ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1582/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"14" березня 2018 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді Даниленко В.В.
при секретарі Пасько І.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про стягнення заборгованості за договором позики, -
Позивач ОСОБА_2 01.09.2017 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом від 23.08.2017 року, в якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_3 суму боргу у розмірі 190 875 грн., трьох відсотків річних за прострочення виконання зобов'язання у розмірі 894,31 грн., проценти у розмірі 3 825,39 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн., судові витрати у розмірі 640 грн.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначив про те, що 07.06.2017 року ОСОБА_3 отримав кошти у вигляді позики від нього у розмірі 5700 американських доларів, які зобов'язувався повернути у строк до 09.07.2017р.
Станом на 23.08.2017 року Відповідач не виконав взятого на себе зобов'язання щодо повернення отриманої суми позики, незважаючи не неодноразові звернення позивача з вимогою повернути позику.
Приймаючи до заявлені позовні вимоги та ті обставини, що відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання позивач просить позов задовольнити в повному обсязі.
Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність в якій зазначив, що підтримує заявлені позовні вимоги, з викладених в ньому підстав, та проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
У судове засідання відповідач не з'явився. Про дату, час, місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку. Відзив на позов не надав. Клопотань з приводу участі у розгляді справи суду не надано.
Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення.
Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані у справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 07.06.2017 року ОСОБА_3, паспорт НОМЕР_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1, отримав кошти у вигляді позики від ОСОБА_2 у розмірі 5700 американських доларів, які зобов'язувався повернути у строк до 09.06.2017 р., що підтверджується розпискою від 07.06.2017 року.
Звертаючись до суду з заявленим позовом позивач вказав, що станом на 23.08.2017 Відповідач не виконав взятого на себе зобов'язання щодо повернення отриманої суми позики, незважаючи не неодноразові звернення позивача з вимогою повернути позику.
Відповідно до вимог статей 1046,1047,1048,1049,1050 ЦК України: за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей; позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Судом встановлено, що відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання, не повернув позику ані в установлений договором термін, ані в подальшому.
Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14, застосування якої є обов'язковим в силу ст. 370-1 ЦПК України, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.
У вказаній постанові Верховний Суд України також зазначив, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.
Отже, у разі пред'явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
На підтвердження свого право на пред'явлення вимоги до про повернення грошових коштів, отриманих у позику, позивачем надано суду розписку, що свідчить про отримання відповідачем грошових коштів в розмірі 5700 дол. США, що еквівалентно 190 875,00 грн.
Згідно з вимогами ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, які звичайно ставляться.
Частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до положень ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.
Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що відповідач у визначені договором позики строки не повернув в повному обсязі суму позики, вимоги позивача щодо повернення суму позики є обґрунтованими і підлягають задоволенню.
Є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, вимоги позивача про стягнення процентів в розмірі 3 825,39 грн. (150,31х25,45).
Також, на думку суду, є обґрунтованими вимоги позивача щодо застосування положень ч.2 ст.625 ЦК України і стягнення з відповідача 3 % річних від суми боргу, що становить 894,31 грн. (3% річних), оскільки боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням трьої проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Щодо вимоги про стягнення з відповідача витрат в розмірі 5 000,00 грн., пов'язаних із отриманням правової допомоги, то слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно із зазначеною вище нормою склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки).
Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.48 постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Однак в матеріалах справи відсутні документи, які б свідчили про понесення позивачем витрат, повязаних із отриманням за правилами ст. 15 ЦПК України правничої допомоги.
Так, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем не надано до суду довідку розрахунок гонорару, щодо надання правової допомоги на суму 5000,00 грн.
Між тим, в порушення ч.3 ст. 137 ЦПК України позивачем не надано детальний опис робіт(наданих послуг) виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно положень ст. 1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.
Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Таким чином, позивачем не надано доказів в обґрунтування заявленої суми отриманої правової допомоги, виходячи з чого суд не вбачає підстав для задоволення такої вимоги.
Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача також сплачена позивачем при зверненні до суду грошова сума судового збору у розмірі 640 грн.
Керуючись ст.ст. 10, 13, 81,141, 258, 263, 265, 273, 280, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -
Позов - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, НОМЕР_2, виданий Дарницьким РУГ МВС України в м.Києві 04.02.2004р., що проживає за адресою: АДРЕСА_2, суму боргу за договором позики 190 875 (сто дев'яносто тисяч вісімсот сімдесят п'ять) гривень 00 коп., три відсотків річних за прострочення виконання зобов'язання у розмірі 894 (вісімсот дев'яносто чотири) гривні 31 коп., проценти у розмірі 3 825 (три тисячі вісімсот двадцять п'ять) гривень 39 коп., судові витрати у розмірі 640 гривень 00 коп.
В іншій частині відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подання скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.
Суддя :