АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 643/4918/16-ц Головуючий суддя І інстанції Короткий І. П.
Провадження № 22-ц/790/2369/18 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори про спадкове право
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2018 року м. Харків.

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.

суддів колегії: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування за заповітом,

В С Т А Н О В И В :

26.04.2016 ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що 16.11.2014 року помер її батько ОСОБА_5, який є також рідним братом відповідача. За життя батьком було залишено два заповіти від 07.06.2013 року та від 15.11.2014 року на користь відповідача. Вважає, що відповідач навмисно перешкоджала ОСОБА_5 заповісти його майно позивачу з метою самостійно його успадкувати, а тому, посилаючись на ч. 2 ст. 1224 ЦК України просила суд усунути відповідача від права на спадкування за вказаними заповітами.

В обґрунтування позову послалася на те, що відповідач скористалася тяжкою хворобою спадкодавця і за надання йому допомоги у лікуванні, внаслідок такого шантажу та психологічного тиску, спонукала скласти заповіти на своє імя, внаслідок чого вплинула на вільне його волевиявлення у своїх корисливих інтересах, і позбавила позивача законної спадщини. Вказала про те, що її батько 05.11.2014 року, перебуваючи у лікарні бажав змінити перший заповіт від 07.06.2013 на користь позивача, однак не зміг цього зробити, з огляду на те, що відповідач утримувала у себе його документи, у тому числі паспорт.

Зазначила, що другий заповіт від 15.11.2014 року був складений її хворим батьком за викликом приватного нотаріуса відповідачем, при цьому батько у звязку з хворобою його не читав та не підписував, що на думку позивача свідчить про незаконний вплив з боку відповідача на волевиявлення батька.

Відповідач позов не визнала, за його необґрунтованістю та недоведеністю.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2017 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повному обсязі.

В обґрунтування скарги зазначила, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного зясування обставин, що мають значення для справи.

Вказала, що судом не надано оцінки тому факту, що відповідач умисно утримувала у себе документи ОСОБА_5, чим перешкоджала йому вільно на свій розсуд розпорядитись своїм майном. Зазначила, що ОСОБА_4 15.11.2014 умисно не викликала братові швидку допомогу поки він не підписав заповіт. Послалась на те, що її батько заповіт від 15.11.2014 самостійно не читав та не підписував.

Крім того зазначила, що суд безпідставно не зупинив провадження у справі до розгляду кримінальної справи, порушеної за фактом шахрайства та підробки документів групою осіб, з приводу чого триває досудове слідство, що безпосередньо стосується предмету цивільного спору.

Вказала, що суд безпідставно не допитав свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, яким спадкодавець особисто стверджував про те, що відповідач не віддавала його документи, а також про обставини посвідчення заповіту ОСОБА_5 в день його смерті, в якому він не розписувався, та в результаті якого відповідач заволоділа усім майном батька позивача свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13

ОСОБА_4 було надано відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржуване рішення без змін як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На обґрунтування відзиву зазначено, що позивач не цікавилась своїм батьком, натомість відповідач була змушена звільнитися з роботи і доглядати за своїм братом та надавати йому допомогу у лікуванні, що підтверджено медичною документацією. Вказала, що рішенням суду першої інстанції, яке набрало чинності, були відхилені вимоги ОСОБА_3 про визнання заповітів недійсними, чим підтверджено їх законність. Провадження по кримінальній справі було закрито у звязку з відсутністю складу злочину, і при цьому відповідач виступала лише в ролі свідка.

Вказала, що суд першої інстанції задовольняв клопотання позивача про допит свідків, які не зявилися у судові засідання і суд вирішив закінчити розгляд справи за їх відсутністю. Справа тривалий час розглядалася судом і при цьому суд першої інстанції надав рівні можливість для сторін надати своїх докази і пояснення по суті спору. Свідок ОСОБА_6 (мати позивача) в суді першої інстанції по суті відмовилася свідчити по суті справи, посилаючись на те, що вона не готова, а заявлені позивачем свідки з її сторони не бажали зявлятися у судове засідання, оскільки вони не є свідками по справі, а є сторонніми особами.

Зазначила, що спадкодавець не бажав спілкуватися з позивачем та її матірю внаслідок неприязних стосунків, які виникли між ними з вини цих останніх осіб, а вільне волевиявлення батька підтверджується двома заповітами, які були оспорені позивачем по іншим справам і залишилися чинними.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобовязані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 2 ст. 1224 ЦК України, не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині.

Судом встановлено, що 16.11.2014 року помер батько позивача та рідний брат відповідача - ОСОБА_5 За життя ним було залишено два заповіти від 07.06.2013 року та 15.11.2014 року всі на користь відповідача.

На підтвердження своїх вимог позивач надала суду інформаційну довідку зі Спадкового реєстру, відповіді органів прокуратури та Національної поліції про здійснення досудового розслідування кримінального провадження.

На спростування доводів позивача ОСОБА_4 суду було надано до суду медичну документацію про хворобу ОСОБА_5, чеки про придбання відповідачем ліків, рахунки з КП «Ритуал», які свідчать про надання відповідачем допомоги хворому ОСОБА_5 за життя, здійснення відповідачем витрат на поховання останнього.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що надані позивачем докази не містять в собі достатньої інформації про те, що відповідач умисно перешкоджала спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяла виникненню права на спадкування у неї самої чи в інших осіб, або сприяла збільшенню їхньої частки у спадщині.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Крім того, відповідно до ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду стосовно цих фактів не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними згідно до ст. 79 ЦПК України є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

У статті 80 ЦПК України визначені вимоги щодо достатності доказів:

1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У частині 4 ст. 82 ЦПК України зазначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25 грудня 2015 року по справі № 641/1448/15-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання заповітів від 07.06.2013 та від 05.11.2014 року недійсними, в якому позивач зазначала про ті ж самі підстави позову про наявність шантажу з боку відповідача та незаконний вплив на спадкодавця з боку відповідача, які заявлені по цій справі, - на підставі показань свідка ОСОБА_6 було встановлено, що померлий ОСОБА_5 був її колишнім чоловіком. Вони зі спільною донькою допомагали померлому у лікуванні та поклали його у Харківську комунальну лікарню № 13. Під час його відвідування у лікарні вона запитала померлого, чому він не оформив заповіт на майно, що знаходиться в с. Сороковка, на доньку, як того хотів раніше. На зазначене ОСОБА_5 відповів, що його сестра його обманула, та вони уклали взаємні заповіти один на одного, відповідно всі документи знаходяться у сестри. Також померлий просив привести до нього нотаріуса для складання заповіту, але зробити це так, щоби це не довідалась його сестра. Вона звернулася до нотаріуса ОСОБА_10 з відповідним проханням, однак вона відмовилася від виїзду до лікарні. Також показала, що на її думку відповідач умисно не давала померлому скласти заповіт на доньку, та зробити вільне волевиявлення (т. 1 а.с. 69).

Крім того, вказаним рішенням районного суду було встановлені наступні преюдиціальні обставини по цій справі, які відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягають повторному доведенню, а саме:

«Відповідно копії заповіту від 07.06.2013 року посвідченого державним нотаріусом Сьомої ХДНК ОСОБА_9, зареєстрованого в реєстрі за № 1-376, ОСОБА_5 діючи добровільно і перебуваючи при здоровому розумі та ясній памяті, розуміючи значення своїх дій, на випадок його смерті зробив таке розпорядження: належну йому на праві приватної власності частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, який знаходиться в м. Харкові, в-д Машинобудівний. 8, та частину земельної ділянки, площею 0,0319 га, розташованої в м. Харкові, в-д Машинобудівний, 8, наданої для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий № :08:019:0001 він заповідає своїй сестрі ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно копії заповіту від 15.11.2014 року посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_10, зареєстрований ре реєстрі за № 4004, ОСОБА_5 розуміючи значення своїх дій та діючи добровільно, на випадок його смерті зробив таке розпорядження: належний йому на праві особистої приватної власності житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за № 1, що знаходяться по вул. Радянській в с. Сороківка Харківського району Харківської області, він заповів ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Заповіт, на прохання ОСОБА_5, з його слів записаний за допомогою загальноприйнятних технічних засобів (компютера) удома заповідача за адресою: м. Харків, в-д Машинобудівельний, 8, та у звязку з його слабким станом здоровя та згідно ст. 1253 ЦК України заповіт посвідчено в присутності свідків: ОСОБА_14, ОСОБА_11, та підписано ОСОБА_12В.», т. 1 а.с. 68-68 на звороті.

«Допитаний в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_7 пояснив, що він товаришував з ОСОБА_5 тривалий час. На початку жовтня 2014 року йому подзвонила донька ОСОБА_10 та повідомила про його хворобу, а також попросила приїхати в лікарню та засвідчити, що він хоче заповісти своє майно доньці. 5 чи 6 листопада 2014 року приблизно о 12-30 год. він приїхав до лікарні, то запитав ОСОБА_10, чи насправді він хоче залишити все майно доньці, на що він відповів, що так він бажає все залишити доньці, але у нього немає документів паспорта для належного оформлення заповіту.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що відповідач у справі є шкільною подругою його матері та остання звернулася до його матері з проханням допомогти у пошуках нотаріуса для оформлення заповіту, який би міг приїхати додому до відповідача. Він відгукнувся на прохання матері та надав допомогу у пошуках нотаріуса та привіз його до помешкання ОСОБА_4 також пояснив, що був присутній під час посвідчення заповіту ОСОБА_5, та зазначив, що ОСОБА_5 чув зачитаний заповіт та з усім погодився. Яке саме майно заповідав ОСОБА_15 він не запамятав. Також, пояснив, що вибір нотаріуса був зумовлений тим, що його дружина мешкає в район «Нових будинків», та йому було зручно привезти нотаріуса з цього району. Під час оголошення заповіту були присутні він, його дружина, нотаріус, померлий ОСОБА_5, та сусідка, заповіт був надрукований на місці. У вказаному заповіті він проставив свій підпис.

Свідок ОСОБА_14 зазначила в судовому засіданні, що вона є сусідкою ОСОБА_16 Під час підписання заповіту на земельну ділянку вона була присутня у якості свідка, за вказаним заповітом померлий ОСОБА_17 заповів земельну ділянку ОСОБА_4. Померлий ОСОБА_15 був її сусідом та проживав у ОСОБА_16, інколи він приходив до неї в гості, однак про свою доньку він нічого не розповідав. Відповідач ОСОБА_15 допомагала у лікуванні ОСОБА_4, а про сварки між ними їй невідомо. Також зазначила, що вони товаришували з відповідачем та спілкувалися навіть після смерті ОСОБА_16, часто ходили в гості один до одного.

Під час оголошення заповіту в кімнаті були присутні нотаріус, ОСОБА_11, дружина ОСОБА_11, ОСОБА_5 та ОСОБА_17. ОСОБА_17 лежав на дивані та йому ставили питання, які саме питання та які він давав відповіді вона не почула. Вказала, що її запросили підписати заповіт. Нотаріус складала заповіт близько двох годин, при цьому ніхто не спілкувався та не заважав нотаріусу працювати. Окрім того, зазначила, що під час укладення заповіту відповідача по справі попрохали вийти з кімнати.

В судовому засідання свідок ОСОБА_5 пояснив, що відповідач по справі приходиться йому сестрою. 15.11.2014 року він був присутній під час укладення заповіту на землю. Раніше його брат розповідав йому, що він хоче заповісти майно своїй сестрі ОСОБА_4. В той час, коли приїхала нотаріус він вже був присутній вдома у брата, оскільки приїхав до нього близько 08 години, також була присутня сусідка ОСОБА_14, а з нотаріусом приїхали: ОСОБА_14 та його дружина. Він вказав, що його сестра на укладення заповіту приїхала пізніше за всіх, оскільки їздила за ліками. Під час укладення заповіту його брат ОСОБА_17 лежав та йому було важко дихати, тому він попросив підписати заповіт за нього, та нотаріус відповіла, що це можливо зробити. Коли заповіт було прочитано вголос нотаріус запитала брата, на що він відповів, що йому все зрозуміло. Після укладення заповіту він залишився та сестра викликала швидку медичну допомогу, тому що ОСОБА_17 сказав, що почуває себе погано. Про хворобу брата йому повідомила дружина та колишня дружина брата. Також, зазначив, що він відвідував брата 13, 14, 15 листопада 2014 року.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 пояснила, що вона знайома з відповідачем ОСОБА_19 близько 10 років, також знайома з ОСОБА_17. З ним вона познайомилась з 2001 року та почали проживати разом, аж до січня 2011 року. Вони проживали разом у її батьків, та жили на її власні доходи, в свою чергу померлий заощаджував кошти на вказані кошти придбав дачу, яка знаходиться в Харківській області, с. Сороківка, вул. Радянська. З 2012 року померлий почав допомагати ОСОБА_16 так як був у нього прописаний, та взимку він не повернувся до них до дому та почав мешкати разом з ОСОБА_16 здійснюючи догляд за ним, у звязку з хворобою ОСОБА_16.

Окрім того, зазначила, що їй відомо, що ОСОБА_16 залишив заповіт на ОСОБА_4 та померлого, після чого ОСОБА_4 та ОСОБА_17 уклали заповіти один на одного. Пізніше від ОСОБА_6 їй стало відомо, що є ще один заповіт. Раніше у телефонній розмові з ОСОБА_17 він говорив їй, що хотів би укласти заповіт на ? частину будинку на користь доньки, однак не може цього зробити, у звязку з тим, що необхідні документи знаходяться у його сестри. Щодо намірів укладати заповіт на дачний будинок в с. Сороковка померлий їй нічого не повідомляв.», т. 1 а.с. 68 на звороті.

«З моменту укладення першого спірного заповіту, 07.06.2013, померлий мав достатньо тривалий проміжок часу для скасування чи зміну заповіту, однак не скористався таким правом, зокрема й в присутності нотаріуса 15.11.201 року.» т. 1 а.с. 70.

Як вбачається з рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25 грудня 2015 року по справі № 641/1448/15-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи державний нотаріус Сьомої Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_9, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_10 про визнання заповітів недійсними, позивач на обґрунтування вказаного позову посилалася на те, що ОСОБА_4 умовила ОСОБА_5 скласти заповіти на її імя, і при цьому він 15.11.2014 не зміг змінити свій заповіт від 07.06.2013, оскільки всі документи, у тому числі паспорт, утримувала його сестра відповідач ОСОБА_4, яка відмовилася їх віддати позивачу. Натомість 15.11.2014 року за відсутності позивача, відповідач ОСОБА_4 викликала приватного нотаріуса ОСОБА_10, посвідчила та у подальшому зареєструвала ще один заповіт батька на імя відповідача, який батько сам не читав, його підписала ОСОБА_20, що відбулося у присутності свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_11 (т. 1 а.с. 67).

Таким чином, оскільки по даній справі позов заявлений з тих самих підстав, що й були вказані у справі № 641/1448/15-ц про визнання заповітів недійсними, суд відповідно до ст. 13 ЦПК України у даному випадку, за наявності інших позовних вимог, про усунення від спадщини, повинний був встановлювати такі ж самі обставини справи.

Згідно до ч.ч. 1, 5, 6 статті 81 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається із журналу судового засідання від 10.10.2017 районний судом за клопотанням позивача ухвалив допитати свідка ОСОБА_6, яка була приведена до присяги для надання показань. При цьому позивач ОСОБА_3 заявила клопотання про відкладення розгляду справи і більше на допиті цього свідка не наполягала, а натомість зверталася до районного суду із неодноразовими заявами про зупинення провадження у справі до остаточного розгляду справи у кримінальному провадженні за заявою про підроблення спірного заповіту, яке неодноразово закривалося і знову поновлювалося, а також про виклик інших свідків та про витребування заповітів від 07.06.2013 та від 15.11.2014, залучення до матеріалів справи медичних документів (т. 1 а.с. 74, 78, 89, 93, 105, 106, 119-120, 122, 138, 139, 140-149).

Відповідно до п. 4 ч. 2. ст.. 43 ЦПК України учасники справи зобовязані: подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

ОСОБА_3 під час апеляційного розгляду справи вказала, що ці обставини можуть підтвердити заявлені нею для допиту свідки, яким це стало відомо зі слів спадкодавця.

ОСОБА_5 та ОСОБА_4 проживали разом, а тому не викликає сумнівів те, що документи ОСОБА_5 знаходились за місцем його мешкання, а отже показання свідків, які не були очевидцями цих подій, на підтвердження обставин про місцезнаходження документів за місцем проживання спадкодавця та відповідача, не можна вважати необхідними для встановлення цих фактів, які не оспорюються відповідачем по справі, і внаслідок цього не підлягають додатковому доведенню. Тому цей випадок не є винятковий відповідно до визначених у ч. 3 ст. 367 ЦПК України підстав для прийняття таких доказів в апеляційному суді.

За таких обставин, оскільки позивач при наявності процесуальної можливості не була обмежена у допиті свідка ОСОБА_6 в суді першої інстанції, діючи у судовому процесі відповідно до принципів диспозитивності, пропорційності та верховенства права, не допущення зловживанням правом на надання доказів всупереч вимог про своєчасне розкриття доказів в суді першої інстанції, що передбачено у п.п. 1, 6, 10 ч. 3 ст. 2 ЦПК України, за відсутності поважних причин вчасного неподання доказів, з урахуванням приписів ст. 367 ЦПК України щодо виключних підстав для дослідження нових доказів в суді другої інстанції, у суду апеляційної інстанції не було процесуальних підстав для допиту свідка ОСОБА_6 та інших заявлених апелянтом свідків під час розгляду апеляційної скарги.

Тому колегія суддів відхиляє доводи скарги ОСОБА_3 про те, що суд обмежив її право довести обґрунтованість свого позову про усунення ОСОБА_4 від права на спадкування у звязку з тим, що вона перешкоджала ОСОБА_5 вільно розпорядитись своїм майном, утримуючи у себе його документи.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції також звертає увагу на те, що спадкодавець мав надану законодавством реальну можливість заповісти своє майно позивачці ОСОБА_3

Про наявність нових доказів на спростування такої можливості для спадкодавця позивач по цій справі не заявляла, а зверталася до суду першої інстанції з клопотанням для підтвердження того, що ОСОБА_5 хотів заповісти своє майно дочці (позивачу), а також, що ОСОБА_4 (відповідач) удержувала його документи у себе, чим перешкоджала складанню заповіту - допитати тих самих свідків: ОСОБА_7, ОСОБА_18 та ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 19).

При цьому належних та допустимих обєктивних доказів про те, що відсутність документів у спадкодавця перешкодило змінити свій заповіт або вплинуло на його вільне волевиявлення, яким не можна вважати показання заявлених свідків, матеріали справи не містять.

З пояснень позивача та доводів її позову по цій справі вбачається, що позивач разом зі своєю матірю, ОСОБА_6, не були обмежені, за умови наявності для цього волі спадкодавця, запросити нотаріуса на свій вибір, або керівництво лікувального закладу, де перебував спадкодавець на той час на лікуванні, з метою забезпечення законних прав спадкодавцю скласти інший заповіт.

Як було встановлено по справі, брат та сестра ОСОБА_5 та ОСОБА_4, проживали разом, а тому не викликає сумнівів те, що документи ОСОБА_5 знаходились за місцем їх мешкання.

Більш того, наявність чи відсутність правовстановлюючих документів у спадкодавця за законом, ст. 1254 ЦК України, само по собі не може впливати на можливість скасування чи зміну заповіту від 07.06.2013, або на його вільне волевиявлення при складенні обох вищевказаних заповітів.

При цьому сам ОСОБА_5, або позивач чи її мати (колишня дружина спадкодавця), які заявили суду про те, що про обман та шантаж з боку відповідача їм заявив спадкодавець у лікарні ще 2014 році, за життя спадкодавця не зверталися до правоохоронних органів з відповідною заявою стосовно неправомірних дій відповідача, при наявності для цього у них реальної можливості. При цьому спадкодавець ОСОБА_5, перебуваючи у лікарні або під час складення заповітів у присутності нотаріусів, мав можливість здійснити такі дії без відома відповідача ОСОБА_4

Суд апеляційної інстанції також враховує, що перший заповіт було складено 07.06.2013, тому погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що у ОСОБА_5 було достатньо можливості і часу, щоб скасувати або змінити його до дня смерті. Зазначені дії, зокрема, могли бути вчинені ним, коли до нього було викликано нотаріуса 15.11.2016, та він зміг вільно розпорядитись своїм майном на користь відповідача, як це було встановлено судом першої інстанції. За відсутності можливості після смерті спадкодавця перевірити джерело свідчень стосовно психологічного тиску на нього, за відсутності у справі інших належних, допустимих і достовірних обєктивних доказів неправомірного впливу на спадкодавця з боку відповідача, про що було заявлено в доводах позову по цій справі, вищевказані показання свідків не можна вважати достатніми для підтвердження доводів позову.

Тому посилання в доводах позову та апеляційної скарги про те, що притримання документів перешкоджало спадкоємцеві скласти заповіт, внести до нього зміни, або скасувати заповіт, є безпідставними і не можуть свідчити про наявність передбачених у ч. 2 ст. 1224 ЦК України підстав для усунення відповідача від спадкування, а доводи про наявність іншого незаконного впливу на спадкодавця про шантаж чи обман з боку відповідача є недоведені належними, допустимими і достатніми доказами.

З наведених мотивів колегія суддів відповідно до ст. 77 ЦПК України також відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про безпідставність відмови суду першої інстанції від допиту свідків, зазначених у заяві від 13.09.2016.

Що стосується заявленого під час апеляційного розгляду справи клопотання позивача про допит інших свідків, ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_5 та ОСОБА_10, то за наявності для цього процесуальної можливості з таким клопотанням вона до суду першої інстанції не зверталася, тому відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦК України відсутні виняткові обставини для прийняття таких доказів в суді апеляційної інстанції.

Таким чином суд апеляційної інстанції погоджується з висновком районного суду про те, що позивачем не було доведено наявності обставин, вказаних у ч. 2 ст. 1224 ЦК України, для усунення ОСОБА_4 від спадкування після смерті ОСОБА_5

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобовязаний зупинити провадження у справі у разі обєктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на обєктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Позивач заявила в суді апеляційної інстанції про необхідність зупинення розгляду справи до закінчення кримінального провадження № 0001203 від 07.06.2016 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, під час складання заповіту ОСОБА_5 15.11.2014 приватним нотаріусом ОСОБА_10, які стосуються фактів підробки чи внесення до заповіту неправдивих відомостей з боку учасників його посвідчення (див. з цього приводу ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 липня 2017 року по справі № 641/2004/17, т. 1 а.с. 120).

Однак ці обставини перебувають поза межами предмета розглянутого судом першої інстанції позову по цій справі і тому відповідно до ч. 6 ст. 367 ЦПК України колегія суддів відхиляє наведені з цього приводу доводи скарги (т. 1 а.с. 120).

Тому, у даному випадку відсутні передбачені вказаною нормою п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України законні підстави для зупинення провадження у справі.

Таким чином, суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржуване рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 381-384, 389-392 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складений 18.06.2018.

Головуючий

ОСОБА_23

Судді -

ОСОБА_1.

ОСОБА_2.