Справа №551/524/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"31" травня 2018 р. Шишацький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Вергун Н.В.,

за участю: секретаря судових засідань Курінної Я.М.,

представника позивача - адвоката ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Шишаки Полтавської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та поділ майна, набутого за час спільного проживання, -

в с т а н о в и в:

04 червня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та поділ майна, набутого за час спільного проживання та, як наслідок, просив встановити факт проживання однією сім'єю з ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу з 2010 року по 2014 рік, поділити майно набуте ними за час спільного проживання, зокрема, легкові автомобілі марки: « Skoda Rapid », державний номерний знак НОМЕР_1, « ЗАЗ LANOS », державний номерний знак НОМЕР_2; « ЗАЗ LANOS », державний номерний знак НОМЕР_3, та причіп ПР 183131, державний номерний знак НОМЕР_4, загальною вартістю 600 000 грн. 00 коп., шляхом залишення майна у власності відповідача та стягнення з останньої на його користь половини такої вартості, а саме 300 000 грн. 00 коп.

В обґрунтування поданого позову позивач послався на те, що вони з відповідачем ОСОБА_3 з 2010 року по 2014 рік проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу за місцем проживання останньої в с. Яреськи Шишацького району Полтавської області, у зв'язку з чим мали спільний побут, господарство, дохід, тощо. За період такого проживання за спільні кошти набули спірне рухоме майно, яке використовували у спільній підприємницькій діяльності, пов'язаної з наданням послуг таксі.

Рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 03 грудня 2015 року / а. с. 78 - 82, т. 2 /, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 28 січня 2016 року / а. с. 129 - 135, т. 2 /, позов ОСОБА_4 задоволено частково. Встановлено факт проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період часу з 31 січня 2010 року по 05 жовтня 2014 рік включно.

В порядку поділу майна, що було набуто сторонами за час спільного проживання, визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 право власності, по ? частині за кожним, на легкові автомобілі марки: « Skoda Rapid », державний номерний знак НОМЕР_1, вартістю 254 984 грн. 70 коп., « ЗАЗ LANOS », державний номерний знак НОМЕР_2, вартістю 78 628 грн. 55 коп., « ЗАЗ LANOS », державний номерний знак НОМЕР_3, вартістю 83 657 грн.75 коп., причіп ПР 183131, державний номерний знак НОМЕР_4, вартістю 6 824 грн. 40 коп., та залишено вказане майно у спільній частковій власності сторін.

У задоволені решти позовних вимог ОСОБА_4 було відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 червня 2016 року касаційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_5 задоволено частково / а. с. 195 - 197, т. 2 /. Ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області від 28 січня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області від 25 серпня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково / а. с. 74 - 82, т. 3 /.

Встановлено факт проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 14 квітня 2012 року по 05 жовтня 2014 рік включно. Спільне сумісне майно подружжя поділено наступним чином: визнано за ОСОБА_3 право власності на лекові автомобілі марки: « Skoda Rapid », державний номерний знак НОМЕР_1, вартістю 254 984 грн. 70 коп., « ЗАЗ LANOS », державні номерні знаки НОМЕР_2 та НОМЕР_3, вартістю 78 628 грн. 55 коп. і 83 657 грн.75 коп. відповідно, причіп ПР 183131, державний номерний знак НОМЕР_4, вартістю 6 824 грн. 40 коп. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію у вигляді ? частин легкових автомобілів марки « Skoda Rapid », державний номерний знак НОМЕР_1, « ЗАЗ LANOS », державні номерні знаки НОМЕР_2, НОМЕР_3, та причіпа ПР 183131, державний номерний знак НОМЕР_4, що еквівалентно 212 047 грн. 00 коп. У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалою колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 вересня 2017 року рішення суду першої інстанції від 03 грудня 2015 року та рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області від 25 серпня 2016 року скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд / а. с. 164 - 165, т. 3 /.

Ухвалою суду від 02 січня 2018 року цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та поділ майна, набутого за час спільного проживання, прийнято до провадження суддею Шишацького районного суду Полтавської області Н.В. Вергун. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження / а. с. 3 - 4, т. 4 /.

16 січня 2018 року від відповідача ОСОБА_3 на адресу суду надійшов відзив, відповідно до якого остання просила у задоволенні позову відмовити з огляду на його безпідставність та невмотивованість. При цьому, відповідач категорично заперечувала факт проживання в складі однієї сім'ї з позивачем ОСОБА_4, який з січня 2010 року винаймав, належне їй, нерухоме майно взамін за надання послуг особистого водія. Їхні відносини, які виникли на підставі укладеного трудового договору, носили виключно діловий характер та не мали ознак, притаманних сім'ї / а. с. 15 - 18, т. 4 /.

Ухвалою суду від 14 лютого 2018 року підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_4 закрито, її розгляд призначено у відкритому судовому засіданні / а. с. 56, 62 - 63, т. 4 /.

20 лютого 2018 року адвокат ОСОБА_2 в інтересах позивача ОСОБА_4 надала суду відповідь на відзив, у якій вказала на те, що за час спільного проживання сторін, між ними склалися взаємовідносини, які мають всі ознаки, що притаманні сім'ї, зокрема, останні протягом тривалого часу проживали в одному будинку, мали єдиний бюджет, спільно вели домашнє господарство та підприємницьку діяльність по наданню послуг таксі, управління якою здійснювалась переважно за місцем їх проживання, організовували спільне дозвілля, налагоджували стосунки з родичами протилежної сторони, що в цілому вказує на достатність підстав для задоволення позову особи, інтереси якої вона представляє / а. с. 66 - 68, т. 4 /.

Цього ж дня від відповідача ОСОБА_3 на адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, відповідно до яких вона у задоволенні позову ОСОБА_4 просила відмовити / а. с. 71, т. 4 /.

Позивач ОСОБА_4 у судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Поданий позов підтримував у повному обсязі, тому просив його задовольнити / а. с. 44, т. 4 /.

Зважаючи на те, що учасник справи у відповідності з вимогами ч. 3 ст. 211 ЦПК України має право заявити клопотання про розгляд справи у його відсутність, суд, з урахуванням думки представника останнього та відповідача, які не заперечували проти розгляду справи у відсутність позивача, приходить до висновку про можливість проведення розгляду справи у відсутність ОСОБА_4

Представник позивача - адвокат ОСОБА_2 суду пояснила, що сторони з січня 2010 року по жовтень 2014 рік перебували у фактичних шлюбних відносинах, у зв'язку з чим проживали у будинку відповідача за адресою: АДРЕСА_1. За час спільного проживання, сторони мали єдиний сімейний бюджет, вели спільне господарство, організовували спільне дозвілля. На весіллі доньки відповідача, що мало місце в травні 2013 року, ОСОБА_4 виконував роль батька нареченої, а у 2014 році сторони їздили на відпочинок до м. Шарм - Ель - Шейху / республіка Єгипет /, де проживали в одному номері готелю. Оскільки факт існування між сторонами шлюбних відносин був раніше встановлений у постанові Шишацького районного суду Полтавської області від 09 листопада 2012 року, тому, він, на її думку, не потребує доказуванню.

З огляду на вказані обставини, а також те, що сторони мали спільний бізнес - таксі « ВітОк », назване на честь його учасників за першими складами їх імен, придбані відповідачем спірні автомобілі, які використовувалися у спільній підприємницькій діяльності, мають бути визнані спільною сумісно власністю сторін, як подружжя, та порівну поділені між ними.

Відповідач ОСОБА_3 категорично заперечила факт проживання з позивачем в складі однієї сім'ї, як чоловік та жінка. Останній в період часу з січня 2010 року по жовтень 2014 рік проживав у її помешканні як квартирант без укладання договору найму житлового приміщення, а у якості сплати за таке проживання виконував всіляку роботу по господарству та обов'язки її особистого водія, тобто був найманим працівником. Будь - якого вкладу у придбання спірного майна позивач не робив, рухоме майно було придбане виключно за її кошти та кошти її родини. Відносини між ними, на той час, носили суто дружній та діловий характер.

Зважаючи на відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_4, у його задоволенні просила відмовити та скасувати заходи забезпечення позову.

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, свідків, перевіривши фактичні обставини справи, наявними в ній доказами в їх сукупності та взаємозв'язку, суд, керуючись принципом верховенства права, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Так, відповідно до частин 2, 4 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Як встановлено в ході розгляду справи, позивач ОСОБА_4 з 14 вересня 1991 року по 13 квітня 2012 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, що також підтверджується актовим записом про розірвання шлюбу № 7 від 13 квітня 2012 року / а. с. 181, т. 1 /.

Таким чином, доводи позивача про проживання з відповідачем ОСОБА_3 у фактичних шлюбних відносинах, починаючи з 2010 року протирічать положенням ч. 1 ст. 25 СК України, якими передбачено, що жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, відтак не підлягають задоволенню.

Не знаходить суд підстав й для задоволення вимог ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю з відповідачем ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу з 14 квітня 2012 року по 2014 рік включно з огляду на наступне.

Так, за правилами ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно з ст.6 Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні », громадяни України, іноземці та особи без громадянства реєструють своє місце проживання.

Окрім цього, ст. 3 вказаного Закону передбачено, що реєстрація це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу.

Таким чином, за змістом вказаних норм місцем проживання особи є її місце реєстрації за певною адресою.

Як убачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_4 з 22 вересня 1987 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 / а. с. 6, т. 1 зворот /.

Відповідно до договору дарування від 03 березня 1995 року, який зареєстрований в реєстрі за № 246, ОСОБА_7 подарувала позивачу ОСОБА_4 житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_4

Натомість, відповідач ОСОБА_3 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_3 / а. с. 56, 78 - 79, 81 т. 1; а. с. 85, т. 2 /.

Положеннями ч. 8 ст. 6 зазначеного вище Закону встановлено, що у разі зміни адреси житла в межах адміністративно-територіальної одиниці особа або її законний представник повинні письмово повідомити про це орган реєстрації протягом десяти днів.

Будь - яких документальних даних про те, що позивач в квітні 2012 році змінив місце свого проживання в межах ІНФОРМАЦІЯ_3, у зв'язку з чим звертався до відповідного органу реєстрації у встановлений законодавством строк, матеріали справи не містять, що спростовують доводи позивача про його проживання у, належному відповідачу, житловому будинку в с. АДРЕСА_5

При прийнятті такого рішення суд також бере до уваги той факт, що укладаючи 28 травня 2012 року з відповідачем трудовий договір, позивач зазначив, що місцем його проживання є АДРЕСА_6 / а. с. 186, т. 2 /.

Про існування між сторонами тісних, взаємовигідних ділових стосунків, які здебільшого виникали внаслідок укладення правочинів, свідчать і інші, перевірені в судовому засіданні докази, які в цілому засвідчують факт перебування позивача у трудових відносинах з відповідачем / а. с. 56, 78 - 80 т. 1, а. с. 186, т. 2, а. с. 22 - 28, т. 4 /

Із змісту трудового договору, укладеного сторонами 28 травня 2012 року, слідує, що позивач зобов'язувався виконувати роботу водія легкового автомобіля, що підтверджує доводи відповідача про виконання ним обов'язків найманого працівника / а. с. 186, т. 2 /.

Наявні в матеріалах справи фотокартки, на які послався позивач як на підставу встановлення факту спільного проживання з відповідачем / а. с. 74 - 75, т. 1 /, на переконання суду, свідчать лише про знайомство сторін, про спільне коло знайомих і проведення разом вільного часу, але не може доводити факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету.

Більше того, надані позивачем фотокартки спільного відпочинку з відповідачем ОСОБА_3 не мають відношення до визначеного ним періоду фактичного проживання з останньою в складі однієї сімєї без реєстрації шлюбу, оскільки не містять в собі жодних посилань на календарну дату та місце їх створення, відтак не можуть беззаперечно вказувати на існування між ними саме подружніх стосунків.

Не бере суд до уваги тверджень представника позивача щодо проживання сторін у одному готельному номері під час відпочинку, оскільки вказані обставини не знайшли свого документального підтвердження під час розгляду справи.

Критично суд відноситься й до тверджень позивача та його представника на преюдиційність фактів, що встановлені в постанові Шишацького районного суду Полтавської області від 09 листопада 2012 року / а. с. 7 - 9 , т. 1 / з огляду на наступне.

Так, ухвалючи рішенні у справі за № 1631/1240/12 за позовом ОСОБА_4 до інспектора відділу ДАІ Шишацького РВ УМВС України в Полтавській області Линника С.Г. про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, суд не встановлював період проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу, не досліджував зазначені обставини, оскільки вони не відносилася до предмету доказування при розгляді тією справи.

Зважаючи на те, що обставини у справі, що розглядається, є іншими, ніж установлені під час розгляду адміністративної справи № 1631/1240/12, суд вважає, що цивільну справу № 551/524/15 - ц належить вирішувати відповідно до тих обставин, які безпосередньо встановлені судом, відтак встановлені судовим рішенням від 09 листопада 2012 року факти не є преюдиційними при розгляді справи за позовом останнього про встановлення факту спільного проживання з відповідачем в складі однієї сім'ї без реєстрації шлюбу.

При цьому суд, враховуючи характер особистих взаємовідносин сторін і свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_7, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, які є рідними та друзями останніх, та беручи до уваги, що їх показання свідчать лише про факт проживання сторін в одному будинку, їх спільного відпочинку, та не підтверджують факту наявності у сторін взаємних прав та обов'язків, спільного побуту, виникнення та існування усталених відносин, що притаманні подружжю.

Допитані в суді свідки висловлювали лише припущення та власні думки щодо взаємовідносин сторін.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що позивачем не доведено будь-якими допустимими засобами доказування спільного господарства, наявності спільного бюджету, здійснення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім'ї, тобто факт проживання однією сім'єю з відповідачем в період часу з 14 квітня 2012 року по 2014 рік.

Привертає увагу суду й те, що відповідач ОСОБА_3 впродовж червня 2011, травня 2013 року, лютого 2014 року, звертаючись з відповідними заявами до компетентних органів, які були посвідчені нотаріально, постійно заперечувала факт перебування у зареєстрованому шлюбі та фактичних шлюбних відносинах, проживання з чоловіком однією сім'єю / а. с. 81, т. 1; 90, 107 зворот, т. 1 /.

При цьому, суд критично відноситься до тверджень представника позивача щодо бажання відповідача ОСОБА_3 у такий спосіб спростити та пришвидшити процедуру оформлення кредитів, тим самим уникнути ризиків оформлення таких угод через незначний офіційний дохід ОСОБА_4 та наявність у нього судимостей, оскільки вони ґрунтуються на припущеннях, так як не містять документального підтвердження, відтак не можуть бути покладені в основу судового рішення.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_4 питання про встановлення факту проживання однією сім'єю з ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу пов'язує виключно з вирішенням спору з права спільної сумісної власності його та відповідача на, нібито, набуте за час спільного проживання рухоме майно.

За правилами ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь - якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

При застосуванні названої норми Закону слід виходити з того, що вона поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, а також якщо вони проживають однією сім'єю без шлюбу в період, протягом якого придбано спірне майно.

Термін «проживання однією сім`єю» не слід розуміти буквально, адже факт реєстрації або проживання жінки та чоловіка за однією адресою не є ні головною ні обов`язковою ознакою наявності фактичного шлюбу, як відзначає Верховний Суд України, тому при застосуванні ст. 74 СК України необхідно врахувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ним склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. За ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Таким чином, підставами для поділу майна набутого чоловіком та жінкою за час спільного проживання однією сім'єю є встановлення факту такого проживання та наявність такого майна.

Без встановлення факту проживання однією сім'єю, вимоги про поділ майна задоволенню не підлягають.

При цьому, обов'язок доказування своєї трудової та/або фінансової участі у створенні спільної сумісної власності поза шлюбом належить виключно позивачу.

За вказаних обставин, суд не бере до уваги тверджень позивача та його представника щодо створення спільного бізнесу - таксі « ВітОк », на які бездоказово посилалися останні, під час якого відповідач й придбала спірне майно, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи.

З аналогічних підстав не заслуговують й на увагу твердження представника позивача про вкладення ОСОБА_4 особистих коштів у придбання спірного рухомого майна, взятих ним із заняття підприємницькою діяльністю, пов'язаною з надання послуг таксі.

Відповідно до довідки Шишацького відділення Миргородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління міндоходів у Полтавській області від 30 березня 2015 року, ОСОБА_4 перебував на податковому обліку в Шишацькому відділенні Миргородської ОДПІ ГУ Міндоходів у Полтавській області лише з 10 грудня 2009 року по 08 вересня 2012 рік. Здійснював діяльність нерегулярного пасажирського транспорту / послуги таксі /. Працював на спрощеній та загальній системі оподаткування / а. с. 10, т. 1 / та отримував незначний дохід згідно поданих декларацій доходів / а. с. 209, т. 1 зворот /.

Натомість, відповідач ОСОБА_3 з 24 квітня 2012 року й по даний час зареєстрована як фізична особа - підприємець та, окрім іншого, займається господарською діяльністю по наданню послуг таксі.

Отже, наведені позивачем та його представником підстави не є такими, з якими закон пов'язує правовий статус жінки та чоловіка, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, та на майно яких поширюються положення СК України про спільність сумісної власності подружжя.

Факт перебування позивача на весіллі доньки відповідача в якості батька не може достовірно засвідчити наявність між сторонами усталених відносин, що притаманні подружжю.

Питання судових витрат суд вирішує у відповідності з вимогами п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати, які пов'язані з залученням експерта / а. с. 10 - 26, т. 2 /.

Зважаючи на предмет спору, суд не знаходить підстав для скасування заходів забезпечення позову / а. с. 127 - 128, т. 1 /.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 21, 36, 74 СК України, ст. 29 ЦК України, Законом України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні », статті 4, 5, 141, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та поділ майна, набутого за час спільного проживання, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця смт. Нижня Кринка, район м. Макіївка Донецької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_5, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженки сел. Шишаки Полтавської області, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_6, судові витрати, які пов'язані з залученням експерта, в розмірі 3 000 / три тисячі / грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржено через Шишацький районний суд Полтавської області до Апеляційного суду Полтавської області, шляхом подачі апеляційної скарги, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя: