Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 704/582/15-ц

11 червня 2018 р. Тальнівський районний суд Черкаської області в складі суду:

головуючого судді - Міщенко К. М.

при секретарі - Самсоновій І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тальне Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Тальнівське автотранспортне підприємство 17137", третя особа управління соціального захисту населення Тальнівської районної державної адміністрації, про зобов'язання здійснити перерахунок заробітної плати та стягнення недоотриманих коштів ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Тальнівського районного суду Черкаської області із позовом до відповідача про зобов'язання здійснити перерахунок заробітної плати та стягнення недоотриманих коштів. Свій позов мотивує тим, що в період часу з червня 2003 року по лютий 2014 року він працював у ВАТ "Тальнівське автотранспортне підприємство 17137", яке було перейменовано у ПАТ "Тальнівське автотранспортне підприємство 17137", яке розташоване в м. Тальне та відноситься до зони посиленого радіологічного контролю. Позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 4. Відповідно до ст. 39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи позивачу не повністю нараховувались та виплачувались компенсації та доплати за період з липня 2007 року по лютий 2014 року в сумі 68294 грн., в звязку з чим змушений звернутись до суду з даним позовом.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю.

До судового засідання представник відповідача подав заяву в якій позов не визнав та просив суд слухати справу у його відсутність.

Представник третьої особи - Управління соціального захисту населення в судовому засіданні пояснив, що позов не підлягає задоволенню, у звязку з тим, що відповідач нараховував і виплачував доплату до заробітної плати позивачу відповідно до Постанови КМ України від 26.07.1996 року №836.

Суд, вислухавши представника позивача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи в сукупності з іншими доказами, дійшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач в період з червня 2003 року по лютий 2014 року працював у ВАТ "Тальнівське автотранспортне підприємство 17137 ", яке було перейменовано у ПАТ "Тальнівське автотранспортне підприємство 17137", та яке розташоване в м. Тальне, що відноситься до зони посиленого радіологічного контролю.

Позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 4.

Згідно довідки про доходи №235 від 04.08.2015 року, виданої ПАТ "Тальнівське автотранспортне підприємство 17137" ОСОБА_1 до заробітної плати проводилась доплата, як працюючому в зоні посиленого радіологічного контролю за фактично відпрацьовані години.

Відповідно до ст. 39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, громадянам, які працюють на території радіоактивного забруднення проводиться доплата в розмірі однієї мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ч.1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства..

В силу ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках..

З огляду на вищенаведене, враховуючи предмет позову, зокрема те, що позивач просить стягнути недоплачену заробітну плату, суд приходить до висновку, що доводи представника позивача про те, що такі позовні вимоги в силу ст. 19 ЦПК України підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства є обґрунтованими.

Разом з тим, позивач як на підставу своїх вимог посилається на ст. 39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і вважає, що така доплата згідно положень Закону України «Про оплату праці» є додатковою заробітною платою. Таке твердження позивача суд вважає помилковими з огляду на наступне.

Так, як зазначалось вище, статтею 39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи передбачені доплати громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення в розмірах, визначених відповідно до розмірів мінімальної заробітної плати (для зони посиленого радіологічного контролю одна мінімальна заробітна плата).

Закон України «Про оплату праці» визначає економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, і відповідно до статей 1, 2, 4, 21, 22 цього закону заробітна плата є гарантованою винагородою працівнику за роботу, яку роботодавець виплачує на підставі трудового договору і джерелом оплати якої є дохід та інші кошти підприємства або бюджетні кошти, виділені з цією метою.

Відповідно до ст. 63 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи фінансування витрат, повязаних із його реалізацією, здійснюється за рахунок державного бюджету.

Пунктом 14 постанови КМУ від 20.09.2005 року № 936 «Про затвердження Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, повязаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, встановлено порядок виплати доплат за роботу в зоні відчуження, згідно з якими нарахування й виплата доплат за роботу в зоні відчуження проводиться через управління праці та соціального захисту населення місцевих органів виконавчої влади.

З урахуванням вищенаведеного, передбачена статтею 39 вищевказаного закону доплата є соціальною гарантією, виплата якої компенсується підприємствам, установам, організаціям управліннями праці та соціального захисту населення, і не входить до структури заробітної плати.

Вказане вище узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 23.12.2015 року у даній справі.

Враховуючи вищенаведене, суд, перевіривши правомірність дій та рішень відповідача щодо нарахування та виплати позивачу доплати згідно ст. 39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зясувавши, що дані виплати здійснювались за рахунок бюджетних коштів і перераховувались управлінням праці та соціального захисту населення Тальнівської РДА на рахунок відповідача для виплат їх особам, потерпілим внаслідок Чорнобильської катастрофи, і те, що вказані виплати відповідач не міг проводити за рахунок інших платежів чи коштів підприємства, тому заявлена вимога про стягнення з відповідача на користь позивача вказаної доплати є безпідставною та не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 258, 263,264-265,268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства " Тальнівське автотранспортне підприємство 17137 ", третя особа управління соціального захисту населення Тальнівської районної державної адміністрації, про зобов'язання здійснити перерахунок заробітної плати та стягнення недоотриманих коштів залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.М. Міщенко