Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2018 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області у складі:

головуючого судді Першко О.О.,

секретар судового засідання Прокопчук Л.М.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» ОСОБА_2,

представників відповідача Державної іпотечної установи ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», Державної іпотечної установи, про визнання договору іпотеки припиненим, зняття заборони відчуження нерухомого майна,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 (надалі позивач) звернулася до суду з позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», Державної іпотечної установи (надалі відповідачі) про визнання договору іпотеки припиненим, зняття заборони відчуження нерухомого майна.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 13 квітня 2007 року між нею та Банком «Фінанси та Кредит» ТОВ, правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»», укладено кредитний договір № Ф1-07/53493-1433, відповідно до якого останній надав їй грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 40 000 дол. США до 13 квітня 2022 року. З метою забезпечення належного виконання зобовязання за кредитним договором від 13 квітня 2007 року № Ф1-07/53493-1433, між нею та Банком «Фінанси та Кредит» ТОВ укладено іпотечний договір № 53493-1433 від 13 квітня 2007 року. Предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме приміщення відділу постачання та збуту, що знаходиться за адресою: м. Рівне, вул. Чернишова, буд. 7. Нею було достроково погашено кредит, про що свідчить довідка АТ «Банк «Фінанси та Кредит»» вих. № 9-321210/1049 від 12 липня 2016 року, згідно якої заборгованість по кредиту погашена 11 травня 2016 року. Не зважаючи на виконання умов кредитного договору достроково, вона не змогла отримати документи про припинення іпотеки, оскільки, як їй стало відомо, у відповідності до умов Договору відступлення прав вимоги № 17/4-В від 11 лютого 2015 року, який був укладений між АТ «Банк «Фінанси та Кредит»» та Державною іпотечною установою, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6, Державна іпотечна установа набула права вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення по них, визначеними у додатку № 1, в тому числі всі права вимог, що виникли за кредитним договором № Ф1-07/53493-1433 від 13 квітня 2007 року. Крім того, до нового кредитора перейшли усі права за договорами забезпечення, а саме за Іпотечним договором №53493-1433 від 13 квітня 2007 року. Вказує, що її не було повідомлено про укладення договору про відступлення прав вимог, згідно якого Державна іпотечна установа стала новим кредитором за кредитним договором, тому вона здійснила погашення кредиту первинному кредитору, Банк «Фінанси та Кредит» ТОВ, правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»». Вважає, що належно виконала зобовязання. Просить позов задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, з підстав наведених у позовній заяві.

Представник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», в судовому засіданні не заперечував, що ОСОБА_5 було здійснено погашення заборгованості, на підтвердження цього банком була надана довідка та розрахунок заборгованості. Станом на 14 березня 2018 року заборгованість по кредитному договору у позивача відсутня. Також, зазначив, що банк є неналежним відповідачем.

Представники Державної іпотечної установи щодо задоволення позову заперечили, просили в його задоволенні відмовити, з підстав наведених у відзиві проти позову.

Заслухавши осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено судом, 13 квітня 2007 року між Банк «Фінанси та Кредит» ТОВ, правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»», та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № Ф1-07/53493-1433, відповідно до якого банк надав позивачу грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 40 000 дол. США до 13 квітня 2022 року.

З метою забезпечення належного виконання зобовязання за кредитним договором від 13 квітня 2007 року № Ф1-07/53493-1433, між Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_5 укладено іпотечний договір № 53493-1433 від 13 квітня 2007 року. Предметом іпотеки є нерухоме майно - приміщення відділу постачання та збуту, що знаходиться за адресою: м. Рівне, вул. Чернишова, буд. 7.

17 вересня 2015 року постановою Національного банку України за № 612 ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було віднесено до категорії неплатоспроможних, що призвело до запровадження виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб процедури виведення банку з ринку шляхом введення тимчасової адміністрації Банку.

Вказана обставина призвела до набрання 17 вересня 2015 року чинності договору відступлення права вимоги №17/4-В, укладеного між Державною іпотечною установою та Банком, посвідченого 11 лютого 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 На підставі вказаного договору Державна іпотечна установа набула права вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення по ним, визначеними у додатку № 1, в тому числі всі права вимоги, що виникли за кредитним договором № Ф1-07/53493-1433 від 13 квітня 2007 року та іпотечним договором № 53493-1433 від 13 квітня 2007 року.

20 січня 2016 року Господарським судом м. Києва було визнано мирову угоду, укладену між АТ «Банк «Фінанси та кредит» та Державною іпотечною установою у справі №910/21864/15, за умовами якої до моменту формування ліквідаційної маси та передачі усіх прав сплата заборгованості за кредитними договорами може відбуватися як через установу Банку, так і за реквізитами, вказаними у повідомленні ДІУ. Сторони домовилися здійснювати звіряння платежів та вести реєстр обліку заборгованості.

В матеріалах справи наявний лист Державної іпотечної установи від 29 вересня 2016 року за №4593/11/1 адресований позивачу, з якого вбачається, що припинення іпотеки нерухомого майна та виключення запису з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у звязку з повним виконанням зобовязань за кредитним договором №Ф1-07/53493-1433 від 13 квітня 2007 року буде здійснено ДІУ після повного врегулювання відносин між ДІУ та Банком відповідно до Мирової угоди, у тому числі після перерахування банком коштів сплачених по кредиту позивачем починаючи з 18 вересня 2015 року у сумі 90 962 грн. 57 коп. на поточний рахунок Установи.

Державною іпотечною установою направлено лист №7207/11/2 від 15 жовтня 2015року, ОСОБА_5 про зміну кредитора за іпотечним договором та кредитним договором (а.с.27-28).

Вказаний лист позивачем не отримано, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, згідно якого лист був направлений не за місцем проживання позивача, а за знаходженням іпотечного майна: м. Рівне, вул. Чернишова, буд.7, та повернуто Державній іпотечній установі у звязку із закінченням терміну зберігання з відміткою ПАТ «Укрпошта» «закрито, адресат відсутній» (а.с.144-145).

Твердження відповідача, що Державній іпотечній установі не було відомо місце проживання позивача, і тому повідомлення №7202/11/2 від 15 жовтня 2015 року про відступлення прав вимоги направлялось за адресою знаходження іпотечного майна не заслуговує на увагу та спростовується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки від 06 жовтня 2015 року, де у відомостях про субєктів вказана адреса проживання ОСОБА_5

Таким чином, Державній іпотечній установі при реєстрації іпотечного майна було відомо не тільки місцезнаходження іпотечного майна а й місце проживання позивача.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобовязанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обовязку первісному кредиторові є належним виконанням.

У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обовязку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобовязанні.

Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обовязку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Відповідний висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 вересня 2015року (справа №6-979 цс15).

ОСОБА_5 11 травня 2016 року внесла на рахунок ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»» грошові кошти на дострокове погашення кредиту, що підтверджується довідкою ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»» від 12 липня 2016 року № 9-321210/1049 та розрахунком заборгованості із зазначенням дат та сум на погашення заборгованості по кредитному договору № Ф1-07/53493-1433 від 13 квітня 2007 року. Вказане підтверджує про належне виконання зобовязання первісному кредитору.

Розрахунок заборгованості із зазначенням дат та сум на погашення кредитного договору, що міститься в матеріалах справи є належним доказом підтвердження, що ОСОБА_5 достроково погасила заборгованість первісному кредитору, яким є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»».

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», ч.1 ст. 572 ЦК України та ч.1 ст. 575 ЦК України, іпотека це вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку встановленому цим законом.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобовязання, зокрема, на підставі виконання.

При цьому законодавство не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, повязаних з припиненням іпотеки оскільки іпотека, за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості припиняється за фактом припинення виконання основного зобовязання.

Відповідно до ч.1 ст. 559, ч.1 ст. 593 ЦК України з припиненням основного зобовязання, забезпеченого заставою або порукою, припиняється порука і право застави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способом захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений ст. 16 ЦК України.

Звертаючись до суду з позовом про визнання іпотеки припиненою на підставі ч.1 ст. 593 ЦК України, у звязку з належним виконанням основного зобовязання, позивач вказує на невизнання Державною іпотечною установою цього факту.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівний мірі означає як наявність права та і його відсутність або й відсутність обовязків.

За положенням ч.1 ст. 593 ЦК України припинення права іпотеки у разі належного виконання зобовязання, презюмується.

Таким чином, виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обовязків сторін (ст.ст. 3, 12-15, 20 ЦК України) слід дійти висновку про те, що в разі невизнання кредитором права поручителя, іпотекодавця передбачених ч.1 ст. 559, ч.1 ст. 593 ЦК України, на припинення зобовязання таке право підлягає захисту судом шляхом визнання його права на підставі п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України.

Отже, право поручителя, іпотекодавця підлягає судовому захисту за його позовом шляхом визнання поруки (іпотеки) такою, що припинена, а не шляхом припинення договору поруки (іпотеки) чи шляхом припинення зобовязання за договором.

Відповідний висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 04 лютого 2015року (справа №6-243 цс14).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна існує заборона відчуження нерухомого майна: приміщення відділу постачання та збуту (літ.«Л-1»), що знаходиться за адресою: місто Рівне, вул. Чернишова, буд. 7, номер РПВН: 18486578, накладена приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_7 у звязку з укладенням іпотечного договору від 13 квітня 2007 року з реєстровим № 1339.

Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законом порядку.

Так як іпотека нерухомого майна припинена, наявні підстави для зняття заборони відчуження нерухомого майна з вилученням вказаного запису з Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна.

Суд не приймає до уваги заперечення Державної іпотечної установи, враховуючи те, що до повідомлення про відступлення прав вимоги не додано доказів отримання боржником вказаного повідомлення. Крім того, суд не приймає до уваги наявність неврегульованого спору за мировою угодою між первісним та наступним кредитором, оскільки наявність неврегульованого спору між Державною іпотечною установою і ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»» не має правового значення для позивача.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 про наявність нового кредитора та про наявність неврегульованих відносин з первісним кредитором не знала і не могла знати, що є підставою для застосування ч.2.ст. 516 ЦК України.

Стосовно вимог позивача до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»» суд зазначає, що у звязку з укладенням Договору відступлення прав вимоги № 17/4-В від 11 лютого 2015 року до Державної іпотечної установи перейшли всі права ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»» за кредитними та іпотечними договорами. В звязку з цим, банк є неналежним відповідачем, тому в задоволенні позовних вимог до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»» слід відмовити.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з Державної іпотечної установи необхідно стягнути 1280 грн. 00 коп. на користь позивача в якості відшкодування понесених нею у справі судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 3, 12, 13, 81, 82, 141, 259, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р I Ш И В:

Позов ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», Державної іпотечної установи про визнання договору іпотеки припиненим, зняття заборони відчуження нерухомого майна задовольнити частково.

Визнати іпотеку нерухомого майна - приміщення відділу постачання та збуту (літ.«Л-1»), що знаходиться за адресою: місто Рівне, вул. Чернишова, буд. 7, за іпотечним договором №Ф1-07/53493-1433 від 13 квітня 2007 року, укладеного між Банк «Фінанси та Кредит» ТОВ та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_7 за реєстровим № 1339, такою, що припинена з 11 травня 2016 року.

Зняти заборону відчуження ОСОБА_8 нерухомого майна: приміщення відділу постачання та збуту (літ.«Л-1»), що знаходиться за адресою: місто Рівне, вул. Чернишова, буд. 7, номер РПВН: 18486578, накладену приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_7 у звязку з укладенням іпотечного договору від 13 квітня 2007 року з реєстровим № 1339 та вилучити вказаний запис з Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державної іпотечної установи на користь ОСОБА_5 судовий збір в розмірі 1 280 (одна тисяча двісті вісімдесят) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Рівненський міський суд Рівненської області в Апеляційний суд Рівненської області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_5, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП 225904190.

Відповідач Державна іпотечна установа, місцезнаходження: ОСОБА_9Українки, буд. 34, м. Київ, .

Відповідач Публічне акціонерне товариство «Банк» Фінанси та Кредит»», місцезнаходження: вул. Артема, буд.60, м. Київ, .

Повне судове рішення складено 18 червня 2018 року.

Суддя О.О. Першко