Постанова

Іменем України

07 червня 2018 року

м. Київ

справа № 757/58375/16-ц

провадження № 61-17984 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Синельникова Є. В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_4,

представник заявника - ОСОБА_5,

заінтересовані особи: відділ реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Печерського районного суду м. Києва у складі судді Бортницької В. В.

від 20 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва у складі колегії суддів: Оніщука М. І., Українець Л. Д., Шебуєвої В. А., від 15 березня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про встановлення факту польського походження щодо нього особисто, його матері ОСОБА_6 та баби ОСОБА_7

Заява мотивована тим, що його мати та баба були за національністю польками.

З метою уникнення переслідувань за національною ознакою в свідоцтві про шлюб та у свідоцтві про народження матері було зазначено «русская» (мовою оригіналу). Стверджував, що встановлення цього факту уможливить реалізацію його права вільно обирати та відновлювати національність та має юридичне значення для набуття відповідних прав, передбачених законодавством Республіки Польща для осіб, які є поляками за національністю.

За таких обставин, просив суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що громадянка ОСОБА_7., ІНФОРМАЦІЯ_1, мала польське походження;

зобов'язати відділ реєстрації актів цивільного стану (далі - РАЦС) по міському округу м. Кострома (Російська Федерація) внести зміни в актовий запис про народження щодо ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження № 1921 від 16 липня 1928 року, зазначивши в графі «національність» щодо матері «полька» та щодо батька «поляк»;

зобов'язати відділ РАЦС по міському округу м. Кострома (Російська Федерація) внести зміни в актовий запис про шлюб № 640 від 17 травня 1953 року, складений міським РАЦС міста Кострома щодо ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, зазначивши в графі «національність» «полька» замість «русская»;

зобов'язати відділ РАЦС по міському округу м. Кострома (Російська Федерація) внести зміни в актовий запис про народження № 2339 від 3 жовтня 1953 року, складений міським РАЦС міста Кострома щодо ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, зазначивши в графі «національність» щодо матері «полька» замість «русская»;

зобов'язати відділ державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві внести зміни в актовий запис про шлюб № 357 від 7 травня 1976 року, складений Шевченківським РАЦС м. Києва щодо ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, зазначивши в графі «національність» «полька» замість «русская»;

зобов'язати відділ державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві внести зміни в актовий запис про народження № 19 від 16 січня 1977 року, складений Печерським РАЦС м. Києва щодо ОСОБА_4, 08 листопада1976 р.н., зазначивши в графі «національність» щодо матері «полька» замість «русская».

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20 січня 2017 року

у задоволенні заяви ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення районного суду мотивовано тим, що ОСОБА_4 не надав суду належних та допустимих доказів, які в своїй сукупності давали б підстави для висновку про належність його, матері та бабусі до польської національності.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено. Рішення Печерського районного суду м. Києва залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що факт належності особи до певної національності не може бути встановлений у судовому порядку.

У касаційнійскарзі, поданій у квітні 2017 року, ОСОБА_4,посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення заяви у повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відзив на касаційну скаргу до суду не подано.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У частині першій статті 256 ЦПК України (2004 року) вказано справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини другої статті 256 ЦПК України (2004 року) у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно із пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5

від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз'яснено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 року у м. Києві, актовий запис № 9. Його батьками є ОСОБА_9 (національність - «украинец») та ОСОБА_6 (національність - «русская»), що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 6 січня 1977 року (а. с. 10).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, суди дійшли вірного висновку про те, що факт належності до певної національності не може бути встановлений у судовому порядку, так як для цього існує інший передбачений законодавством порядок.

Обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі були предметом дослідження судів попередніх інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами першої та апеляційної інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

З урахуванням наведеного, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують та на законність судових рішень не впливають.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 15 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

О.В. Білоконь

Є.В. Синельников