АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 216/3162/17 22-ц/774/264/К/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2018 року м. Кривий Ріг

справа № 216/3162/17

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Кислиця І.В.

сторони:

позивач за первісним позовом: ОСОБА_1

відповідач за первісним позовом: ОСОБА_2

відповідачі за зустрічним позовом: ОСОБА_1 , ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Криворізької місцевої прокуратури № 2, в інтересах Криворізької міської ради, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 21 липня 2017 року, яке постановлено суддею Бикановим І.Р. у місті Кривому Розі, -

В С Т А Н О В И В:

В липні 2017 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 20.04.2017 р., між нею та ОСОБА_2 було укладено попередній договір оренди нерухомого майна, предметом якого є нежитлова будівля кіоску літ. А-1 загальною площею 34 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до п.3 Договору, позивач та відповідач домовилися, що основний договір оренди буде укладений не пізніше 20.06.2017 р. Також у відповідності до п. 6 Договору, з метою забезпечення укладання основного договору, вона сплатила відповідачу суму попередньої оплати (гарантійну суму) в розмірі 15 000 грн., передача коштів відбулася в момент підписання Договору.

В період дії попереднього договору, а саме з 20.04.2017 р. по 20.06.2017 р., ОСОБА_2 взяв на себе зобов'язання звільнити приміщення від власних речей та підготувати всю документацію, необхідну для подальшого укладання основного договору оренди нерухомості. Надані відповідачем документи не дають змоги вважати його дійсним власником спірного майна, оскільки правоустановчим документом на вказану будівлю є договір купівлі-продажу, укладений на товарній біржі «Дніпроторгправозабезпечення».

Дану угоду позивач вважає недійсною, оскільки у відповідності до норм діючого законодавства, договори купівлі-продажу нерухомого майна повинні бути посвідченні нотаріально, або визнанні дійсними в судовому порядку.

Умови щодо посвідчення договору купівлі-продажу не виконані, в зв'язку з чим ОСОБА_2 не може вважатися власником вказаної вище будівлі, тому позивач просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь гарантійну суму за попереднім договором оренди від 20.04.2017 р. в розмірі 15 000 грн., та додаткову суму, шо передбачена умовами Договору, в розмірі гарантійної суми - 15 000 грн.

17 липня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні майном.

В обґрунтування зустрічного позову позивач посилається на те, що 20.04.2017 р. між ним та ОСОБА_1 було укладено попередній договір оренди нерухомого майна, а саме: будівлі магазину літ. А-1 загальною площею 34 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

В період дії попереднього договору, а саме: з 20.04.2017 р. по 20.06.2017 р., він взяв на себе зобов'язання підготувати всі необхідні документи, для подальшого укладання основного договору оренди та звільнитиприміщення магазину від власних речей.

Однак, отримавши від ОСОБА_1 договір купівлі-продажу нерухомого майна укладеного 07.02.2011 р. на товарній біржі «Дніпроторгправозабезпечення» остання відмовилася визнавати за ним право власності на вказане майно, посилаючись на те, що даний договір не був посвідчений нотаріально, що унеможливлює подальше підписання основного договору оренди.

Позивач вказує на те, що 07.02.2011 року між ним та ОСОБА_3 на товарній біржі «Дніпроторгправозабезнечення» було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: нежитлової будівлі магазину літ. А-1, загальною площею 34 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1, вартість нерухомого майна склала 75 000 грн., а розрахунок проведений сторонами в повному обсязі в момент укладання договору. Він та ОСОБА_3 домовились, що нотаріальне посвідчення спірного договору відбудеться не пізніше 20.03.2011 р. в приватній нотаріальній конторі приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Герасимової Л.С., що розташована в м. Кривому Розі по вул. Ногіна, 26, однак в обумовлений час ОСОБА_3 до нотаріальної контори не з'явилась. В подальшому він неодноразово намагався домовитись з ОСОБА_3 про нову дату посвідчення спірного договору, однак та ухилялася, посилаючись на відсутність її в межах Дніпропетровської області.

У зв'язку з наведеним, ОСОБА_2 просив суд усунути йому перешкоди в користуванні майном, зобов'язати ОСОБА_3, звільнити приміщення магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 від власних речей, визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна № 27/2-2011 укладений 07.02.2011 р. на товарній біржі «Дніпроторгправозабезпечення» - дійсним та визнати за ним право власності на вищевказану будівлю.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 21 липня 2017 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні майном - задоволено частково.

Визнано договір купівлі-продажу нерухомого майна № 27/2-2011 укладеного 07.02.2011 р. на товарній біржі «Дніпроторгправозабезпечення» - дійсним.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на будівлю магазину літ.А-1 загальною площею 34 кв.м., розташованої за адресою: Дніпропетровська область, АДРЕСА_1.

В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Криворізька місцева прокуратура № 2 просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволених зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог, посилаючись на те, що судом не взято до уваги, що земельна ділянка не була виділена в користування позивачу для забудови, тому в даному випадку порушено інтереси власника земельної ділянки - Криворізької міської ради щодо користування, розпорядження, володіння земельною ділянкою під спірним нерухомим майном та інтереси Державної архітектурно-будівельної інспекції України, як органу контролю, який уповноважений на прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів. При цьому Криворізька міська рада, як власник самовільно забудованої земельної ділянки, не залучена до участі у справі. Судом порушено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, нерухоме майно не введено в експлуатацію, дозвільні документи відсутні.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_2, посилаючись на законність ухваленого у справі рішення, просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, як необґрунтовану, на його думку, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора Криворізької міської прокуратури № 2 - Іванченка П.П. та представника Криворізької міської ради - Беркут А.О., які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, представника ОСОБА_3 - ОСОБА_9, яка підтримала апеляційну скаргу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи,07.02.2011 року на товарній біржі «Дніпроторгправозабезпечення» між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено біржовий договір купівлі-продажу, предметом якого являється нежитлова будівля магазину літ.А-1 загальною площею 34 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Сторони зобов'язалися 20.03.2011 року з'явитися до нотаріальної контори по вул. Ногіна, 26 в м. Кривому Розі, для нотаріального посвідчення договору. Із технічного паспорту виготовленого 05.07.2017 р., вбачається, що будівля магазину за адресою: АДРЕСА_1, складається із загальної площі приміщення - 34 кв.м.

ОСОБА_2 01.05.2013 року та 05.07.2015 року звертався до ОСОБА_3 з заявами про необхідність з'явитися до нотаріальної контори для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу.

20.04.2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено попередній договір оренди нерухомого майна, згідно якого сторони домовилися, що основний договір оренди буде укладений не пізніше 20.06.2017 року, та з метою забезпечення укладання основного договору, ОСОБА_1 сплатила ОСОБА_2 суму попередньої оплати (гарантійну суму) в розмірі 15000 грн. Протягом дії попереднього договору ОСОБА_2 взяв на себе зобов'язання підготувати всю необхідну документацію, для подальшого укладання основного договору оренди нерухомості.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу сторонами не оскаржено, тому колегією суддів не перевіряється правильність висновків суду першої інстанції в цій частині.

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги, суд першої інстанції керувався положеннями ст.ст. 220,629,657 ЦК України та дійшов висновку, що договір купівлі-продажу нерухомого майна № 27/2-2011 від 07.02.2011 року, предметом якого являється нежитлова будівля магазину літ.А-1 загальною площею 34 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1. має бути визнаний дійсним.

Однак, колегія суддів не може у повному обсязі погодитися із висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Даним вимогам рішення суду першої інстанції, в оскаржуваній частині, не відповідає.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Порядок будівництва нерухомого майна врегульовано відповідними нормативними актами, а саме: Земельним кодексом України; ЦК України; законами України: «Про основи містобудування», «Про регулювання містобудівної діяльності», «Про архітектурну діяльність», «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», «Про охорону навколишнього природного середовища», «Про екологічну експертизу», «Про охорону культурної спадщини».

Згідно із ст. 25 ЗУ «Про основи містобудування» особи винні у виконанні будівельних робіт чи реставраційних робіт без дозволу та затвердженого у встановленому порядку проекту або з відхиленням від нього та самовільній зміні архітектурного вигляду споруди в процесі експлуатації несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством.

Згідно з частиною другою статті 376 ЦК України особа яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Згідно з ч. 3 ст. 375 ЦК України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Спірне нерухоме майно, на яке оскаржуваним рішенням суду визнано право власності побудовано на земельній ділянці, яка належить Криворізькій міській раді та відповідно до листа виконавчого комітету Криворізької міської ради за вих. № 7/18-3292 від 28.08.2017 року інформація щодо земельної ділянки на пр. Гагаріна, 70 з, у муніципальній базі даних обліку землекористування у м. Кривому Розі - відсутня.

Згідно положення ч.2,3 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Крім того, у п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» судам роз'яснено, що власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (ч. 2 ст. 375 ЦК України), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5 ст. 376 ЦК України).

Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

Згідно статті 7 Закону України «Про основи містобудування» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) державне регулювання у сфері містобудування здійснюється Верховною Радою України, Кабінетом Міністрів України, Верховною Радою та Радою Міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування, а також спеціально уповноваженими органами з питань містобудування та архітектури, іншими органами в порядку, встановленому законодавством.

З огляду на відсутність в матеріалах справи жодного документу на підтвердження законності будівництва вказаного нерухомого майна та відсутність факту виділу земельної ділянки під уже збудоване нерухоме майно, що очевидно порушує права Криворізької міської ради, колегія суддів не може погодитися із висновками суду першої інстанції, який визнав за позивачем по зустрічному позову право власності на самочинно збудоване майно.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено із порушення вимог материального права, тому підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2, на підставі положення п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні майном.

В іншій частині рішення суду має бути залишено без змін.

Згідно положення ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із апеляційною скаргою Прокуратурою Дніпропетровської області сплачено судовий збір у розмірі 825 грн., який підлягає стягненню з ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383,386 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Криворізької місцевої прокуратури № 2 - задовольнити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 21 липня 2017 рокускасувати в частині задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні майном та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні майном.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Прокуратури Дніпропетровської області судовий збір в розмірі 825 (вісімсот двадцять п'ять) гривен.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 15 червня 2018 року.

Головуючий:

Судді: