Справа № 152/681/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15 червня 2018 року м. Шаргород

Справа №152/681/18

Провадження №2/152/328/18

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді Славінської Н.Л.,

з участю:

секретаря судового засідання Бабиної І.Д.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виключення запису про батька з актового запису про народження дитини,

встановив:

ОСОБА_5 виклад позицій позивача та відповідача

1.Виклад позиції позивача.

14.05.2018 року ОСОБА_3 звернувся до Шаргородського районного суду з вказаним позовом, в якому просить винести рішення, яким виключити відомості про нього, як про батька, з актового запису за №72, зробленого у Книзі реєстрації народжень відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Шаргородського районного управління юстиції у Вінницькій області про народження ОСОБА_6, що народилася 05.09.2013 року у ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та стягнути з відповідача на його користь судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704,80 грн.

В обґрунтування позову ОСОБА_3 зазначив, що з 15.05.2013 року по 14.05.2015 року перебував у шлюбі із відповідачем. За час шлюбу у них народилася дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Спільне життя з відповідачкою не склалося.

Відповідно до рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 04.03.2014 року, він сплачує аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 500 гривень, до досягненя дитиною повноліття, з приводу чого між ним та відповідачем часто виникають суперечки та під час однієї з таких суперечок, відповідач повідомила, що він не є біологічним батьком дочки ОСОБА_7, після чого у нього виникли сумніви щодо його батьківства, так як, виходячи з дати одруження та дати народження дитини, остання була зачата за пять місяців до укладення шлюбу між ним та відповідачем, тому він не виключає, що від стосунків з іншим чоловіком.

Бажаючи знати чи є він батьком дитини, у червні 2015 року за його заявою експертами НДЕКЦ при УМВС України у Вінницькій області було проведено експертне дослідження, згідно з висновком якого, він не може бути біологічним батьком дитини ОСОБА_6, про що він повідомив відповідача.

Так як відповідач в подальшому вимагає сплати ним аліментів на утримання дитини, зверталася з позовом до суду про зміну способу стягнення аліментів, то він змушений звернутися з вказаним позовом до суду.

В підготовче судове засідання ОСОБА_3 не прибув, про дату, час та місце розгляду повідомлявся належним чином.

Представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_1, що діє на підставі довіреності від 17.05.2018 року (а.с.24), в підготовчому судовому засіданні підтримала позовні вимоги ОСОБА_3 з тих самих підстав.

Суду пояснила, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Шаргородського районного суду від 14.05.2015 року. За період проживання в шлюбі в позивача та відповідача народилася донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Позивач в актовому записі про народження записаний батьком дитини, так як був упевнений, що є біологічним батьком дитини. Після розлучення з відповідачем остання вимагала від нього аліментів на утримання дитини, на що відповідач погодився і сплачував аліменти, але не регулярно, так як не мав стабільних доходів, через що між ним та відповідачем постійно виникали сварки. В одній із таких сварок відповідач повідомила, що позивач не є біологічним батьком дитини, після чого він засумнівався у своєму батьківстві і вирішив провести генетичну експертизу. Відповідач погодилася на проведення такої експертизи, яка була проведена у 2015 році. За висновком експертизи позивач не може бути біологічним батьком дитини ОСОБА_6. Позивач повідомив про висновок відповідача, але остання продовжувала вимагати сплачувати аліменти, мотивуючи тим, що він записаний батьком у актовому записі про народження, хоча і не заперечувала того факту, що позивач не є біологічним батьком дитини. Так як ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів, то позивач змушений в судовому порядку доводити, що він не є біологічним батьком дитини, у звязку із чим звернувся із означеним позовом до суду.

Просить виключити з актового запису про народження дитини ОСОБА_6 відомості про позивача, як про батька дитини, а також стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 704,80 грн.

2. Виклад позиції відповідача.

Відповідач ОСОБА_4 відзиву на позов із викладенням своїх заперечень, відповідно до норм діючого ЦПК України, на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 23.05.2018 року до суду не подала, а також не прибула в підготовче судове засідання, про дату, час та місце підготовчого засідання повідомлена належним чином.

Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_2, що діє на підставі довіреності від 07.12.2017 року (а.с.25), у підготовчому судовому засіданні визнав позовні вимоги ОСОБА_3 у повному обсязі, оскільки, відповідно до довіреності, не має обмежень в правах, в тому числі, наділений повноваженнями від імені ОСОБА_4 визнавати позови до неї повністю або частково, а також подав заяву про визнання у повному обсязі позовних вимог ОСОБА_3 про виключення запису про батька з актового запису про народження дитини, з якої вбачається, що відповідач не має заперечень щодо позову, не заперечує щодо ухвалення судом рішення по справі у підготовчому судовому засіданні (а.с.26).

У підготовчому судовому засіданні представник ОСОБА_4 ОСОБА_2 пояснив, що відповідач визнає у повному обсязі, що позивач ОСОБА_3 не є біологічним батьком дитини ОСОБА_6, народженої нею 05.09.2013 року у шлюбі з позивачем ОСОБА_3 Відповідачеві вказаний факт був відомий, про що вона після розірвання шлюбу повідомила позивача, який, щоб пересвідчитися у цьому, провів генетичну експертизу. Щодо проведення генетичної експертизи відповідач не заперечувала та поїхала разом із донькою для відібрання зразків для експертизи. Позивач повідомив відповідача про результати експертизи, за якими він не є біологічним батьком ОСОБА_7, але так як він не був виключений з актового запису про народження дитини, то вона звернулася до суду з позовом про стягнення з позивача аліментів і в подальшому про зміну способу стягнення аліментів. Відповідач не заперечує щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та щодо стягнення з неї судових витрат.

ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідача

1. Позивач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_1 заяв та клопотань, повязаних із розглядом справи, не подавали.

2. Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_2 подав письмову заяву, у якій просить ухвалити рішення у справі у підготовчому засіданні з огляду на визнання ОСОБА_4 у повному обсязі позовних вимог ОСОБА_3 (а.с.26).

ІІІ. Процесуальні дії у справі

1. Відповідно до ухвали судді від 23.05.2018 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_3 в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 15.06.2018 року (а.с.19-20).

2. В підготовчому засіданні, не виходячи до нарадчої кімнати, суд вирішив здійснювати підготовче засідання у відсутності позивача ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, враховуючи позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4 у підготовче судове засідання, призначене на 15.06.2018 року не прибули, але повідомлені належним чином, що підтверджується зворотними поштовими повідомленнями (а.с.22, 23), а також з огляду на те, що представник відповідача заявив про повне визнання позову (а.с.26).

3. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 4 ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи та ухвалення судового рішення у підготовчому судовому засіданні, відповідно до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України, немає.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази

Вирішуючи спір, суд встановив, що 05 вересня 2013 року ОСОБА_4 народила дитину: дочку ОСОБА_6, про що зроблено актовий запис в Книзі реєстрації народжень Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Шаргородського районного управління юстиції у Вінницькій області за №72 10.09.2013 року, що вбачається із свідоцтва про народження серії І-АМ №267060 (а.с.6).

В зазначеному актовому записі та свідоцтві про народження дитини ОСОБА_4 записана матірю, а ОСОБА_3 батьком дитини ОСОБА_6 (а.с.6), що відповідає вимогам ст.122 Сімейного кодексу України, оскільки дитина народжена в шлюбі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, зареєстрованого15.05.2013 року (а.с.4 на звороті).

Також, судом встановлено, що на час реєстрації народження дитини позивач ОСОБА_3 не мав заперечень щодо запису про нього, як про батька, в актовому записі про народження та в свідоцтві про народження ОСОБА_6.

Сумніви щодо батьківства виникли у позивача під час однієї із суперечок з відповідачкою з приводу несплати ним аліментів на користь ОСОБА_4 на утримання дочки ОСОБА_7, стягнутих за рішенням Шаргородського районного суду від 04.03.2014 року, під час якої відповідач повідомила позивача про те, що він не є біологічним батьком дочки ОСОБА_6

05.06.2015 року позивач звернувся із відповідною заявою в Науково-дослідний експертно-криміналістичний центр при УМВС України у Вінницькій області з метою проведення молекулярно-генетичної експертизи та встановлення або спростування факту біологічної спорідненості його та дитини ОСОБА_6 і його батьківства відносно дитини ОСОБА_6, де були відібрані зразки букального епітелію для проведення вказаної експертизи (а.с.7).

Відповідно до висновку експертного дослідження за №3 від 09.06.2015 року, ОСОБА_3 не може бути біологічним батьком дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8-12).

Відповідно до ч. 1 ст. 106 ЦПК України, учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Вказаний висновок експерта сторонами не оспорюється, представником відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_2 у підготовчому судовому засіданні визнається.

Від проведення повторної судово-медичної генетичної експертизи представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_2 відмовився, зсилаючись на те, що відповідач позов визнає, оскільки позивач дійсно не є біологічним батьком дитини ОСОБА_6, у звязку із чим вважає проведення експертизи необовязковим та недоцільним, про що повідомив у підготовчому судовому засіданні.

Оскільки наявний висновок судово-медичної генетичної експертизи, що необхідний для встановлення наявності або відсутності кровного споріднення між позивачем та дитиною ОСОБА_6, наданий суду позивачем, який визнається представником відповідача, то суд визнає факт відсутності кровного споріднення між особою, яка записана в актовому записі та свідоцтві про народження батьком, тобто ОСОБА_3, та дитиною ОСОБА_6.

На момент оспорювання батьківства дитина ОСОБА_6 повноліття не досягла (а.с.6).

Відтак, судом встановлено, що позивач не є батьком дитини ОСОБА_6, народженої відповідачем ОСОБА_4 05.09.2013 року.

V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування

Встановленому судом факту відповідають сімейні правовідносини щодо прав батьків про визначення походження дитини та оспорювання батьківства, які регулюються Сімейним кодексом України, Цивільним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України,

Так, пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обовязків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обовязку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Таким чином, кожна особа може звернутися до суду із позовом про захист свого порушеного права, обравши один із передбачених ст.16 ЦК України способів захисту цивільного права, що відповідає специфіці виниклих правовідносин.

Статтею 121 СК України встановлено, що права та обовязки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України.

Відповідно до ст.122 СК України, дитина, яка зачата і (або) народжена в шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоровя про народження дружиною дитини.

На підставі ст.136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, предявивши позов про виключення запису про нього як про батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною, суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 Сімейного Кодексу України. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується.

Відповідно до розяснень, що місяться в п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України за №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини.

VІ. Висновки суду

Аналіз доказів, встановлених обставин та пояснень представників сторін у їх сукупності переконує суд у тому, що позов ОСОБА_3 підлягає задоволенню.

Також, у суду склалася достатня переконаність у тому, що позов підлягає задоволенню з наведених у ньому підстав, які підтверджуються належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, проаналізованими судом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч.1 ст.78 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.81 ЦПК України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України).

ЄСПЛ, який має право розяснювати положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року,зазначає, що право на справедливий розгляд справи передбачає дотримання принципу рівності сторін.

Зокрема, у п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.

Отже, суд констатує той факт, що позивачем надано суду належні, допустимі, достовірні та достатні докази, які проаналізовані судом у їх сукупності та взаємозвязку і дають підстави для висновку про задоволення позову.

Враховуючи, що представником відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності, визнано позовні вимоги ОСОБА_3, то суд вважає, що в даному випадку наявні всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову у підготовчому засіданні.

Отже, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

VІІ. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних із розглядом справи.

Згідно з вимогами ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, враховуючи, що позов підлягає задоволенню, то, відповідно до ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704,80 грн. (а.с.1).

Керуючись ст.ст.4, 5, 7, 10, 11, 12, 27, 81, 83, 89, 197, 198, 200, 206, 258, 259, 263, 264, 265, 268, ст.273 ЦПК України, на підставі ст.ст.121, 122, 136 СК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виключення запису про батька з актового запису про народження дитини задовольнити.

Виключити запис про ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, жителя ІНФОРМАЦІЯ_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, як про батька дитини ОСОБА_6, народженої 05 вересня 2013 року у ОСОБА_4, із актового запису за №72, зробленого в Книзі реєстрації народжень відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Шаргородського районного управління юстиції у Вінницькій області 10.09.2013 року.

Стягнути з ОСОБА_4, жительки с. Мурафа Шаргородського району Вінницької області, вул. Зарічна, буд.3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 на користь ОСОБА_3, жителя ІНФОРМАЦІЯ_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок в рахунок сплаченого при зверненні в суд судового збору.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Шаргородський районний суд. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).

Повне рішення складено 18.06.2018 року.

Суддя: