Номер провадження: 22-ц/785/3649/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

за участю секретаря Бєляєвої А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2013 року (суддя Кисельов В.К.),

встановив:

У серпні 2013 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно.

Позов обґрунтовано тим, що 15 лютого 1997 року між його матірю ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було зареєстровано шлюб.

ОСОБА_2 зі своїми батьками спільно проживав у будинку №4-а по 8-ому Балтському провулку в м. Одесі. В період шлюбу батьки позивача спільно збудували будинок № 4-а по 8-ому Балтському провулку в м. Одесі. 04 січня 2003 року.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на його частку у будинку. Позивач стверджує, що він прийняв спадщину після смерті батька, оскільки постійно проживав в будинку. Мати відповідача виїхала до р. Польща, де постійно проживає, проте не претендує на спадщину.

На підставі викладеного, позивач просив визнати за ним право власності на спадковий будинок з надвірними спорудами №4-а по 8-ому Балтському провулку в м. Одесі.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2013 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання право власності на спадкове майно був задоволений частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частку житлового будинку з надвірними спорудами №4-а по 8-ому Балтському провулку в м. Одесі, що складається з житлового будинку літ. «Б», загальною площею 22,9 кв.м., житловою площею 9,4 кв.м., підсобною 13,5 кв.м., житлової кімнати №3, площею 9,4 кв.м., котельної №1, площею 4,6 кв.м., кухні №2, площею 8,9 кв.м., а також надвірних споруд літ. «В» - літня душова, фундаменту літ. «А», І - мостіння, №1-3 огорожа, що розташовані на земельній ділянці площею 583 кв.м. у порядку спадкування після ОСОБА_5 Арчіла Миколайовича, який помер 04.01.2003 року.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/4 частку житлового будинку з надвірними спорудами №4-а по 8-ому Балтському провулку в м. Одесі, що складається з житлового будинку літ. «Б», загальною площею 22,9 кв.м., житловою площею 9,4 кв.м., підсобною 13,5 кв.м., житлової кімнати №3, площею 9,4 кв.м., котельної №1, площею 4,6 кв.м., кухні №2, площею 8,9 кв.м., а також надвірних споруд літ. «В» - літня душова, фундаменту літ. «А», І - мостіння, №1-3 огорожа, що розташовані на земельній ділянці площею 583 кв.м. у порядку спадкування після ОСОБА_5 Арчіла Миколайовича, який помер 04.01.2003року.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними спорудами №4-а по 8-ому Балтському провулку в м. Одесі, що складається з житлового будинку літ. «Б», загальною площею 22,9 кв.м., житловою площею 9,4 кв.м., підсобною 13,5 кв.м., житлової кімнати № 3, площею 9,4 кв.м., котельної №1, площею 4,6 кв.м., кухні №2, площею 8,9 кв.м., а також надвірних споруд літ. «В» - літня душова, фундаменту літ. «А», І - мостіння, №1-3 огорожа, що розташовані на земельній ділянці площею 583 кв.м., як на частку у праві спільної сумісної власності подружжя.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вони обґрунтовані та доведені належними доказами.

Зазначене рішення суду оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_4, який участі у справі не приймав.

В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову ОСОБА_2 у задоволенні позову.

Основними доводами апеляційної скарги є посилання на те, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 16 червня 2017 року був задоволений позовОСОБА_4 до ОСОБА_3, виселено ОСОБА_3 з спірного житлового будинку та вселено до нього ОСОБА_4, встановлено його право користування житловим будинком. Тому оскаржуваним рішенням суду вирішені його права та обовязки.

На апеляційну скаргу представником ОСОБА_3 надано відзив, яким, зазначено, що ОСОБА_4 не є спадкоємцем ОСОБА_5, який помер 04.01.2003 року, тому правових підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї викладених у відзиву, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне зясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалюючи рішення про визнання за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5,суд першої інстанції виходив з його доведеності та обґрунтованості.

Проте повністю погодитись з такими висновками районного суду колегія суддів не може, оскільки суд внаслідок порушення норм матеріального та процесуального права дійшов цього висновку без всебічного, повного й обґрунтованого з'ясування дійсних обставин справи, а надані докази по справі оцінені судом першої інстанції односторонньо.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або держави та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальний за це.

Даний висновок знайшов своє відображення в абз. 2 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі».

Згідно ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Встановлено, матеріалами справи підтверджено, що предметом позову є житловий будинок з надвірними спорудами №4-а по 8-ому Балтському провулку в м. Одесі.

Оскаржуваним судовим рішенням визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частку житлового будинку з надвірними спорудами №4-а по 8-ому Балтському провулку в м. Одесі; визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/4 частку житлового будинку з надвірними спорудами №4-а по 8-ому Балтському провулку в м. Одесі; визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними спорудами №4-а по 8-ому Балтському провулку в м. Одесі (а.с.42-44).

Проте, рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 16 червня 2017 року, яким був задоволений позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3, виселено ОСОБА_3 з спірного житлового будинку та вселено до нього ОСОБА_4 Також рішенням суду встановлено, що ОСОБА_4 зареєстрований за спірною адресою з 31.08.2009 року та має право користування вказаним житловим будинком. Крім того, судом встановлено, що спірний будинок належить територіальній громаді (а.с.57-58).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Крім того, суд першої інстанції при вирішені спору не звернув увагу також на ту обставину, що в акті обстеження домоволодіння від 23.05.2011 року (а.с.4) зазначено зареєстрованими за спірною адресою ОСОБА_4 та ОСОБА_6

За таких обставин оскаржуваним судовим рішенням вирішений права та обовязки користувача спірним житловим будинком ОСОБА_4 та Одеської міської ради, оскільки спірний будинок знаходиться на земельній ділянці Одеської міської ради та належить територіальній громаді, які повинні бути залученими до участі у справи в якості відповідачів (ст. ст. 50, 51 ЦПК).

Внаслідок цього суд першої інстанції не визначився з колом осіб, які підлягали залученню до участі в ній в якості належного відповідача, порушив принцип змагальності сторін, згідно якому сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, як це передбачено ст. 12 ЦПК України.

Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи встановлене, судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, судом неправильно застосовані норми матеріального права, тому рішення суду першої інстанції на підставі ст. 376 ч. 1 п. 3, 4 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_2 у задоволенні позову.

Скасування рішення в такому випадку не позбавляє права позивача на пред'явлення позову до осіб, які мають відповідати за цим позовом.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2013 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст Постанови складено 13 червня 2018 року.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді О.С.Комлева

ОСОБА_7