Постанова

Іменем України

13 червня 2018 року

м. Київ

справа № 755/13353/16-ц

провадження № 61-16511св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

представники позивача: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна»,

представники відповідача: Андрейків Олег Володимирович, Бордун Олексій Ігорович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва у складі судді Гончарука В. П. від 30 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду м. Києва у складі колегії суддів: Шебуєвої В. А., Оніщука М. І., Українець Л. Д., від 31 січня 2018 року

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ОСОБА_1звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (далі - ТОВ «Порше Лізинг Україна») про визнання правочину нікчемним, застосування наслідків недійсності правочину та стягнення грошових коштів.

Позовна заява мотивована тим, що 26 листопада 2013 року між ТОВ «Порше Лізінг Україна» та ним укладено договір про фінансовий лізинг, додатком якого є Загальні комерційні умови внутрішнього фінансового лізингу та Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів, що є невід'ємними частинами договору лізингу. Відповідно до умов договору ТОВ «Порше Лізінг Україна» надало йому автомобіль марки VW T5 Multivan GP 2/0 BIDI 2013 року випуску, а він зобов'язався сплачувати лізингові платежі. Ураховуючи те, що договір фінансового лізингу не був нотаріально посвідчений, ОСОБА_1, уточнивши позовні вимоги, просив суд визнати його нікчемним та застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, а саме стягнути з ТОВ «Порше Лізинг Україна» на його користь грошові кошти у розмірі 1 389 981,61 грн, з яких: 519 259,96 грн - сума платежів, що була сплачена ним за договором, 304 961,75 грн - сума процентів за користування безпідставно набутими грошовими коштами на підставі статей 536, 1214 ЦК України та інфляційні втрати відповідно до частини другої статті 625 ЦК України у розмірі 564 759,98 грн.

У липні 2017 року ТОВ «Порше Лізинг Україна» звернулося до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, щов порядку застосування наслідків недійсності нікчемного правочину ОСОБА_1 має повернути йому новий автомобіль марки VW T5 Multivan GP 2/0 BIDI 2013 року випуску, оскільки це зробити неможливо (автомобіль використовувався і не є новим), то відповідач повинен відшкодувати вартість одержаного майна за ціною на момент відшкодування.

Ураховуючи викладене, ТОВ «Порше Лізинг Україна» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь вартість автомобіля 2 436 613,63 грн, що є еквівалентом 93 632,00 дол. США.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 30 листопада 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано недійсним договір про фінансовий лізинг, укладений 26 листопада 2013 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Порше Лізинг Україна». У решті позову відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ТОВ «Порше Лізинг Україна» відмовлено.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_1 та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ТОВ «Порше Лізинг Україна», суд першої інстанції виходив із того, що договір про фінансовий лізинг від 26 листопада 2013 року укладено сторонами без додержання вимоги щодо нотаріального посвідчення договору, тому він є нікчемним.

Посилання ТОВ «Порше Лізинг Україна» на положення частини першої статті 216 ЦК України, як на правову підставу для стягнення курсової різниці валют, виходячи з еквіваленту гривні до долара США, є безпідставним, тому що на час розгляду справи автомобіль повернуто ТОВ «Порше Лізинг Україна», доказів наявності у нього будь-яких ушкоджень матеріали справи не містять, отже, відсутні підстави для відшкодування вартості автомобіля за цінами, які існують на момент відшкодування.

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 31 січня 2018 року апеляційні скарги ОСОБА_3, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1, та ТОВ «Порше Лізинг Україна», задоволено частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 30 листопада 2017 року скасовано.

Відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 та зустрічного позову ТОВ «Порше Лізинг Україна».

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 та зустрічного позову ТОВ «Порше Лізинг Україна», виходив із того, що питання нікчемності договору про фінансовий лізинг від 26 листопада 2013 року вже було предметом оцінки суду, оскільки рішенням Апеляційного суду м. Києва від 29 листопада 2016 року про стягнення з ОСОБА_1заборгованості встановлено дійсність договору фінансового лізингу. Тому ці обставини знову не повинні доводитись.

У лютому 2018 рокуОСОБА_1подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права,просив скасувати оскаржувані судові рішення в частині відмови у задоволенні його позовних вимог й ухвалити нове рішення про задоволення його позову.

Отже, судові рішення в частині зустрічних позовних вимог ТОВ «Порше Лізинг Україна»не оскаржуються, тому у силу положень статті 400 ЦПК України не переглядаються.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції, пославшись на рішення Апеляційного суду м. Києва від 29 листопада 2016 року, фактично взяв до уваги не встановлені обставини справи, а правову оцінку колегії суддів, тому посилання на мотивувальну частину рішення, як на частину рішення, якою встановлено обставини дійсності договору, є помилковим.

Суд першої інстанції, встановивши нікчемність правочину, у порушення частини першої статті 216 ЦК України не застосував наслідки недійсності нікчемного правочину, не врахував, що у ТОВ «Порше Лізинг Україна» виник обов'язок повернути отримані грошові кошти, сплатити проценти за користування ними з дати їх отримання та відшкодувати інфляційні втрати, передбачені положеннями статті 625 ЦК України.

У травні 2018 року ТОВ «Порше Лізинг Україна» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому зазначено, що судові рішення в оскаржувані частині є законними і обґрунтованими, фактичні обставини встановлено вірно, суди правильно застосували норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

25 квітня 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що судове рішення апеляційної інстнції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Частиною першою статті 60 ЦПК України 2004 року, частиною третьою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У частині третій статті 61 ЦПК України 2004 року, частині четвертій статті 82 ЦПК України зазначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно з пунктом 9 частини третьої статті 124 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Частиною першою статті 14 ЦПК України 2004 року, частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Судом установлено, що заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 28 вересня 2015 року позовні вимоги ТОВ «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_6 про солідарне стягнення заборгованості за договором про фінансовий лізинг від 26 листопада 2013 року задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_6 на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» основну суму заборгованості за договором фінансового лізингу від 26 листопада 2013 року у розмірі 54 779,00 грн, збитки у розмірі 523 874,34 грн, штраф у розмірі 1 099,45 грн, пеню у розмірі 2 873,61 грн, три проценти річних у розмірі 862,08 грн, інфляційні втрати у розмірі 10 520,81 грн, проценти за користування грошовими коштами у розмірі 4 488,78 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з указаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилався на нікчемність договору через відсутність його нотаріального посвідчення.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 29 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2017 року, доводи ОСОБА_1 щодо нікчемності договору про фінансовий лізинг відхилено, стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_6 на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» пеню у розмірі 2 873,61 грн, три проценти річниху розмірі 862,08 грн, а всього 3 735,69 грн (а.с. 238-243, т.1).

Таким чином, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 29 листопада 2016 року встановлено обставини дійсності договору фінансового лізингу, тому підстави для задоволення позову ОСОБА_1 відсутні.

Доводи касаційної скарги щодо помилкового посилання апеляційного суду на рішення Апеляційного суду м. Києва від 29 листопада 2016 року є безпідставними, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини (частина друга статті 223 ЦПК України 2004 року).

Оскільки преюдиційним рішенням суду встановлено обставини дійсності договору лізингу, рішення суду набрало законної сили, то в іншому процесі оспорювати такі факти нормами ЦПК України не передбачено.

Таке регулювання передбачено і в частині четвертій статті 82 ЦПК України.

Інші доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Згідно з статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палатиКасаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду м. Києва від 31 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

Ю. В. Черняк