Постанова

Іменем України

06 червня 2018 року

м. Київ

справа № 750/8489/15-ц

провадження № 61-9169св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Фаловської І. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 березня 2016 року у складі судді Коверзнева В. О. та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 14 вересня 2016 року у складі суддів: Шевченка В. М., Позігуна М. І., Шарапової О. Л.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання батьківства.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що він тривалий час проживав з відповідачем однією сім'єю. У грудні 2013 року відповідач народила дитину - дочку ОСОБА_5, батьком якої є саме він. Спочатку відповідач визнавала його батьком дитини, вони разом здійснювали виховання дочки, спільно відпочивали, але у подальшому ОСОБА_2 змінила до нього своє ставлення і почала заперечувати його батьківство стосовно дочки ОСОБА_5, що стало причиною звернення до суду з позовом. Виходячи з наведеного, ОСОБА_4 просив суд визнати його батьком малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 березня 2016 року позов задоволено. Визнано ОСОБА_4 батьком ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, оскільки вказане підтверджується показаннями свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, які підтверджували спільне проживання сторін однією сім'єю, та участь родичів позивача у вихованні дочки відповідача, крім того відповідач ухилялася від проведення призначеної за клопотання позивача судово-генетичної експертизи для встановлення факту кровного споріднення ОСОБА_4 й малолітньої ОСОБА_6

Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 14 вересня 2016 року рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 березня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що показами свідків підтверджується факт спільного проживання сторін до і після народження дитини, обставини піклування ОСОБА_4 про ОСОБА_2 та про народжену дочку ОСОБА_5. Із речових доказів - фотографій, наданих позивачем, вбачається інформація про характер дружніх відносин між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 За клопотанням позивача Деснянським районним судом м. Чернігова було призначено судово-генетичну експертизу для встановлення факту кровного споріднення позивача з дочкою відповідача ОСОБА_5. ОСОБА_2 ухилилася від явки разом із дитиною до експертної установи для відбору експериментальних зразків, що стало причиною повернення ухвали суду без виконання та відновлення провадження у справі. В межах апеляційного розгляду справи представник ОСОБА_2 звернувся з клопотанням про призначення судово-генетичної експертизи для визначення батьківства ОСОБА_4 відносно ОСОБА_6 Апеляційним судом було вжито заходів щодо сприяння відповідачу у наданні належних і допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень, в зв'язку з чим у справі було призначено судову медичну експертизу, для проведення якої ОСОБА_2 не з'явилася ні 20 травня, ні 01 липня 2016 року, хоча про необхідність явки для проведення експертизи відповідача було додатково повідомлено апеляційним судом шляхом направлення відповідного листа із зазначенням часу та місця проведення експертизи із роз'ясненням наслідків ухилення від участі у проведенні експертизи, встановлених частиною першою статті 146 ЦПК України. У визначений термін проведення експертизи ОСОБА_2 на відбір зразків крові не з`явилася, тому ухвала суду не була виконана. Відповідачем не надано належних доказів неможливості її участі в експертизі та подання експертам необхідних матеріалів; тому, беручи до уваги всі докази, що є у справі в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_2 ухиляється від участі в експертизі, а тому необхідно застосувати наслідки, передбачені частиною першою статті 146 ЦПК України, та визнати факт біологічного батьківства ОСОБА_4 відносно ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, для з'ясування якого і було призначено експертизу.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Підстави касаційного оскарження судових рішень обґрунтовано тим, що висновки судів про ухилення відповідача від проведення судово-генетичної експертизи не відповідають дійсності, оскільки прибути для відбору експериментальних зразків ОСОБА_2 не мала можливості у зв'язку з хворобою дитини та перебуванням за межами України. Суди розглянули справу за її відсутності та на підставі неналежних доказів, оскільки єдиним доказом підтвердження походження дитини від батька є генетична експертиза.

У запереченні на касаційну скаргу представник ОСОБА_4 - ОСОБА_11 - зазначила про правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваних судових рішень норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, просила касаційну скаргу залишити без задоволення.

14 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 народила дочку ОСОБА_6, запис про батька дитини в свідоцтві про народження проведено за вказівкою матері дитини відповідно до положень частини першої статті 135 СК України.

Відповідно до частини першої статті 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно частин першої, другої статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 10, частини першої статті 11, частини першої статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла, тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 жовтня 2015 року було призначено судово-генетичну експертизу.

Київський міський Науково-дослідний експертно-криміналістичний центр України листом від 15 лютого 2016 року повернув ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 жовтня 2015 року про призначення експертизи без виконання, так як відповідач жодного разу на виклики до експертної установи не прибула.

Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 13 квітня 2016 року по справі було призначено судово-генетичну експертизу, проте листом Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи від 11 липня 2016 року вказану ухвалу повернуто без виконання через неодноразову неявку відповідача до експертної установи.

Європейський суд з прав людини зауважив, що «в ході національного розгляду суд призначив ДНК-тест з метою вирішення цього спору про батьківство. Тест продемонстрував, що відповідач був батьком дитини з ймовірністю 99,99 відсотків. Суд враховує, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації, № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

Відповідно до частини першої статті 146 ЦПК України (в редакції чинній на час розгляду справи), у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Згідно роз'яснень, наданих в підпунктах 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», зокрема про те, що спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень статті 212 ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. У разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно до статті 146 ЦПК України може визнати факт, для з'ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза). Якщо відповідач у такій справі ухиляється від участі у проведенні судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи, суд вправі постановити ухвалу про його примусовий привід.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що ухилення відповідача від проведення судово-генетичної експертизи дає суду підстави встановити факт біологічного батьківства ОСОБА_4 відносно ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Проте, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на той факт, що в матеріалах справи відсутні відомості про належне повідомлення ОСОБА_2 про час та місце проведення судово-генетичної експертизи.

Так, листами від 12 травня 2016 року та від 26 травня 2016 року апеляційний суд Чернігівської області повідомляв ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про необхідність з'явитися до відділення судово-медичної експертизи на відбір зразків крові, проте відомості про отримання останніми вказаних повідомлень відсутні.

Згідно з пунктом 4 статті 129 Конституції Україниоднією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України (в редакції чинній на час розгляду справи) суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Апеляційний суд у порушення частини четвертої статті 10 ЦПК України (в редакції чинній на час розгляду справи) належним чином на вказані обставини та норми процесуального права уваги не звернув та дійшов передчасного висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Частиною першої статті 400 ЦПК України встановлено, що суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази; або 2) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або 3) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом не встановлені, ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам щодо законності й обґрунтованості, що в силу частини третьої статті 411 ЦПК України є підставою для її скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 14 вересня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

І.М. Фаловська

С. П. Штелик