провадження №2/760/1380/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2018 року Солом"янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді КІЗЮН Л.І.

при секретарі: Продан М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 04 грудня 2017 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, в якому просить:

в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на ? частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 03 грудня 2014 року заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва, яке набрало законної сили, шлюб між нею та відповідачем, укладений 23 липня 1999 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Залізничного районного управління юстиції у м. Києві. актовий запис №432, було розірвано.

Перебуваючи у шлюбі з відповідачем ними було придбано квартиру.

Так, 29 березня 2004 року, як зазначає позивач, відповідачем було укладено кредитний договір №493/П/2004-840 з Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», який було забезпечено іпотечним договором від 30 березня 2014 року у сумі 18 000 доларів США.

30 березня 2004 року відповідач за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, придбав квартиру за адресою: АДРЕСА_1, заг. пл. 45,90 кв.м., вартістю 95 940 грн.

Позивач вказує, що вони придбали квартиру в місті Києві за кредитні кошти, погашали кредит разом. З цього випливає, що частина кредиту за кредитним договором №493/П/2004-840 була погашена позивачем.

Таким чином, позивач вважає, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя та має бути поділена між ними порівну.

Крім того, від шлюбу вони мають спільну дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, який також проживає у спірній квартирі.

Враховуючи те, що вони з відповідачем не домовились про порядок поділу нерухомого майна, позивач звернулася з даним позовом до суду, посилаючись на положення ст.ст. 60, 69-71 СК України.

15.12.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017, яким ЦПК України викладеного в новій реакції. Відповідно до п. 9 ч. 1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою суду від 05 лютого 2018 року, прийнято справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя до провадження Солом'янського районного суду м. Києва, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.а.с. 25-26).

У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідачу було надано 15-ти денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження подати відзив на позов, однак відповідач не подав до суду відзив на позовну заяву, будь-яких заяв чи клопотань, тому відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 23 липня 1999 року, який заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 03 грудня 2014 року було розірвано (а.с. 8).

Від шлюбу мають неповнолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_3, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві 26 серпня 2005 року (а.с. 21).

З матеріалів справи судом встановлено, що 29 березня 2004 р. між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №493/П/2004-840, відповідно до умов якого Банк надав Позичальнику грошові кошти у сумі 18 000 доларів США (а.с.а.с. 9-12, 13).

Згідно п. 1.2 кредитного договору №493/П/2004-840 від 29.03.2004 року, цільове використання Кредиту: проведення розрахунків по договору купівлі-продпжу № 563 від 30.03.2004 р., що укладений Позичальником та ОСОБА_5, згідно якого Позичальник придбає у власність нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1.

Крім того, 30 березня 2004 р. між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого предмет іпотеки, а саме квартира АДРЕСА_1, передана у володіння та користування Іпотекодавця. Договір укладений з метою забезпечення виконання зобов'язання, що витікає із Кредитного договору (а.с.а.с. 14-17).

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 30 березня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстровано в реєстрі за № 567, ОСОБА_2 придбано двохкімнатну квартиру загальною площею 45,90 кв.м., жилою площею 28,00 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.а.с. 20).

Таким чином, суд приходить до висновку, що зазначену квартиру сторонами придбано в період шлюбу.

Частиною 3 ст. 368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з пунктами 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (частина 4 статті 65 СК України).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто Використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. № 11).

Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

А згідно ч. 5 ст. 263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивач має право на 1/2 частину спірної квартири, яка була придбана сторонами під час шлюбу за спільні сумісні кошти подружжя і яка являється об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 640,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись пунктами 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", ст. 368 ЦК України, ст.ст. 60, 69-71 СК України, ст.ст. 2, 10, 12, 13, 76-82, 89, 141, 247, 258, 263, 264, 265, 273, 274, 279, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

Поділити між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільне майно подружжя, а саме - квартиру 23, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Єреванська, буд.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на ? частини квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дані позивача: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, паспорт серія НОМЕР_4, виданий Печерським РУ ГУ МВС України в м. Києві 09 червня 2000 року, ІПН:НОМЕР_1.

Дані відповідача: ОСОБА_2, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, паспорт серії НОМЕР_5, виданий Солом'янським РУ ГУ МВС України в м. Києві 13.07.2002 року, ІПН: НОМЕР_2.

Суддя Л.І. Кізюн