Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2018 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Супрун Г. Б. ,

за участю секретаря судового засідання - Федоренко О. В.,

за участю : позивача- ОСОБА_2

представника відповідача - Горобець О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про відшкодування збитків та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача матеріального збитку, та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 19.10.2007 року між сторонами було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 від 19.10.2007 року. Сума кредиту склала 56 922 євро під 8,5 % річних з терміном погашення до 19.10.2017 року. Також 19.10.2007 року між сторонами був кладений договір поруки та договір іпотеки квартири АДРЕСА_1 . В лютому 2017 року відповідачем була запропонована акційна програма дострокового погашення кредиту, згідно з якої при повному погашення позичальник має право погасити заборгованість за кредитом в іноземній валюті за пільговим курсом мінус 6 гривень за 1 євро, проте, відповідачем було відмовлено у погашення заборгованості за таким курсом. 22.06.2074 року відповідачем дозволено погасити кредит за пільговим курсом мінус 7 гривень до курсу євро. Після того, як позивачем було сплачено цю суму, відповідач повідомив про те, що потрібно доплатити ще 2494 грн., а потім 5768 грн, усього 8262 грн. Тобто, позивач вважає, що вся вигода від дострокового погашення повної суми була втрачена через дії банку. Таким чином, посилаючись на положення ст. 22 ЦК України, позивач просив стягнути з відповідача завдану майнову та моральну шкоду.

В судовому засіданні позивач та представник підтримали уточнені заявлені вимоги.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала з тих підстав, що у довіреності, виданої на ім'я позивача його сином, не було чітко визначено юридичні дії, які належить вчиняти представнику, тобто на отримання коштів.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи та характер спірних правовідносин, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 19.10.2007 року між ОСОБА_3 ( сином позивача) та банком було укладено договір споживчого кредиту на суму 56 992 євро зі сплатою 8,5 % річних, строком повернення до 19.10.2017 року.

14.05.2015р. позичальник видав довіреність на ім»я свого батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в якій доручив вносити грошові кошти для погашення заборгованості ( а.с.10).

06.04.2017 року позивач звернувся до відповідача з заявою про можливість застосування до нього більш пільгових умов для сплати кредиту.

Листами від 11.04.2017 року та 12.05.2017 року відповідачем було повідомлено позивача про те, що процедура повного дострокового погашення кредиту, за пільговим курсом, можлива за особистим зверненням позичальника або на підставі довіреності, яка передбачає право здійснення необхідних операцій за рахунками позичальника.

Звертаючись до суду, позивач стверджував, що відповідачем позбавлено його права дострокового погашення кредиту за пільговими умовами, а відтак спричинено йому шкоду (збитки) в розумінні ст. 22 ЦК України.

Відповідно до статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Вирішуючи питання щодо розміру завданих збитків відповідачем позивачу, яких він зазнав у зв'язку зі знищенням та по шкодуванням майна суд приходить до наступних висновків.

За правилами статті 611 ЦК України відшкодування збитків є встановлені договором або законом як правові наслідки, що настають у разі порушення зобов'язання.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК Україниреальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Заявлені позивачем вимоги стосуються суми, яку позивач зазнав у зв'язку з регулярними відмовами відповідача в прийнятті дострокового погашення кредитної заборгованості за пільговим курсом згідно з акційними програмами банку.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування збитків задоволенню не підлягає.

Щодо заявлених позивачем вимог про відшкодування моральної шкоди, суд приходить до наступних висновків.

Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається статтею 23 ЦК України. Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов'язань у випадках, передбачених договором або законом.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Сам по собі факт порушення права, за відсутності доведеної наявності вищезазначених втрат немайнового характеру, не є підставою для відшкодування моральної шкоди, а її наявність відповідно до загальних засад змагальності цивільного процесу підлягає доведенню особою, яка порушує питання про її відшкодування.

В ході розгляду справи зі сторони позивача суду не було надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували вину відповідача у заподіянні позивачу моральної шкоди, а відтак позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідач не видав йому кошти, оскільки довіритель доручив позивачу вносити кошти, а не отримувати, що підтверджується текстом довіреності. Позивач не позбавлений права в разі наявності довіреності іншого змісту звернутись до банку для отримання коштів.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 16, 22, 23 ЦК України, Постанова Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст. ст. 2-13, 76-81, 258, 259, 268, 273, 352, 354 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про відшкодування збитків та моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд м. Києва.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення (або вручення) повного судового рішення.

Суддя Г. Б. Супрун