Справа № 461/2535/17 Головуючий у 1 інстанції: Зубачик Н.Б.
Провадження № 22-ц/783/5823/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2018 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого Павлишина О.Ф.,

суддів Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретар Бохонко Е.Р.,

з участю представників ОСОБА_2 ОСОБА_3, ОСОБА_4, представника ПАТ «Державний ощадний банк України» - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 серпня 2017 року, ухваленого судом у складі судді Зубачик Н.Б., у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк» про повернення банківського вкладу,-

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2017 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк» про повернення банківського вкладу. В обґрунтування позову покликався на те, що відповідно до договору від 30.03.2016 року №119144013 мав відкритий депозитний рахунок у відділенні АТ «Ощадбанк» (ТВБВ №10013/0342), по закінченню терміну якого вирішив отримати вклад та проценти, однак 03.10.2016 року виявив, що його платіжна картка заблокована, а 04.10.2016 року взнав у відділенні банку, що сума депозиту була перерахована на поточний рахунок, з якого кошти було знято. 30.09.2016 року на його мобільний телефон телефонував невідомий чоловік, який представився працівником АТ «Ощадбанк» та намагався довідатися пароль, який надійде в СМС-повідомленні, а також надходили СМС-повідомлення, на які він не відповідав. Вважає, що банк повинен відшкодувати завдану шкоду, повернути вклад та проценти, оскільки вклади фізичний осіб в АТ «Ощадбанк» гарантуються державою.

Оскаржуваним рішенням суду в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2

В апеляційній скарзі стверджує, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що банк прийняв у нього грошові кошти у розмірі 32000 грн., які зобовязаний був повернути після закінчення строку депозиту 30.09.2016 року на першу його вимогу. Стверджує, що банк даної вимоги не виконав, самовільно без його згоди та відома перевів зазначені кошти на рахунок, що необумовлений договором, чим грубо порушив умови укладеного між ними договору банківського вкладу. Посилаючись на те, що банк несе повну відповідальність за отримані грошові кошти, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті заявлених позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників ОСОБА_2 ОСОБА_3, ОСОБА_4 на підтримання вимог апеляційної скарги та посилання на те, що відсутні докази щодо дій позивача, спрямованих на сприяння викрадення коштів з карткового рахунку, пояснення представника ПАТ «Державний ощадний банк України» - ОСОБА_5 про заперечення вимог апеляційної скарги та посилання на те, що банком виконано всі умови договору, що згідно з листами СБУ позивач по справі сприяв стороннім особам заволодінню його коштами, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено такі обставини.

30.03.2016 року між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_2 укладено договір №119144013 на вклад «Весна красна» на ім'я фізичної особи, за умовами якого останній вніс на вкладний (депозитний) рахунок кошти в сумі 32000,00 грн. на строк 6 місяців під 19% річних з терміном повернення депозиту 30.09.2016 року.

Відповідно до долученого відповідачем меморіального ордера №172328270 від 03.10.2016 року банк перерахував 32000,00 грн. з вкладого (депозитного) рахунку ОСОБА_2 №4013 на рахунок №0593.

Згідно з ч.1 ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч.3 ст.1060 ЦК України за договором банківського строкового вкладу банк зобов'язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу.

Згідно з п.2.6. депозитного договору, після закінчення строку розміщення депозит підлягає перерахуванню на рахунок, що вказаний у п.3.3.1 №0593.

Відповідно до п.1.4. депозитного договору, сплата процентів за користування депозитом здійснюється щомісячно шляхом перерахування на рахунок, зазначений у п.3.3.1. Депозитного договору, або шляхом видачі готівки.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що покликання представника позивача на порушення банком п.3.3.1. депозитного договору не знайшло свого підтвердження, оскільки повернення депозиту відбулося в порядку, передбаченому п.2.6. договору.

Однак з таким висновком погодитись не можна, оскільки його суд дійшов з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Згідно зі ст.1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України № 223 від 30 квітня 2010 року банку разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15.

Зазначені положення закону залишились поза увагою суду, що призвело до помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

А відтак враховуючи те, що позивач фактично посилався на незаконне списання його коштів з рахунку №0593, які були перераховані на вказаний рахунок з депозитного рахунку №4013, а також те, що відсутні обставини, які безспірно доводять, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню пін-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, колегія суддів вважає, що позовні вимоги щодо повернення 32000 грн. є підставними.

При цьому колегія суддів приймає до уваги те, що лист Управління СБУ у Львівській області, яким стверджується отримання в шахрайський спосіб зловмисниками від ОСОБА_2 конфіденційної інформації (а.с.128) не може вважатись безспірним доказом, що позивач своїми діями сприяв незаконному використанню пін-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, оскільки самим ОСОБА_2 в позовній заяві такі дії заперечуються, а фактів, на підставі яких в листі визначено вину ОСОБА_2, не викладено, а відтак вказаний лист не може вважатись належним доказом.

Також колегією суддів не може прийматись до уваги посилання в представника відповідача в запереченні на апеляційну скаргу про виконання умов договору, оскільки позивач виявив викрадення коштів 04.10.2016 року, про що повідомив банк і отримав виписку по картковому рахунку (а.с.13), а відтак, крім порушення умов договору, позивач посилався і на те, що кошти було викрадено з його карткового рахунку. (а.с.3)

Оскільки кошти було перераховано у зв»язку з закінченням строку дії договору, правових підстав для стягнення процентів за договором немає.

В зв»язку з викладеним рішення суду слід скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 32000 грн.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 серпня 2017 року скасувати. Ухвалити нове рішення. Позов задоволити частково. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк» в користь ОСОБА_2 (інд.н.) 32 000 (тридцять дві тисячі) грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена відповідно до положень ст.389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 08.06.2018 року.

Головуючий: Павлишин О.Ф.

Судді: Мікуш Ю.Р.

ОСОБА_6