Постанова

Іменем України

30 травня 2018 року

м. Київ

справа № 426/5273/15-ц

провадження № 61-8924св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О., Погрібного С. О.,

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_3,

учасники третейського розгляду: Відкрите акціонерне товариство «Універмаг «Росія», Приватне підприємство «Терра»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Хome Аcicteht» на ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 31 березня 2016 року у складі колегії суддів:

ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про скасування рішення Постійного діючого третейського суду при Асоціації бюро технічної інвентаризації Луганської області «Інвентаризація» від 31 січня 2007 року у справі за позовом Відкритого акціонерного товариства «Універмаг «Росія» (далі - ВАТ «Універмаг «Росія») до Приватного підприємства «Терра» (далі - ПП «Терра») про виділ часток у праві спільної часткової власності в натурі та визнання в рівних частках права власності на незавершений об'єкт нерухомого майна.

Заява мотивована тим, що рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації бюро технічної інвентаризації Луганської області «Інвентаризація»

від 31 січня 2007 року позов ВАТ «Універмаг «Росія» задоволено.

Виділено в натурі ВАТ «Універмаг «Росія» із об'єкта нерухомості, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, а саме: з літ. А-4 - незавершеного будівництва торговельного центру з підвалом літ. «пд» та надбудовами таке майно: приміщення 1-го поверху: приміщення № 38 площею 22,9 кв. м; приміщення 2-го поверху: № 42 площею 20,7 кв. м; частина приміщення № 43 площею 1 581,0 кв. м, приміщення № 46 площею 23,0 кв. м; приміщення № 47 площею 80,1 кв. м; приміщення 3-го поверху: № 48-53 загальною площею 3 323,0 кв. м; приміщення 4-го поверху № 54-59 загальною площею 3325,6 кв. м; приміщення надбудов № 60-62 загальною площею 281,1 кв. м, що складає ? частини від всього об'єкта.

Виділено в натурі ПП «Терра» із об'єкта нерухомості, розташованого за адресою:

АДРЕСА_1, а саме: з літ. «А-4» - незавершеного будівництва торговельного центру з підвалом літ. «пд» та надбудовами таке майно: приміщення підвалу: № 1-32 загальною площею 3 870,9 кв. м; приміщення 1-го поверху: № 33-37, 39-41 загальною площею 3 142,0 кв. м; приміщення 2-го поверху: частина приміщення № 43 площею 1 581,1 кв. м, приміщення № 44-45 загальною площею

79,3 кв. м, що складає ? частини від всього об'єкта.

Визнано за ВАТ «Універмаг «Росія» право власності на ? частини об'єкта нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, яка складається з: з літ. «А-4» - незавершеного будівництва торговельного центру з підвалом літ. «пд» та надбудовами, а саме: приміщення 1-го поверху: приміщення № 38 площею 22,9 кв. м; приміщення 2-го поверху: № 42 площею 20,7 кв. м; частина приміщення № 43 площею 1581,0 кв. м, приміщення № 46 площею 23,0 кв. м; приміщення № 47 площею

80,1 кв. м; приміщення 3-го поверху: № 48-53 загальною площею 3 323,0 кв. м; приміщення 4-го поверху № 54-59 загальною площею 3 325,6 кв. м; приміщення надбудов № 60-62 загальною площею 281,1 кв. м.

Визнано за ПП «Терра» право власності на ? частини об'єкта нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, яка складається з:

літ. «А-4» - незавершеного будівництва торговельного центру з підвалом літ. «пд» та надбудовами, а саме: приміщення підвалу: № 1-32 загальною площею 3870,9 кв. м; приміщення 1-го поверху: № 33-37, 39-41 загальною площею 3 142,0 кв. м; приміщення 2-го поверху: частина приміщення № 43 площею 1 581,1 кв. м, № 44-45 загальною площею 79,3 кв. м.

ОСОБА_3 посилається на те, що вказаним рішенням третейського суду порушено його права, оскільки при вирішенні третейського спору сторони приховали факт, що будівництво спірного об'єкта проводилося також і за його участю з умовою виділення йому після закінчення будівництва частини конкретних приміщень, таким чином, вирішено питання про його права та обов'язки без залучення його до участі у справі.

Крім того, зазначає, що склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону.

Також зазначив, що суд розглянув та задовольнив позов з порушенням норм права, які регулюють питання набуття права власності та поділ новоствореного нерухомого майна, оскільки суд не має права визнавати за особою право власності на незавершене будівництво, і проводити його поділ, тобто суд вийшов за межі наданої йому компетенції.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_3 просив скасувати рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації бюро технічної інвентаризації Луганської області «Інвентаризація» від 31 січня 2007 року.

Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 10 лютого 2016 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 відмовлено.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що заявником не надано доказів на підтвердження того, що рішенням третейського суду порушені його права та обов'язки, отже, він позбавлений права вимагати скасування третейського рішення з інших підстав. Крім того, зазначив, що відмова у скасуванні рішення третейського суду не позбавляє права заявника захистити свої права у загальному порядку.

Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 31 березня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Ухвалу Сватівського районного суду Луганської області від 10 лютого 2016 року скасовано та постановлено нову, якою скасовано рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації бюро технічної інвентаризації Луганської області «Інвентаризація» від 31 січня 2007 року у справі за позовом ВАТ «Універмаг «Росія» до ПП «Терра» про виділ часток у праві спільної часткової власності в натурі та визнання в рівних частках права власності на незавершений будівництвом об'єкт нерухомого майна, розташований за адресою:

АДРЕСА_1.

Апеляційний суд мотивував свою ухвалу тим, що третейським судом фактично вирішено питання про права та обов'язки заявника без залучення його до участі у справі, що дає йому право на оскарження рішення третейського суду та одночасно є однією з передбачених законом підстав для скасування рішення третейського суду. Крім того, до виникнення права власності на новозбудоване нерухоме майно право власності існує лише на матеріали, обладнання та інше майно, що було використано в процесі будівництва (частина третя статті 331 ЦК України), отже статтею 331 ЦК України не передбачено можливості визнання права власності на недобудоване нерухоме майно судом.

У травні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Хome Аcicteht» (далі - ТОВ «Хome Аcicteht») подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 31 березня 2016 року, в якій просить скасувати ухвалу апеляційного суду та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції, обґрунтовуючи її порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що вирішити питання про скасування рішення третейського суду неможливо без витребування матеріалів справи третейського розгляду та договору про спільну участь у будівництві, проте ці вимоги були залишені заявником без виконання, тому у суду були відсутні підстави посилатися на них у оскаржуваному рішенні, що є безумовною підставою для відмови у задоволенні заяви.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 липня 2016 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, а ухвалою від 27 лютого 2017 року справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

У лютому 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано Верховному Суду вказану цивільну справу.

Станом на час розгляду цієї справи у Верховному Суді від інших учасників справи не надходило відзивів на касаційну скаргуТОВ «Хome Аcicteht».

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Судове рішення суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 213, 214 ЦПК України 2004 року щодо законності та обґрунтованості.

Судом установлено, що предметом третейського розгляду між сторонами був спір щодо об'єкта незавершеного будівництва, поділу цього об'єкта та визнання права власності, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, який складається з літ. «А-4» - незавершеного будівництва торговельного центру з підвалом літ. «пд» та надбудовами, у будівництві якого брали участь сторони третейського розгляду на підставі укладеного між ними договору про спільну власність на цей об'єкт, на право власності на частину приміщень якого також претендує заявник, про що між ним та однією зі сторін третейського розгляду також укладено договір про спільну участь у будівництві від 14 лютого 2005 року, однак заявник до участі у третейському розгляді ні сторонами спору, ні судом не залучався, свою думку третейському суду не надавав, про рішення третейського суду щодо цього спору не повідомлявся, копія рішення третейського суду від 31 січня 2007 року йому не надсилалася.

Зазначені обставини підтверджуються копією рішення третейського суду, копією договору заявника про спільну участь у будівництві від 14 лютого 2005 року, копією акта від 23 лютого 2007 року, копією заяви від 16 лютого 2015 року на ім'я

ПП «Терра» щодо оформлення його права власності на частину спірних приміщень, копією листа ПП «Терра» від 10 серпня 2015 року на звернення заявника про наявність оскаржуваного рішення третейського суду щодо права власності на спірне майно.

Також судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 не пропустив строк для оскарження рішення третейського суду, оскільки заява про оскарження вказаного рішення заявником подана у серпні 2015 року, при цьому заявник зазначив, що про вказане рішення йому стало відомо тільки у серпні 2015 року, доказів про те, що він був своєчасно повідомлений про прийняте оскаржуване рішення третейського суду та йому було вручено копію цього рішення, суду не надано, що є поважною причиною того, що заявник не міг оскаржити це рішення безпосередньо у тримісячний строк після його прийняття третейським судом.

Таким чином, наведені заявником причини свідчать про те, що строк оскарження, встановлений законом, заявником не пропущено, оскільки він не був учасником третейського розгляду, до суду із заявою про скасування рішення третейського суду звернувся у межах тримісячного строку з моменту, як йому стало відомо про це рішення, отже, підстав для залишення заяви без розгляду через пропуск строку оскарження не вбачається.

Згідно із статтею 389-1 ЦПК України 2004 року сторони, треті особи, а також особи, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, мають право звернутися до суду із заявою про скасування рішення третейського суду.

Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 389-5 ЦПК України 2004 року рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

Вищевикладене свідчить про те, що апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що наявні передбачені законом підстави для скасування рішення третейського суду, оскільки третейський суд вирішив питання про права і обов'язки заявника, який не брав участь у справі.

Доводи касаційної скарги про те, що при апеляційному розгляді не витребувані матеріали третейської справи, що призвело до порушення норм процесуального права, не заслуговують на увагу, оскільки витребовування справи із третейського суду є необхідними під час розгляду заяви про скасування рішення третейського суду в суді першої інстанції. Потреба у повторному витребовуванні справи із третейського суду на стадії апеляційного перегляду рішення у справі за заявою про скасування рішення третейського суду залежить від доводів апеляційної скарги.

У дані справі підставами оскарження рішення третейського суду було незалучення заявника до участі у справі в третейському суді, який вирішував питання щодо права власності на майно, на яке він (заявник) також претендує.

Інші наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку не допускається.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Хome Аcicteht» залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 31 березня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

С.О. Погрібний

О.В. Ступак

Г.І. Усик