Постанова

Іменем України

30 травня 2018 року

м. Київ

справа № 296/1172/15-ц

провадження № 61-7228ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

відповідачі: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира у складі судді Галасюка Р. А. від 26 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області у складі колегії суддів: Павицької Т. М., Трояновської Г. С., Мінич Т. І. від 05 липня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2015 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_13 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 про стягнення з відповідачів на свою користь платежі за послуги з: утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у період з 01 грудня 2011 року до 01 грудня 2014 року у розмірі 4 969 грн 77 коп.; опалення у розмірі 945 грн, а також коштів за ремонт вхідних дверей у квартиру у розмірі 186 грн 66 коп., усього на загальну суму 16 133 грн 43 коп., а також моральну шкоду - 10 000 грн.

Позов мотивовано тим, що їм та відповідачам на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1.

Відповідачі не вчиняють дій щодо утримання, ремонту, облаштування та догляду за квартирою, у зв'язку з чим вони особисто несуть витрати з утримання майна та сплатили кошти за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а також опалення у розмірі 14 426 грн 77 коп. та ремонт дверей 2 800 грн.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 26 травня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову мотивовано відсутністю підстав для покладення на відповідачів обов'язку відшкодовувати витрати на утримання та зберігання спільного майна.

Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 05 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 відхилено. Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 26 травня 2015 року залишено без змін.

Погоджуючись з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для покладення на відповідачів обов'язку відшкодовувати витрати на утримання та зберігання спільного майна, є правильними.

У жовтні 2017 року ОСОБА_4, ОСОБА_14, ОСОБА_5 подали касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 26 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 05 липня 2017 року і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована неповнотою з'ясування судами обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оцінкою наданих заявником на підтвердження заявлених вимог доказів.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

22 березня 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

12 квітня 2018 року ОСОБА_8 подала відзив на касаційну скаргу, посилаючись на те, що ті обставини, на які посилається заявник були предметом дослідження судами і висновки, зроблені ними з даного приводу, ґрунтуються на встановлених обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Суди установили, що сторони є співвласниками квартири АДРЕСА_1. Особові рахунки по квартирі, а також на послуги теплопостачання відкриті на ім'я ОСОБА_15, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Також встановлено, що позивачі чинять перешкоди відповідачу у користуванні спірною квартирою.

Статтями 356, 358 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до частини першої статті 358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Враховуючи те, що відповідачу чиняться перешкоди у користуванні його власністю, він не має доступу до спірної квартири, що випливає із судових рішень, а саме, рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 18 жовтня 2010 року, рішення апеляційного суду Житомирської області від 16 травня 2013 року та рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 29 січня 2015 року, які набрали законної сили, суди правильно відмовили в позові з тих підстав, що у відповідності до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», співвласник квартири повинен нести витрати по її утриманню з урахуванням його проживання та користування комунальними послугами.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин, доводи касаційної скарги про неповноту з'ясування судами обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оцінки наданих заявником на підтвердження заявлених вимог доказів, не знайшли свого підтвердження.

Таким чином, доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 402, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 26 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 05 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

В. М. Коротун

В. П. Курило