплачено в порядку примусового виконання судового рішення.

Таким чином, відповідач мав виплатити їй середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17 листопада 2015 року по 22 червня 2017 року. Разом з тим, у виданому 23 червня 2017 року першим проректором Черкаського державного технологічного університету Ланських С. В. наказі № 203-к «Про оголошення наказу Міністерства освіти і науки України про поновлення на посаді ректора ОСОБА_1» не було вказано про виплату їй середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Наказом Міністерства освіти і науки України № 313-к від 26 червня 2017 року, її знову звільнено з посади ректора Черкаського державного технологічного університету. Разом з тим, при звільненні не виплачено середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 17 листопада 2015 року по 22 червня 2017 року.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 серпня 2017 року з Черкаського державного технологічного університетуна її користь стягнуто середню заробітну плату за час невиконання судового рішення про поновлення на роботі за період з 29 липня 2016 року по 22 червня 2017 року. До цього часу кошти їй не виплачено.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_1 просила стягнути з Черкаського державного технологічного університету на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17 листопада 2015 року по 28 липня 2016 року в сумі 124 297 грн 32 коп.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08 листопада 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Черкаського державного технологічного університету на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у період з 17 листопада 2015 року по 28 липня 2016 року в сумі 124 297 грн 32 коп. з відрахуванням при виплаті податків та обов'язкових платежів, передбачених законодавством України. В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач за рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 липня 2016 року виплатив ОСОБА_1 середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 19 травня 2015 року по 16 листопада 2015 року в сумі 77 670 грн 36 коп. Разом з тим, відповідно до вимог частини третьої статті 235 КЗпП України середньомісячна заробітна плата має бути виплачена незаконно звільненому працівнику за весь час вимушеного прогулу. А тому вимога ОСОБА_1 про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 17 листопада 2015 року по 28 липня 2016 року є законною. Розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу за вказаний період становить 125 854 грн 75 коп., проте позивачем заявлено до стягнення 124 297 грн 32 коп., що підлягають стягненню заявлених позивачем вимог.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 12 грудня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що правильним є висновок районного суду про обґрунтованість звернення ОСОБА_1 до суду з позовними вимогами про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 17 листопада 2015 року по 28 липня 2016 року, оскільки сторонами не було спростовано ту обставину, що спір про поновлення її на роботі розглядався більше року не з вини ОСОБА_1, а, оскільки у справі № 711/5989/15-ц ОСОБА_1 не заявляла позовних вимог про стягнення середнього заробітку за період вимушеного прогулу після 16 листопада 2015 року, тому з метою захисту своїх прав вона мала право звернутися до суду з такими позовними вимогами окремо.

У касаційній скарзі Черкаський державний технологічний університетпросить скасувати судові рішення та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідною вимогою від встановлення судом незаконності звільнення та визначення періоду часу вимушеного прогулу. Визначати вказані обставини має суд, що розглядав позовну вимогу про звільнення/поновлення працівника. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 липня 2016 року, яким позивача поновлено на роботі, вже визначено період вимушеного прогулу - із 19 травня 2015 року по 16 листопада 2015 року - та оплачено його. Таким чином, суди у даній справі вийшли за межі своїх повноважень, повторно визначивши період вимушеного прогулу та середній заробіток, що підлягає виплаті за цей період.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Суди встановили, що ОСОБА_1 з 19 травня 2014 року працювала на посаді ректора Черкаського державного технологічного університету.

18 червня 2015 року її звільнено з займаної посади відповідно до пункту 8 статті 36 КЗпП України (підстави, передбачені контрактом).

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 липня 2016 року (справа № 711/5989/15-ц) скасовано наказ МОН № 253-к від 18 червня 2015 року «Про дострокове розірвання контракту з ректором ЧДТУ ОСОБА_1», поновлено її на посаді ректора ЧДТУ, стягнуто з ЧДТУ на користь позивача середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу з 19 червня 2015 року по 16 листопада 2015 року в сумі 77 670 грн 36 коп. та 20 тис. грн за завдану моральну шкоду.

Наказом Черкаського державного технологічного університету №203-п від 23 червня 2017 року ОСОБА_1 поновлено на посаді ректора ЧДТУ з 19 червня 2015 року на умовах контакту №1-110 від 16 травня 2014 року.

Листом від 17 травня 2017 року Головне управління Державної казначейської служби України у Черкаській області повернуло виконавчий лист Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 квітня 2017 року у справі № 711/5989/15-ц про стягнення з ЧДТУ на користь ОСОБА_1 коштів в сумі 77 670 грн 36 коп. у зв'язку з його виконанням в повному обсязі.

03 липня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до ЧДТУ з заявою про виплату їй середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу.

ЧДТУ листом від 12 липня 2017 року №1204/01-01 відмовило ОСОБА_1 у виплаті середньомісячної заробітної плати, оскільки рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 липня 2016 року (справа № 711/5989/15-ц) стягнуто з ЧДТУ на користь ОСОБА_1 середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу з 19 червня 2015 року по 16 листопада 2016 року в сумі 77 670 грн 36 коп., яка їй сплачена в повному розмірі. Оскільки в ході розгляду даної справи нею не було заявлено про збільшення позовних вимог щодо стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, то в цій частині ними рішення суду виконано в повному обсязі.

Вказані обставини є підставою заявленого у даній справі позову.

Відповідно до статті 235 КЗпП України в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.

Положення статті 235 КЗпП України встановлюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування.

Рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу приймається судом одночасно з рішенням про поновлення на роботі. Якщо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при поновленні на роботі відбулось не у повному обсязі, працівник з урахуванням змісту статті 235 КЗпП України не позбавлений процесуальної можливості заявити таку вимогу за окремим позовом.

Часом вимушеного прогулу після звільнення ОСОБА_1 19 червня 2015 року є період із 19 червня 2015 року по 28 липня 2016 року.

Враховуючи те, що спір про поновлення її на роботі розглядався більше року не з вини ОСОБА_1, а у справі № 711/5989/15-ц вона не заявляла позовних вимог про стягнення середнього заробітку за період вимушеного прогулу після 16 листопада 2015 року, обґрунтованими є висновки судів у даній справі про оплату незаконно звільненому позивачу всього часу вимушеного прогулу по 28 липня 2016 року.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 липня 2016 року стягнуто з підприємства на користь ОСОБА_1 середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу з 19 червня 2015 року по 16 листопада 2015 року у межах заявлених вимог (стаття 11 ЦПК України у редакції, чинній на момент розгляду справи судами), що не свідчить про преюдиційність судового рішення в іншій справі щодо визначення періоду оплати вимушеного прогулу та повторність стягнення середнього заробітку у цій справі.

За таких обставин доводи касаційної скарги про те, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 липня 2016 року вже визначено період вимушеного прогулу - із 19 травня 2015 року по 16 листопада 2015 року - та оплачено його, є необґрунтованими, не узгоджуються із правильним застосуванням положень статті 235 КЗпП України та не становлять підставу скасування оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Черкаського державного технологічного університету залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08 листопада 2017 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 12 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

І. М. Фаловська

С. П. Штелик