Ухвала

Іменем України

05 червня 2018 року

м. Київ

справа № 761/42343/17

провадження № 61-25375ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Експедиційно-транспортна компанія «СІКО»,

відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фактор Стандарт», ОСОБА_4,

треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данич Оксана Федорівна, відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Виконавчого комітету Ужгородської міської ради,

розглянув касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Експедиційно-транспортна компанія «СІКО» на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 22 листопада 2017 року у складі судді Волошин В. О. та постанову Апеляційного суду міста Києва від 27 лютого 2018 року у складі колегії суддів: Болотова Є. В., Білич І. М., Поліщук Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Експедиційно-транспортна компанія «СІКО» (далі - ТОВ «Експертно-транспортна компанія «СІКО») звернулося до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор Стандарт», ОСОБА_4, треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данич О. Ф., відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про визнання недійсними договорів відступлення права вимоги.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 22 листопада 2017 року вказану позовну заяву повернуто позивачу для подання до належного суду.

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 27 лютого 2018 року апеляційну скаргу ТОВ «Експедиційно-транспортна компанія «СІКО» залишено без задоволення, ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 22 листопада 2017 року залишено без змін.

У квітні 2018 року ТОВ «Експедиційно-транспортна компанія «СІКО» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 22 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 27 лютого 2018 року, у якій просить скасувати вказані судові рішення та передати справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України передбачено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Відповідно до частини п'ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

Разом із тим, як зазначено у частині п'ятій статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.

Такого висновку суд дійшов з огляду на таке.

Судом встановлено, що ТОВ «Експедиційно-транспортна компанія «СІКО» звернулося до суду з позовом, що виник з приводу нерухомого майна. Позивач просив визнати недійсними договори відступлення права вимоги за кредитним договором, іпотечним договором та договором застави.

Згідно з частиною першою статті 114 ЦПК України 2004 року позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Відповідно до статті 115 ЦПК України 2004 року якщо суддя, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, встановить, що справа не підсудна цьому суду, заява повертається позивачеві для подання до належного суду, про що постановляється ухвала. Ухвала суду разом із заявою та всіма додатками до неї надсилаються позивачеві.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви ТОВ «Експедиційно-транспортна компанія «СІКО» для подання до належного суду, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що справа не підсудна даному суду, оскільки предметом позову є визнання недійсними договорів відступлення права вимоги щодо нерухомого майна, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, яке територіально не відноситься до Шевченківського району м. Києва.

Доводи касаційної скарги про те, що суди мали застосувати положення про територіальну підсудність за місцем знаходження одного з відповідачів за основним договором (банківський кредит) є безпідставними, оскільки в даному спорі застосовуються правила виключної підсудності.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Отже, оскаржувані ухвали судів першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими, постановленими із додержанням норм процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою і шостою статті 394, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Експедиційно-транспортна компанія «СІКО» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор Стандарт», ОСОБА_4, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данич ОксанаФедорівна, відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про визнання недійсним договорів, за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Експедиційно-транспортна компанія «СІКО» на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 22 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 27 лютого 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак С. О. Погрібний Г. І. Усик