Провадження № 2/752/2449/18
05 червня 2018 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі: головуючого судді Мирошниченко О.В.
за участю секретаря Мархотка А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Києво-Святошинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, третя особа - Державна казначейська служба України, про відшкодування моральної шкоди, заподіяної умисною незаконною бездіяльністю та невиконанням судового рішення, -
13.11.2017 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути моральну шкоду, заподіяну умисною незаконною бездіяльністю та невиконанням судового рішення, у розмірі 61 800 грн.
В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що підставою для звернення до суду з даним позовом є завдання шкоди, внаслідок бездіяльності до Києво-Святошинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, що полягала у невиконанні ухвали слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.01.2015 року.
14.11.2017 року ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва відкрито провадження у справі.
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 20.03.2018 року закінчено підготовче провадження.
Станом на час судового засідання з'ясовано відсутність відзиву на позов.
Повістки про виклик до суду отримано відповідачем, що стверджується повідомленнями про вручення рекомендованих поштових направлень.
Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважав за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення.
Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне.
Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21.08.2012 року, винесеною за результатами розгляду скарги ОСОБА_1, скасовано постанову дільничого інспектора Києво-Святошинського РВ ГУМВС України в Київській області Бойка С.М. від 29.05.2012 року про відмову у порушенні кримінальної справи, матеріали № 4902 повернуто прокурору Києво-Святошинського району для організації проведення додаткової перевірки.
Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.06.2014 року, винесеною за результатами розгляду скарги ОСОБА_1, скасовано постанову дільничого інспектора Києво-Святошинського РВ ГУМВС України в Київській області Бойка С.М. від 05.10.2012 року про відмову у порушенні кримінальної справи за ст. 358 КК України, матеріали повернуто прокурору Києво-Святошинського району для організації проведення додаткової перевірки.
Ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.07.2014 року, постановленою за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 на бездіяльність прокурора Києво-Святошинського району Київської області, що полягала у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, зобов'язано уповноважену особу прокуратури Києво-Святошинського району Київської області внести відомості, зазначені ОСОБА_1 у заяві про злочин від 11.04.2012 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13.11.2014 року, постановленою за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого щодо нездійснення розгляду клопотання в порядку, передбаченому ст. 220 КПК України, скаргу задоволено. Постановлено зобов'язати слідчого слідчого відділу Києво-Святошинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області Петрова О.В. надати ОСОБА_1 письмову відповідь про розгляд клопотання від 30.10.2014 року у відповідності до ст. 220 КПК України.
Листом від 25.10.2017 року за підписом голови Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 повідомлено про відсутність інформації щодо виконання ухвали слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.01.2015 року.
Крім того, рішенням Голосіївського районного суду м. Києва, постановленим у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до слідчого слідчого відділу Києво-Святошинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області Петрова О.В. та Києво-Святошинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області про відшкодування матеріальної шкоди, позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто на його користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 390 грн. 70 коп.
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Крім того, у статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов'язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід'ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції (пункт 63 рішення від 28 липня 1999 року в справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії», пункт 40 рішення від 19 березня 1997 року в справі «Горнсбі проти Греції»).
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із пошкодженням її майна.
Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.
У відповідності з роз'ясненнями, викладеними у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.
Визначаючи розмір моральної шкоди, заподіяної діями відповідача, суд виходить з того, що залиття квартири позивача завдало їй негативних емоцій та переживань щодо пошкодження майна та неможливості нормального користування ним і в свою чергу призвело до душевних страждань позивача, порушення її звичного способу життя.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
Судовим розглядом встановлено, що підставою для відшкодування моральної шкоди позивачу є бездіяльність Києво-Святошинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, яка виявилась у тому, що ухвала Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.01.2015 року, звернута до виконання судом, Києво-Святошинським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Київській області виконана не була. Вказана бездіяльність триває з 23.01.2015 року та грубо порушує конституційні права позивача.
Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 25.05.2016 року у справі № 6-440цс16, шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.
Відповідно до цієї норми обов'язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.
За вказаних обставин суд надходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та задоволення позову.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 280, 430 ЦПК України, суд, -
Позов - задовольнити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної умисною незаконною бездіяльністю та невиконанням судового рішення від 23 січня 2015 року, 61 800 (шістдесят одну тисячу вісімсот) гривень з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України.
Заочне рішення може бути переглянуто Голосіївським районним судом м. Києва за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст судового рішення виготовлено 15.06.2018.2018 року.

Суддя