Справа № 148/404/18
Провадження №2/148/378/18
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

06 червня 2018 року м. Тульчин

Тульчинський районний суд

Вінницької області в складі: судді Саламахи О.В.,

за участю: секретаря Носулько К.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Михайлівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, за участю третьої особи - ОСОБА_2, про визнання недійсним рішення сільської ради, за участю позивача - ОСОБА_1, представника позивача - ОСОБА_3, представника третьої особи - ОСОБА_4, -

ВСТАНОВИВ:

До Тульчинського районного суду Вінницької області звернувся ОСОБА_1 з позовом до Михайлівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області про про визнання недійсним рішення сільської ради, мотивуючи свої вимоги наступним. Позивач народився та проживає за адресою: вул. Чапаєва (Відродження), 30, с. Михайлівка, Тульчинський район Вінницька область. Це засвідчує доповідь Михайлівської сільської ради Тульчинського району №231 від 24.07.2017, а саме, що позивач проживав та був прописаний в житловому будинку по вул. Чапаєва, 30 з дня свого народження - 10.11.1972 по 10.06.1991, - коли вибув на строкову службу до лав радянської армії, а повернувся у 1993 році. Своє фактичне місце проживання позивач не змінював з дня народження і по даний час, проживаючи за вказаною адресою. Відповідно до запису в погосподарській книзі на сторінках 10-11 членами колгоспного двору за вказаною адресою були: голова двору - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, дружина - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, син - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3. В червні 1991 року позивач вибув на строкову службу, а в 1993 році повернувся. Згідно запису в погосподарській книзі на сторінках 12-13 членами колгоспного двору за вказаною адресою були: голова двору - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, дружина - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, син - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, невістка - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, онука - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, онук - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_6.

Постійно проживаючи у даному житловому будинку та вважаючи себе членом колгоспного двору та відповідно співвласником будинку, позивач проводив у ньому ремонтні роботи, добудовував житлові та нежитлові приміщення. Однак з часу, коли став прожиивати з новою дружиною, стоосунки між його батьками різко погіршились і нещодавно йому стало відомо, що батьки отримали свідоцтво про право власності на житловий будинок по вказаній вище адресі, згідно якого вони є власниками по 1/2 частці будинку кожен. Дане свідоцтво було видане на підставі рішення виконкому Михайлівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області № 19 від 15.04.2011. Вказане рішення прийняте на підставі розгляду заяв членів колишнього колгоспного двору ОСОБА_5 та ОСОБА_2 про оформлення права приватної власності на кожного члена колишнього колгоспного двору по вул. Чапаєва, 30, с Михайлівка. Дане рішення прийняте у зв'язку з припиненням існування колгоспного двору, з урахуванням того, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору, збереглося після припинення його існування і на нього мають право ті члени двору, які до 15.04.1991 не втратили право на частку в його майні, та вирішено оформити право власності за ОСОБА_5 та ОСОБА_2 Також, дане рішення винесено, зокрема на підставі довідки № 10 від 09.03.2011 про склад колгоспнрго двору.

Позивач вважає, що він також є власником даного будинку, і йому має належати 1/3 його частина, оскільки згідно записів у погосподарській книзі та довідки сільської ради він постійно проживав у даному житловому будинку, а вибував лише на період служби в армії.

Вказані обставини змусили позивача звернутись до суду з даним позовом, у якому просить визнати недійсним рішення виконкому Михайлівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області № 19 від 15.04.2011 "Про оформлення права приватної власності на кожного члена колишнього колгоспного двору по вул. Чапаєва, 30, с. Михайлівка".

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, на їх задоволенні наполягли, не заперечили проти заочного вирішення справи. Представник позивача зазначив, що позивачу стало відомо про існування рішення Михайліської сільської ради, яке він просить визнати недійсним, лише в 2017 році, коли останній отримав відповідь з сільської ради.

Преставник відповідача у судове засідання не з'явився, хоча своєчасно та належним чином повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи і відомостей про причини неявки суду не повідомив, письмовий відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не надав.

Представник третьої особи ОСОБА_4 у судовому засіданні проти задоволення позову заперечила, зазначила, що у даному випадку пропущено строк позовної давності та просила це врахувати. Однак, ким та за яких обставин пропущено даний строк не пояснила. Третя особа ОСОБА_2 письмових пояснень щодо позову, своїх міркувань, аргументів та відповідних доказів у встановлений судом строк не надала.

За таких обставин, враховуючи, що позивач та його представник не заперечили проти заочного вирішення справи, суд ухвалив, розглянути справу заочно за відсутності представника відповідача на підставі наявних у справі даних і доказів відповідно до ч. 4 ст. 223, 280 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що позивач ОСОБА_1, народився 10.11.1972 у с. Михайлівка Тульчинського району Вінницької області, що підтверджується копією його паспорту серії АВ № 320201, виданого Тульчинським РВ УМВС України у Вінницькій області 16.01.2002.

Відповідно до відповіді Михайлівської сільської ради Тульчинського району на адвокатський запит, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, проживав та був прописаний у житловому будинку, розташованому за адресою: вул. Чапаєва, 30, с. Михайлівка, з дня його народження - 10.11.1972 по 10.06.1991; з 10.06.1991 вибув на строкову військову службу, повернувся у 1993 році. Згідно погосподарської книги за 1996-2000 роки у даному житловому будинку прописані та проживають: ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8; 01.02.2000 вибули в погосподарський номер 231 в житловий будинок по вул. Чапаєва, 14: ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8. Проте, ОСОБА_1, тобто позивач, фактично місце проживання не змінював, постійно, з дня народження проживав та проживає по даний час у будинку по вул. Чапаєва, 30 (а.с. 6). Даний факт також підтверджує копія погосподарської книги (а.с. 7-9).

Відповідно до рішення виконкому Михайлівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області № 19 від 15.04.2011 "Про оформлення права приватної власності на кожного члена колишнього колгоспного двору по вул. Чапаєва, 30 в с. Михайлівка, розглянувши заяву членів колишнього колгоспного двору ОСОБА_5 та ОСОБА_2 про оформлення права приватної власності в цілому (приватної спільної часткової власності в рівних частках за кожним) на житловий будинок по вул. Чапаєва, 30 в с. Михайлівка, у зв'язку з припиненням існування колгоспного двору, з урахуванням того, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору збереглося після припинення його існування, мають члени двору, які до 15.04.1991 не втратили права на частку в його майні, виконком вказаної сільської ради вирішив оформити право приватної (спільної, часткової) власності на житловий будинок, на кожного члена колишнього колгоспного двору в рівних частках за ОСОБА_5 та ОСОБА_2 та видати свідоцтво про право приватної (спільної, часткової) власності. Дане рішення було прийнято на основі представлених матеріалів: довідки від 09.03.2011 № 107 про склад колгоспного двору станом на 15.04.1991, висновку про технічний стан житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами від 11.03.2011 № 30, рішення 13 сесії 4 скликання від 17.11.2004, матеріалів представлених Тульчинським МБТІ (а.с. 9).

Відповідно довідки Михайлівської сільської ради Тульчинського району від 06.12.2017, згідно даних погосподарської книги № 6 на 1991 - 1995 роки ОСОБА_1 дійсно був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_8, вибув у червні 1991 до ЗСУ, повернувся у 1993 році (а.с. 27).

Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що позивач з дня свого народження - 10.11.1972 по 10.06.1991 проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_9. З 10.06.1991 вибув на строкову військову службу, а у 1993 році повернувся та став проживати за тією ж адресою. Отже, з моменту народження по теперішній час позивач проживав та проживає за вказаною адресою, що підтверджує і відповідач у вказаних вище документах.

Статтями 13, 41 Конституції України, закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності.

Так, статтею ст. 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч. 1 ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Поняття права власності визначено ст. 316 ЦК України, згідно якої правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Також, згідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до Постанови Верховної Ради Української РСР № 885-ХІІ від 26.03.1991 був введений в дію Закон України "Про власність", яким колгоспний двір був припинений 15.04.1991.

Згідно роз'яснень п. 6 Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.1995 № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" передбачено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991, мають вирішуватися за нормами, що регулювали відносини власності цього двору, зокрема:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участь своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР (в ред. від 18.07.1963) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно із ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється входячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Отже, положеннями ст. 120, 123 ЦК Української РСР (в ред. від 18.07.1963) чинного на час існування колгоспних дворів, встановлено, що майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності.

Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 не втратили права на частку в його майні, розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Таким чином, позивач, будучи членом колгосного двору, майно якого збереглося після припинення його існування, є таким, що не втратив права у цьому майні, а отже, таким самим співвласником даного майна, як і його батьки.

З огляду на викладене, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини справи, суд приходить до висновку, що рішення виконкому Михайлівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області № 19 від 15.04.2011 "Про оформлення права приватної власності на кожного члена колишнього колгоспного двору по вул. Чапаєва, 30, с. Михайлівка" прийняте з порушеннями норм законодавства, а тому підлягає визнанню його недійсним. Таке рішення суд прийняв також з метою забезпечення позивачу гарантованих Конституцією України законності набуття права власності та його непорушності.

Таким чином, з наведених підстав, позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений останнім при зверненні до суду з даним позовом у розмірі 704,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 13, 41 Конституції України, ст. 20, 316, 321 ЦК України, ст. 4, 10, 12, 19, 23, 76-80, 95, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов - задовольнити.

Визнати недійсним рішення виконавчого комітету Михайлівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області № 19 від 15.04.2011 "Про оформлення права приватної власності на кожного члена колишнього колгоспного двору по вул. Чапаєва, 30, с. Михайлівка".

Стягнути з Михайлівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Тульчинський районний суд Вінницької області, а відповідач може подати до Тульчинського районного суду Вінницької області заяву про перегляд заочного рішення у строк тридцять днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 11.06.2018.

Суддя Тульчинського районного суду

Вінницької області ОСОБА_9