Провадження № 22-ц/773/416/18 Категорія: 25 Доповідач: Русинчук М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Русинчука М.М.,

суддів Осіпука В.В., Матвійчук Л.В.,

з участю: секретаря Губарик К.А.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_3, приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про визнання дій незаконними, відшкодування майнової шкоди, стягнення страхового відшкодування,

за апеляційною скаргою відповідача приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду від 22 січня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 17 червня 2011 року він за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_4 за реєстровим №1823, придбав у ОСОБА_5 житловий будинок та земельну ділянку, розташовані за адресою: вул. Нова, 12, с. Рованці Луцького району Волинської області.

Позивач вказував, що рішенням Луцького міськрайонного суду від 06 травня 2014 року договір купівлі-продажу житлового будинку, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 було визнано недійсним, витребувано з його (позивача) володіння житловий будинок №12 з надвірними спорудами, який розташований по вул. Нова в с. Рованці Луцького району Волинської області. Визнання договору купівлі-продажу недійсним відбулося внаслідок порушення приватним нотаріусом ОСОБА_3 п.п. 13, 15 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року N20/5, та ст. ст. 43, 45 Закону України «Про нотаріат». Так, 12 жовтня 2010 року приватний нотаріус ОСОБА_3 безпідставно посвідчила від імені ОСОБА_7 згоду подружжя на укладення договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані по вул. Нова, 12 в с. Рованці Луцького району Волинської області. На підставі цієї згоди подружжя 12 жовтня 2010 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу зазначеного житлового будинку, який також було посвідчено приватним нотаріусом ОСОБА_3 за реєстровим №4170.

Вважає, що саме неправомірними діями приватного нотаріуса ОСОБА_3 йому завдана матеріальна шкода, як добросовісному набувачу житлового будинку, яку він оцінює у 1 052 752 грн. Крім того, цивільно-правова відповідальність приватного нотаріуса ОСОБА_3 була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі - ОСОБА_8 «СК «ПЗУ Україна») за договором №351.88825.2008 від 16 березня 2010 року на суму 136 050 грн.

Ураховуючи наведене, позивач ОСОБА_2 з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 02 лютого 2017 року просив суд: визнати незаконними дії приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області ОСОБА_3 щодо посвідчення згоди подружжя на укладення договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 12 жовтня 2010 року, зареєстрованого в реєстрі за №4168 та договору купівлі-продажу житлового будинку №12 з надвірними спорудами, який розташований по вул. Нова в с. Рованці Луцького району Волинської області, укладений 12 жовтня 2010 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_3, реєстровий №4170; стягнути з приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області ОСОБА_3 на його користь завдану матеріальну шкоду в розмірі 393 160 грн; стягнути з ОСОБА_8 «СК «ПЗУ Україна» на його користь страхове відшкодування в розмірі 136 050 грн за завдану матеріальну шкоду, а також судові витрати по справі.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 22 січня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Ухвалено визнати незаконними дії приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_3 щодо посвідчення 12 жовтня 2010 року за реєстровим №4168 від імені ОСОБА_7 згоди подружжя на укладення договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані по вул. Нова, 12 в с. Рованці Луцького району Волинської області.

Стягнуто з приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на відшкодування завданої матеріальної шкоди 393 150 грн та 2 836,36 грн понесених судових витрат.

Стягнуто з ОСОБА_8 «СК «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування в сумі 136 050 грн та 939,44 грн судових витрат

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Стягнуто з приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

В поданій апеляційній скарзі відповідач приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_3 просила скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2, з підстав неповного зясування судом обставин, що мають значення для справи, а також через порушення норм матеріального та процесуального права.

Позивач ОСОБА_2 у поданому відзиві на апеляційну скаргу просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з таких мотивів.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частина 1 та 2 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист прав усіх субєктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55).

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Судом першої інстанції встановлено, що 17 червня 2011 року позивач ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_4, реєстровий №1823, придбав у ОСОБА_5 житловий будинок №12 з надвірними спорудами, який розташований по вул. Нова в с. Рованці Луцького району Волинської області (а.с.5-6, т.1).

Раніше, 12 жовтня 2010 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу вищезазначеного житлового будинку, який був посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_3 за реєстровим №4170 (а.с.3-4, т.1).

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 06 травня 2014 року, яке ухвалене у цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_9, третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_3, про визнання договору недійсним, витребування майна, скасування державної реєстрації на майно, договір купівлі-продажу житлового будинку від 12 жовтня 2010 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_3 за реєстровим №4170, було визнано недійсним, витребувано із володіння ОСОБА_2, як добросовісного набувача майна, житловий будинок №12 з надвірними спорудами, який розташований по вул. Нова в с. Рованці Луцького району Волинської області, шляхом передачі зазначеного майна у володіння ОСОБА_7 та ОСОБА_6 (а.с.9-14, т.1). Вказане рішення набрало законної сили і є чинним.

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається зі змісту рішення Луцького міськрайонного суду від 06 травня 2014 року, підставами для визнання недійсним договору купівлі-продажу вищезазначеного житлового будинку та витребування його з володіння ОСОБА_2 стало порушення вимог ст. 65 СК України, ст. 369 ЦК України, а саме відсутність волевиявлення ОСОБА_7 на укладення письмової згоди подружжя на відчуження спірного житлового будинку, оскільки наявність такої письмової згоди буда необхідною умовою укладення оспорюваного договору купівлі-продажу.

При розгляді зазначеної цивільної справи судом було встановлено, що на час посвідчення приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_3 згоди подружжя від імені ОСОБА_7 (станом на 12 жовтня 2010 року), остання перебувала за межами території України, підпис від її імені у згоді подружжя на відчуження спірного будинку від 12 жовтня 2010 року виконано не ОСОБА_7, а іншою особою.

З огляду на те, що позивач ОСОБА_2 та відповідач приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_3 брали участь при розгляді вищевказаної справи у якості позивача та третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів відповідно, правильним є висновок суду про те, що обставини, які встановлені рішенням суду від 06 травня 2014 року, вважаються доведеними і доказуванню при розгляді даної справи не підлягають.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_2 свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду від 06 травня 2014 року, яке набрало законної сили, договір купівлі-продажу житлового будинку від 12 жовтня 2010 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_3 за реєстровим №4170, було визнано недійсним, та витребувано із його володіння, як добросовісного набувача майна, житловий будинок №12 з надвірними спорудами за згаданою адресою. Підставою для цього стало посвідчення відповідачем приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_3 12 жовтня 2010 року від імені ОСОБА_7 згоди подружжя на укладення договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані по вул. Нова, 12 в с. Рованці Луцького району Волинської області, в той час коли остання перебувала за межами території України. Вважає, що внаслідок таких незаконних дій нотаріуса йому була завдана майнова шкода, як добросовісному набувачу житлового будинку, яку нотаріус та страхова компанія, в якій свою відповідальність застрахувала нотаріус, зобовязані йому відшкодувати.

У відповідності до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдану майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ст. 27 Закону України «Про нотаріат», шкода, заподіяна особі внаслідок незаконних дій або недбалості приватного нотаріуса, відшкодовується в повному розмірі.

Правила вчинення нотаріальних дій встановлені Законом України «Про нотаріат» та Інструкцією про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Статтею 43 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, що діяла на момент вчинення нотаріальної дії) передбачено, що не допускається вчинення нотаріальної дії у разі відсутності осіб - її учасників або їх уповноважених представників. При вчиненні нотаріальної дії нотаріуси встановлюють особу учасників цивільних відносин, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії. Встановлення особи здійснюється за паспортом або за іншими документами, які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо особи громадянина, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії.

Відповідно до ст. 45 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, що діяла на момент вчинення нотаріальної дії) при посвідченні правочинів і вчиненні інших нотаріальних дій у випадках, передбачених законодавством, нотаріусом перевіряється справжність підписів учасників правочинів та інших осіб, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії. Нотаріально посвідчувані правочини, а також заяви та інші документи підписуються у присутності нотаріуса.

Такі ж положення містяться у пунктах 13, 15 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року N20/5 (далі - Інструкція), що була чинною на час вчинення вищевказаної нотаріальної дії.

З показань ОСОБА_10, зафіксованих в протоколі допиту підозрюваного від 16 лютого 2015 року (аркуші 227-228 кримінального провадження №0000875), який є письмовим доказом (ст. 95 ЦПК України), вбачається, що її зять ОСОБА_11 звернувся до неї з проханням підписати за його матір ОСОБА_7 у нотаріуса документи на продаж будинку, що по вул. Нова, 12 у с. Рованці Луцького району Волинської області. На той час ОСОБА_7 знаходилася за кордоном. На прохання ОСОБА_11 вона разом з ним їздила до нотаріуса та підписала за ОСОБА_7 необхідні документи.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції представником відповідача приватного нотаріуса ОСОБА_3 було заявлено клопотання про допит у якості свідка ОСОБА_6, але допитати його в судовому засіданні не виявилося можливим у звязку зі смертю останнього.

Як встановлено судом апеляційної інстанції з протоколу допиту ОСОБА_6 від 16 жовтня 2014 року (аркуші 83-85 кримінального провадження №0000875), даний свідок у своїх показаннях зазначав, що у 2010 році до нього звертався його син ОСОБА_11 з проханням підписати документи на приватизацію будинку разом із його тещею ОСОБА_10, яка мала зіграти роль його дружини ОСОБА_7. Після прибуття до нотаріуса спочатку поки син ОСОБА_12 вів перемовини з нотаріусом, свідок і ОСОБА_10 перебували за дверима нотаріальної контори, а потім нотаріус запросив їх до себе і в присутності останнього вони підписали всі необхідні для продажу будинку документи.

Місцевим судом при розгляді даної справи за клопотанням представника позивача було досліджено копію паспорта громадянина України на імя ОСОБА_7, нотаріальну згоду ОСОБА_7, що містяться у матеріалах цивільної справи №161/13929/13-ц (а.с.75-77), матеріали судово-почеркознавчої експертизи, проведеної під час розгляду справи №161/13929/13-ц (а.с.117-142), а також копію пенсійного посвідчення на імя ОСОБА_10 (а.с.178, т. 2).

В розглядуваному випадку місцевий суд правильно виходив з того, що доведенню підлягає наявність у діях відповідача приватного нотаріуса ОСОБА_3 недбалості при посвідченні згаданої згоди подружжя та договору купівлі-продажу будинку і заподіяння даними діями шкоди позивачу.

Сама ОСОБА_3 під час допиту її як свідка на стадії досудового розслідування (аркуші 220-221 кримінального провадження №0000875) визнала, що по другому фото у паспорті ОСОБА_10 не схожа на ОСОБА_7 Оскільки на час посвідчення згаданої згоди одного з подружжя у жовтні 2010 року ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, очевидно мала вигляд, що відповідає її зовнішності зафіксованому на другому фото у її паспорті (аркуш справи Луцького міськрайонного суду №161/2845/15-к у кримінальному провадженні №0000875), виходячи з наданих нотаріусом вказаних показань, у неї мали виникнути обґрунтовані сумніви щодо особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії від імені ОСОБА_7 та справжності її підпису.

Для нотаріуса встановити особу означає впевнитися, що перед ним дійсно та особа, яка зазначена в паспортному чи іншому документі, поданому нею нотаріусу.

Приватний нотаріус ОСОБА_3 повинна була та могла вчинити дії, передбачені ст. ст. 43, 45 Закону України «Про нотаріат» та п.п. 13, 15 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, які б унеможливили виникнення будь-яких сумнівів щодо особи громадянина, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії, а саме: ретельно ознайомитися з паспортом на імя ОСОБА_7 в присутності особи, яка цей документ нотаріусу надала, запропонувати даній особі надати інший документ, що містить її фотографію та підпис для порівняння.

Приватний нотаріус ОСОБА_3 мала як обєктивні, так і субєктивні можливості здійснити зазначені дії.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 29-1 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріальна діяльність приватного нотаріуса тимчасово зупиняється на час дії, зокрема, таких обставин: якщо приватний нотаріус при вчиненні нотаріальних дій неодноразово порушував правила нотаріального діловодства, - до закінчення строку проходження підвищення кваліфікації (не більше двох тижнів).

Відповідно до ч. 1 ст. 29-2 Закону України «Про нотаріат» рішення про тимчасове зупинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса у випадках, передбачених частиною першою статті 29-1 цього Закону, приймає керівник Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі.

Місцевим судом встановлено, що наказом №72/6 від 04 вересня 2014 року, виданого в.о. начальника Головного управління юстиції у Волинській області (а.с.240-241, т.2), нотаріальна діяльність приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_3 була зупинена строком на сім днів на термін з 08 вересня 2014 року по 14 вересня 2014 року. В період зупинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса ОСОБА_3 зобовязано пройти підвищення кваліфікації в Центрі перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників юстиції.

На обґрунтування вказаного рішення в наказі зазначено, що нотаріальна діяльність приватного нотаріуса ОСОБА_3 зупиняється у звязку з порушенням приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_3 пунктів 13, 15 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України щодо належного встановлення особи ОСОБА_7 та неналежної перевірки справжності її підпису при посвідченні від її імені згоди подружжя на продаж житлового будинку та земельної ділянки за реєстровим №4168 від 12 жовтня 2010, встановленого за результатами проведеної перевірки за зверненням ОСОБА_2 від 28 травня 2014 року, у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 29-1, ст. 29-2 Закону України «Про нотаріат».

Згаданий наказ №72/6 від 04 вересня 2014 року в.о. начальника Головного управління юстиції у Волинській області приватний нотаріус ОСОБА_3 в установленому законом порядку не оскаржувала, що можна розцінювати як згоду з цим розпорядженням щодо накладення на неї вказаного виду дисциплінарного стягнення і визнання нею вини у вчиненні зазначеного правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Луцького міськрайонного суду від 05 березня 2015 року, постановленою у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 358 КК України, останню було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення вказаного злочину на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у звязку із закінченням строків давності, провадження у справі закрито (а.с.125, т. 2). Тобто ОСОБА_10 була звільнена від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав. Вказана ухвала суду набрала законної сили і є чинною.

Зі змісту вищевказаної ухвали вбачається, що обвинувачена ОСОБА_10 12 жовтня 2010 року, знаходячись в приміщенні нотаріальної контори приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_3, будівля якої розташована по вул. Гордіюк, 12/1, що у м. Луцьку Волинської області, діючи з прямим умислом, внесла до офіційного документу, а саме нотаріального бланку згоди подружжя на укладення договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, завідомо неправдиві відомості про надання ОСОБА_7 згоди чоловіку ОСОБА_6, на продаж житлового будинку №12 із земельною ділянкою, що по вул. Новій в с. Рованці Луцького району Волинської області, а саме у графі «Підпис», власноручно поставила підпис від імені ОСОБА_7, з метою використання вказаного документу ОСОБА_6 В подальшому даний документ був посвідчений підписом та круглою печаткою вищевказаного приватного нотаріуса ОСОБА_3, який слугував підставою для укладення 12 жовтня 2010 року договору купівлі - продажу житлового будинку, відповідно до якого ОСОБА_6 продав, а ОСОБА_5 купила, житловий будинок за №12 з відповідними спорудами, що за адресою: вул. Нова, с. Рованці Луцького району Волинської області.

Згідно обвинувального акту від 18 лютого 2015 року ОСОБА_10 своїми умисними діями, які виразились у підробленні іншого офіційного документа, який посвідчується приватним нотаріусом, і який надає права, з метою використання його іншою особою, вчинила злочин, передбачений ч. 1 ст. 358 КК України (в редакції КК України від 05 квітня 2001 року).

Отже, наведені вище докази в своїй сукупності, як обґрунтовано про це зазначає суд першої інстанції, вказують на те, що приватний нотаріус ОСОБА_3 під час посвідчення згоди подружжя належним чином не виконала вимоги чинного законодавства, а саме ст. ст. 43, 45 Закону України «Про нотаріат», п.п. 13, 15 глави ІІ Інструкції, допустила недбалість при посвідченні згоди подружжя на відчуження житлового будинку та земельної ділянки, не перевірила належним чином особу, що звернулася до неї за вчиненням нотаріальної дії, а тому такі її дії є незаконними.

З огляду на незаконність вказаних дій відповідача приватного нотаріуса ОСОБА_3 остання на підставі ст. 1166 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про нотаріат» повинна відшкодувати позивачу завдану майнову шкоду, оскільки саме у звязку із недотриманням нотаріусом вимог чинного законодавства щодо посвідчення згоди подружжя на відчуження майна, позивача в судовому порядку було позбавлено права власності на майно, що полягало у вилученні із його володіння, як добросовісного набувача майна, житлового будинку №12 з надвірними спорудами, який розташований по вул. Нова в с. Рованці Луцького району Волинської області.

Суд на підставі встановлених у справі обставин прийшов до правильного висновку, що дії відповідача приватного нотаріуса ОСОБА_3 були неправомірними і цими неправомірними діями позивачу було завдано матеріальну шкоду, оскільки між діями відповідача, що полягали у неправомірному посвідченні згоди одного з подружжя на продаж нерухомого майна іншим з подружжя та наслідками у вигляді завдання матеріальної шкоди позивачу, які полягали у втраті ним згаданого житлового будинку, є причинно-наслідковий звязок.

Як вбачається з висновку комісійної судової будівельно-технічної експертизи №7705 від 27 січня 2016 року, проведеної Волинським відділенням Львівського НДІСЕ, ринкова вартість житлового будинку №12 з надвірними будівлями та спорудами, який розташований по вул. Нова в с. Рованці Луцького району Волинської області, становить 529 200 грн (а.с.256-262, т.1).

Статтею 28 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, що діяла на момент вчинення нотаріальної дії) визначено, що для забезпечення відшкодування заподіяної внаслідок вчиненої нотаріальної дії шкоди приватний нотаріус зобов'язаний до початку зайняття приватною нотаріальною діяльністю укласти договір страхування цивільно-правової відповідальності. Розмір відшкодування заподіяної шкоди визначається за згодою сторін або в судовому порядку.

Відповідач приватний нотаріус ОСОБА_3 застрахувала свою цивільно-правову відповідальність у ОСОБА_8 «СК «ПЗУ Україна» на підставі договору добровільного страхування №351.88825.2008 від 16 березня 2010 року з подальшими додатковими угодами до нього (далі договір страхування), відповідно до умов якого предметом вказаного правочину є страхування відповідальності нотаріуса на випадок заподіяння ним прямих матеріальних збитків третім особам внаслідок недбалості, ненавмисно припущених помилок, або некваліфікованого вчинення приватним нотаріусом нотаріальних дій в процесі виконання своїх професійних обовязків протягом дії цього договору (а.с.81-86, т.1).

Ліміт відповідальності ОСОБА_8 «СК «ПЗУ Україна» на момент вчинення нотаріусом нотаріальної дії згідно додаткової угоди №3 до договору страхування становив 136 050 грн (а.с.86, т.1).

Зазначених у розділі 3 договору страхування підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування в даному випадку судом не встановлено.

Отже, з огляду на зазначене, відповідач ОСОБА_8 «СК «ПЗУ Україна» згідно вимог ст. 979 ЦК України, ст. ст. 7, 18 Закону України «Про страхування» зобовязаний відшкодувати позивачу, як третій особі, шкоду завдану внаслідок неправомірних дій відповідача ОСОБА_3, як приватного нотаріуса, у межах лімітів відповідальності, встановлених договором страхування, оскільки судом встановлено незаконність дій приватного нотаріуса ОСОБА_3 та заподіяння у звязку з цим позивачу відповідної матеріальної шкоди в розмірі 529 200 грн.

Тому в даному випадку суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, який узгоджується з нормами матеріального права, що завдану позивачу шкоду в розмірі 136 050 грн слід стягнути з відповідача ОСОБА_8 «СК «ПЗУ Україна», як страхове відшкодування по згаданому договору страхування, а решту - 393 150 грн (529200 грн 136050 грн) як відшкодування майнової шкоди слід стягнути безпосередньо з відповідача приватного нотаріуса ОСОБА_3, як особи, дії якої призвели до заподіяння матеріальної шкоди.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 1166 ЦК України вина заподіювача шкоди презюмується допоки ним не буде доведено, що шкода завдана не з його вини. З цього випливає, що обовязок по доведенню відсутності вини у завданні шкоди ОСОБА_2 лежить на відповідачці ОСОБА_3 Остання не довела, що шкода позивачу завдана не з її вини, а навпаки наведені докази вказують на наявність вини відповідачки у спричиненні шкоди ОСОБА_2 своїми неправомірними діями під час вчинення нотаріальної дії.

Суд першої інстанції повно зясувавши обставини у даній справі, прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову, оскільки позивачем в даному випадку надано належні докази та доведено ту обставину, що внаслідок неправомірних дій приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_3, які полягають у посвідченні 12 жовтня 2010 року за реєстровим №4168 від імені ОСОБА_7 згоди подружжя на укладення договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані по вул. Нова, 12 в с. Рованці Луцького району Волинської області, йому була завдана майнова шкода, як добросовісному набувачу нерухомого майна, і така шкода підлягає стягненню на його користь з відповідачів по справі.

В той же час суд обґрунтовано відмовив позивачу у задоволенні його вимог про визнання незаконними дій нотаріуса при посвідченні укладеного 12 жовтня 2010 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 договору купівлі-продажу вищезазначеного житлового будинку, який посвідчений за реєстровим №4170, оскільки недійсність вказаного правочину прямо встановлена судовим рішенням і повязана судом саме із відсутністю належним чином нотаріально засвідченої згоди іншого співвласника на відчуження майна.

На підставі наведеного, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалене місцевим судом рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2 відповідає вимогам закону.

Суд в даному випадку правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження місцевого суду та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Наведені відповідачем приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_3 в апеляційній скарзі доводи про необґрунтованість висновків суду першої інстанції та відсутності доказів наявності її винних дій, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки ці доводи спростовуються наведеними вище доказами і висновками суду.

Колегією суддів також не приймаються до уваги покликання відповідача щодо наявності 12 жовтня 2010 року під час посвідчення згоди подружжя особи ідентичної зовнішності із ОСОБА_7, оскільки такі доводи в порушення вимог ст. ст. 77-79 ЦПК України не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, та крім того, спростовуються наявними у справі доказами, якими достовірно встановлено, що ОСОБА_7 на час посвідчення згоди подружжя перебувала за кордоном, а замість неї таку згоду підписала ОСОБА_10, що остання сама визнала у показаннях, наданих під час досудового розслідування.

Безпідставними на переконання колегії суддів є також доводи відповідача про відсутність у позивача права на звернення до суду із позовними вимогами щодо визнання незаконними дій нотаріуса з приводу посвідчення нотаріальної згоди подружжя та відшкодування шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на нормах закону та практиці Європейського суду з прав людини.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна сторона має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як слідує з положень ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» передбачено можливість оскарження в судовому порядку нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта, особою, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

В даному випадку позивач має право на звернення до суду із вимогою про визнання незаконною нотаріальної дії щодо посвідчення нотаріальної згоди подружжя, оскільки внаслідок незаконності дій нотаріуса з цього приводу в подальшому безпосередньо було порушено право власності ОСОБА_13 на майно.

Слід зауважити, що договір купівлі-продажу майна від 12 жовтня 2010 року, укладенню якому передувала оспорювана нотаріальна дія щодо посвідчення від імені ОСОБА_7 згоди подружжя на відчуження майна, в судовому порядку вже визнаний недійсним саме з підстав відсутності належної згоди співвласника на відчуження майна (а.с.9-11, т.1), а тому суд у своїх висновках і зазначав про безпідставність позовних вимог ОСОБА_2 в частині визнання незаконними дій нотаріуса щодо посвідчення вказаного правочину.

Оскільки як правильно зазначено місцевим судом, що нотаріальна згода на відчуження майна, дії нотаріуса щодо посвідчення якої оспорюються позивачем, не є правочином чи правовстановлюючим документом, і в силу вимог ст. 215 ЦК України не може бути визнана недійсною в судовому порядку, тому єдиним способом захисту прав позивача, в даному випадку, є визнання в судовому порядку незаконності дій нотаріуса з цього приводу та відшкодування завданої матеріальної шкоди.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не містять підстав для скасування оскаржуваного рішення, а є власним субєктивним тлумаченням норм права та обставин справи, яким суд дав відповідну правову оцінку.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 374, 375, 381-382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду від 22 січня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: