Справа № 360/699/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2018 рокуБородянський районний суд

Київської області в складі: головуючої судді Міланіч А.М.

при секретарі Хоменко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Бородянка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» про стягнення коштів по депозитному вкладу, відсотків та інфляційних втрат,

в с т а н о в и в :

У березні 2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 15 серпня 2014 року між ним та відповідачем ПАТ «Банк «Київська Русь» було укладено договір банківського вкладу (депозиту) № 89579-28, за умовами якого він /позивач/ передав в управління банку грошові кошти у сумі 125000 грн., з процентною ставкою 22,3 % річних, з терміном повернення вкладу 15 вересня 2015 року включно.

Навесні 2015 року ПАТ «Банк «Київська Русь» було визнано неплатоспроможним і розпочато процедуру його ліквідації.

Коли він /ОСОБА_1М./ звернувся до фонду гарантування вкладів фізичних осіб, то йому було виплачено кошти за його іншим депозитом по договору від 19 січня 2015 року в сумі 200000 грн., що було еквівалентно на той час 8076 дол.США, але кошти за договором банківського вкладу від 15 серпня 2014 року у розмірі 125000 грн. йому фондом гарантування вкладів фізичних осіб сплачено не було, натомість його кредиторські вимоги за цим договором, згідно відповіді банку від 23 березня 2016 року, акцептовані в сумі лише 125034,86 грн. та включені до четвертої черги задоволення вимог кредиторів.

Вважає, що вказана сума боргу до виплати в розмірі 125034,86 грн. не відповідає вимогам закону, так як до неї не включено відсотки за депозитним вкладом, з урахуванням положень ст. 1058, ч.2 ст.1060, п.6 ст. 1061, ст.1074 ЦК України, за період дії договору по вкладу з 15 серпня 2014 року по 15 вересня 2015 року йому /позивачу/ повинно бути нараховано банком за ставкою 22,3 % річних додатково ще 27 875 грн.

Тому, посилаючись додатково на положення ст. 625 ЦК України, просив стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти за його /позивача/ депозитним вкладом згідно договору банківського вкладу від 15 серпня 2014 року у сумі 202045,22 грн., з яких: 125000 грн. сума вкладу, 27875 грн. відсотки по вкладу, 11733,25 грн. 3 % річних, 39867,75 грн. інфляційні втрати.

Ухвалою суду від 26 березня 2018 року було відкрито провадження по даній справі, ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, але за клопотанням відповідача ухвалою суду від 12 квітня 2018 року було ухвалено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження, змінивши засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. Відповідачу роз»яснено його право не пізніше 10 травня 2018 року подати до суду відзив на позов.

25 квітня 2018 року ПАТ «Банк «Київська Русь» подав до суду відзив на позовну заяву, яким просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 Так, на даний час банк перебуває в процедурі ліквідації, оскільки згідно постанови Правління НБУ від 19 березня 2015 року № 190 ПАТ «Банк «Київська Русь» віднесено до категорії неплатоспроможних, а згідно рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 19 березня 2015 року № 61 в ньому запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці з 20 березня 2015 року по 19 червня 2015 року. Постановою Правління НБУ від 16 липня 2015 року № 460 прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь». Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 23 червня 2016 року продовжено строки здійснення процедури ліквідації банку до 16 липня 2018 року включно. Таким чином, після запровадження у банку процедури ліквідації, задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому спеціальним законом (ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб») порядку з дотриманням принципів черговості, визначеної статтею 52 цього закону, та, виходячи з того, що найвищий пріоритет мають зобов»язання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими фондом. У ч. 5 ст. 36 вказаного Закону закріплено, що під час тимчасової адміністрації, не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, а так як, згідно положень ст. 2 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» позивач є кредитором банку, то його вимоги, в тому числі спірні, не могли бути задоволені до відповідача від часу запровадження в останньому тимчасової адміністрації, і у подальшому ліквідації. В процесі ліквідаційної процедури банку визначається заборгованість кожному кредитору банку та встановлюється черговість погашення вимог кредиторів, що унеможливлює індивідуальне задоволення вимог окремого кредитора позачергово. У відповідності до ч. 4 ст. 52 Закону, вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від реалізації майна банку після повного задоволення вимог попередньої черги. У разі якщо обсяг коштів, одержаних від реалізації майна, недостатній для повного задоволення всіх вимог однієї черги, вимоги задовольняються пропорційно сумі вимог, що належать кожному кредиторові однієї черги. У зв»язку з викладеним, кредиторська вимога позивача до відповідача зареєстрована останнім 11 серпня 2015 року, і визнана банком в сумі 125034,86 грн. та включена до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Банк «Київська Русь», який затверджений рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22 жовтня 2015 року № 251/15 «Про затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів». Крім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а також обґрунтованого розрахунку сум, які він заявляє до стягнення з банку.

Позивач відповідь на відзив не подав.

В судовому засіданні позивач позов підтримав та викладене підтвердив.

Відповідач ПАТ «Банк «Київська Русь» в судове засідання свого представника не направив, просив справу розглядати без його участі.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що 15 серпня 2014 року між позивачем ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Київська Русь» було укладено договір № 89579-28 банківського вкладу в національній валюті, за умовами якого позивач, як вкладник, надав банку, а останній прийняв на зберігання грошові кошти в формі депозитного вкладу у сумі 125 000 грн.; банк відкрив вкладнику рахунок в день підписання договору; процентна ставка по вкладу встановлюється у розмірі 22,3 % річних, термін повернення вкладу 15 вересня 2015 року. З настанням терміну повернення вкладу грошові кошти повертаються вкладнику, шляхом перерахування їх на рахунок відкритий в банку; проценти за користування вкладом виплачуються щомісячно, 1-го числа місяця, наступного за тим, за який вони нараховані шляхом перерахування коштів на рахунок відкритий в банку; у випадку дострокового повернення на вимогу вкладника всієї суми вкладу до настання терміну 15 вересня 2015 року, банк нараховує, і виплачує проценти на всю суму вкладу, що знаходиться на рахунку, виходячи зі ставки 4 % річних за весь термін зберігання вкладу. У випадку несвоєчасного повернення вкладу і нарахованих на нього процентів, банк сплачує вкладнику пеню в розмірі 0,01 % від суми заборгованості за кожен день прострочення, починаючи з дня, наступного за днем виникнення зобов»язання по поверненню вкладу чи сплаті процентів, але не більше 1 % суми вкладу, що мала бути виплачена вкладникові /а.с. 13/.

Як зазначив позивач в судовому засіданні, що підтверджується матеріалами справи /а.с. 11-12,38/, та визнається відповідачем у відзиві на позов, за постановою правління НБУ № 190 від 19 березня 2015 року ПАТ «Банк «Київська Русь» віднесено до категорії неплатоспроможних, і він /позивач/ 11 серпня 2015 року звернувся до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо сплати йому суми депозиту та нарахованих відсотків по ньому, відповідач виплатив позивачу кошти за його депозитом по договору від 19 січня 2015 року в сумі 200000 грн., але депозит у сумі 125 000 грн. не повернув, відсотки по ньому не нарахував та не виплатив, натомість акцептував його /позивача/ кредиторські вимоги у сумі 125 034,86 грн. та включив їх до четвертої черги задоволення вимог кредиторів.

З матеріалів справи вбачається, що згідно рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 19 березня 2015 року № 61 у ПАТ «Банк «Київська Русь» було запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці з 20 березня 2015 року по 19 червня 2015 року включно, рішенням від 15 червня 2015 року № 116 продовжено здійснення тимчасової адміністрації у банку по 19 липня 2015 року включно, а рішенням від 17 липня 2015 року № 138 припинено здійснення тимчасової адміністрації /а.с.39-40/.

За постановою правління НБУ № 460 від 16 липня 2015 року вирішено відкликати банківську ліцензію та ліквідувати ПАТ «Банк «Київська Русь» з 17 липня 2015 року, розпочати процедуру ліквідації з 17 липня 2015 року. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 23 червня 2016 року № 1085 продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь» на два роки по 16 липня 2018 року включно /а.с. 41,43/.

Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про банки і банківську діяльність», банк - юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків; кредитор банку - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов'язань.

Відповідно до п.16 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 2 Закону, ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону, фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону, під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку); нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), а також зобовязань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобовязань банку; зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобовязань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднанням боржника і кредитора в одній особі; нарахування відсотків за зобовязаннями банку перед вкладниками та кредиторами.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 46 Закону, банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси.

Відповідно до ч.1-3 ст. 49 Закону, фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами. Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду. Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду.

Відповідно до ч.1 ст. 52 Закону, кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів у такій черговості: 1) зобовязання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоровю громадян; 2) грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобовязань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; 3) вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі покриття витрат Фонду, передбачених пунктом 7 частини другої статті 20 цього Закону, витрат, повязаних із консолідованим продажем активів Фондом; 4) вимоги вкладників - фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є повязаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом; 5) вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування; 6) вимоги фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є повязаними особами банку, платежі яких або платежі на імя яких заблоковано; 7) вимоги інших вкладників, які не є повязаними особами банку, юридичних осіб - клієнтів банку, які не є повязаними особами банку; 8) інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом; 9) вимоги кредиторів банку (фізичних осіб, у тому числі фізичних осіб - підприємців, а також юридичних осіб), які є повязаними особами банку; 10) вимоги за субординованим боргом. Вимоги до банку, незадоволені за недостатністю його майна, вважаються погашеними, що не позбавляє Фонд або уповноважену особу Фонду права звертатися з вимогами до повязаної з банком особи у порядку, визначеному частиною пятою цієї статті.

З аналізу викладеного, суд приходить до висновку, що після запровадження у банку процедури ліквідації, задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», з дотриманням принципів черговості, визначеної статтею 52 цього Закону, та виходячи з того, що найвищий пріоритет мають зобов»язання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими фондом. А оскільки юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань є кредитором банку, то зобов»язання відповідача щодо перерахування коштів кредитора є майновим зобов»язанням. Так як позивач є кредитором банку, то відповідно на нього поширюються обмеження, встановлені пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону (під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку), і його вимоги не могли бути задоволені банком від часу запровадження у останньому тимчасової адміністрації, та у подальшому ліквідації.

За таких обставин, оскільки на даний час відносно ПАТ «Банк «Київська Русь» здійснюється процедура ліквідації, його банківська ліцензія відкликана, позивач є кредитором банку на якого поширюються обмеження встановлені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», згідно листа ПАТ «Банк «Київська Русь» від 23 березня 2016 року, відповідач, після затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, кредиторські вимоги позивача від 11 серпня 2015 року акцептував у сумі 125034,86 грн. та включив їх до четвертої черги задоволення вимог кредиторів, вимоги ОСОБА_1 не могли і не можуть бути задоволені у період ліквідації банку, поза межами ліквідаційної процедури, то суд вважає вказані дії відповідача правомірними та такими, що жодним чином не порушують будь-які права чи інтереси позивача, у зв»язку з чим підстав для задоволення позову не вбачає, а тому вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити.

Керуючись Законами України «Про банки і банківську діяльність», «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Постановою ВСУ від 20 січня 2015 року у справі № 6-2001цс15, ст. 10-13,259,263-265,268 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

В позові ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» про стягнення коштів по депозитному вкладу, відсотків та інфляційних втрат відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Апеляційного суду Київської області.

Повне рішення суду складено 15 червня 2018 року.

Головуючий-суддяОСОБА_2