Номер провадження: 22-ц/785/3872/18
Номер справи місцевого суду: 520/1318/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2018 року м. Одеса

Справа № 520/1318/17

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П.,

- суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретаря Томашевської К.В.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_4,

- відповідач ОСОБА_5,

- треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Київська районна адміністрація Одеської міської ради; 2) Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради; 3) житлово-будівельний кооператив «Світле життя»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4на рішення Київського районного суду м. Одеси, ухвалене під головуванням судді Калашнікової О.І. 05 грудня 2017 року в м. Одеса, у цивільній справі за позовомОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Київська районна адміністрація Одеської міської ради, Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, житлово-будівельний кооператив «Світле життя», про усунення перешкод у праві власності та зобовязання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди,

встановив:

У лютому 2017 р. ОСОБА_4звернулася до суду з позовом, в якому просить: 1) зобовязати ОСОБА_5 усунути перешкоди у користуванні належною їй квартирою шляхом приведення балкону в квартирі АДРЕСА_1 (далі Квартира) до попереднього стану, відповідно до проектної документації на будинок; 2) стягнути з ОСОБА_5 на її користь відшкодування моральної шкоди у розмірі - 10 000,00 грн..

ОСОБА_4 обґрунтовує свої вимоги тим, що вона є власником квартири. Відповідач самовільно, без відповідних дозвільних документів добудував до своєї квартири, яка знаходиться над її квартирою поверхом вище, балкон. Самовільне будівництво балкону привело до порушення її прав: - під час дощу вода з балкону відповідача заливає її квартиру; - затінення її квартири; - появі у квартирі тріщин та плісняви.

Неправомірними діями відповідача їй завдано моральної шкоди у вигляді нервозного стану, необхідності звернення до різних інстанцій, псуванні належного їй майна.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05.12.2017 р. у задоволенні вищезазначеного позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на підставі Свідоцтва про право власності квартира № 1, загальною площею - 43,1 кв. м., у тому числі житловою 29,6 кв. м., в будинку № 13-а по вул. Академіка Філатова в м. Одесі належить на праві власності ОСОБА_4. Квартира розташована на 1-ому поверсі пятиповерхового житлового будинку.

Квартира № 5 у цьому ж будинку розташована на 2-ому поверсі і належить на праві власності ОСОБА_5, який збільшив розмір балкону в належній йому на праві власності квартирі.

ОСОБА_5 надав письмові докази щодо дозвільних документів на збільшення балкону: - заяву на імя голови правління ЖБК «Світле життя» з письмовою згоду сусідів, у тому числі і ОСОБА_4 (а. с. 41); - декларацію про початок виконання будівельних робіт № ОД 44 та декларацію про готовність обєкту до експлуатації № ОД 44 (а. с. 55 - 63).

Одеський окружний адміністративний суд 11.07.2017 р. постановив ухвалу про задоволення клопотання ОСОБА_4 про відкликання адміністративного позову до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області про скасування реєстрації декларації про готовність обєкту до експлуатації № ОД78 від 01.03.2017 р. (а. с. 95 97).

ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про задоволення її позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_4 вказує, що згода сусідів надавалася на реконструкцію балкону із збереженням його розмірів. Реконструкція балкону проведена без відповідних дозвільних документів.

Апелянт у судовому засіданні підтримала викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги.

ОСОБА_6, представник ОСОБА_5, у відзиві на апеляційну скаргу вважає необхідним скаргу відхилити. Рішення суду залишити без змін. Посилається на законність та обґрунтованість рішення. Вказує, що до початку проведення реконструкції балкону було отримано згоду сусідів, у тому числі і від позивачки. Також було отримано дозвіл ЖБК «Світле життя». Отримано декларацію про початок будівельних робіт. Після реконструкції отримано декларацію про готовність обєкту до експлуатації.

ОСОБА_6, представник ОСОБА_5, у судовому засіданні підтримав викладені у відзиві доводи та вимоги.

Треті особи Київська районна адміністрація Одеської міської ради, Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, житлово-будівельний кооператив «Світле життя» представниківу судове засідання не направили. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Причини неявки представників не повідомили. Заяв та клопотань не надали.

Частиною 2 ст. 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевикладеного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін в результатах розгляду справи, освідомленість третіх осіб про розгляд справи, думку осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, про розгляд справи за відсутності третіх осіб, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності інших її учасників.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України, чинних на час ухвалення рішення судом першої інстанції, передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України, чинного на час апеляційного перегляду, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене не підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції, на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів, дійшов правильного вищевказаного висновку про відмову в задоволенні позову. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. 383 ЦК України, ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність», ст. 37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності») та процесуального (ст. ст. 11, 60, 61, 179, 213 ЦПК України, які були чинними на час ухвалення рішення судом першої інстанції, ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України) права.

Між сторонами виникли правовідносини щодо самочинного будівництва.

Згідно із ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) обєкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів.

Статтею 383 ЦК України передбачено право власника квартири на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку і не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» виконання будівельних робіт без відповідних документів, які дають право виконувати такі роботи, вважається самочинним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Оскільки беззаперечно встановлено, що після проведення реконструкції балкону ОСОБА_5 отримав декларацію про ведення реконструйованого обєкту в експлуатацію, вірним є висновок суду про відмову в задоволенні позову, оскільки у такому випадку обєкт не є самочинно реконструйованим. Вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними.

Доводи апелянта про те, що згода сусідів надавалася на реконструкцію балкону із збереженням його розмірів, реконструкція балкону проведена без відповідних дозвільних документів, не спростовують висновків суду першої інстанції за наявності декларації про ведення реконструйованого обєкту в експлуатацію.

З урахуванням вищезазначеного, апеляційна скарга ОСОБА_4 є безпідставною, а тому її треба залишити без задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаженій частині є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів ОСОБА_4, а також для прийняття доводів апеляційної скарги останньої у суду апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 04 червня 2018 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

ОСОБА_3