Справа № 371/963/17 Головуючий у І інстанції Капшук Л. О.
Провадження № 22-ц/780/2343/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 23 11.06.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 червня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Олійника В.І., Мережко М.В.,

за участю секретаря Шуляка Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою фізичної особи підприємця ОСОБА_2 на рішення Миронівського районного суду Київської області від 13 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_4, про зобовязання виконати умови договору ,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2017 року позивач звернувся до суду із даним позовом. Свій позов обгрунтовував тим, що 26 липня 2016 року між ним, третьою особою ОСОБА_4 та фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 укладено договір № 18 на створення (передачу) науково-технічної продукції. Згідно договору відповідач зобовязалася виготовити чотири технічні документації із землеустрою: дві щодо поділу земельної ділянки в натурі для ведення особистого селянського господарства і дві щодо поділу земельної ділянки в натурі для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованих в селі Великий Букрин Миронівського району Київської області по вулиці Запорізька, 19. Термін виконання робіт встановлено до 25 грудня 2016 року, загальна вартість робіт, які належить виконати згідно технічного завдання, склала 6000 грн.

До підписання договору на вимогу відповідача їй було сплачено 50 відсотків вартості робіт, оплачені автотранспортні витрати. Відповідачем було призначено дату підписання акту виконаних робіт 31 серпня 2016 року.

ОСОБА_3 вважає, що договір відповідачем не виконаний, просив суд зобовязати відповідача в місячний термін виконати всі умови договору від 26 липня 2016 року № 18, а також стягнути на його користь понесені судові витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 13 березня 2018 року позов задоволено повністю.

Зобовязано ОСОБА_2 виконати умови п 3.1. договору №18 на створення науково-технічної продукції, та надати замовнику акт здачі-приймання робіт та комплект науково-технічної документації. Стягнуто з фізичної особи підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 640 гривень понесених судових витрат у виді судового збору

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не надав належної оцінки доводам відповідача,наявним в матеріалах справи доказам, порушив вимоги ч.4 ст.10 ЦПК України , відповідно до якої суд сприяє всебічному і повному з»ясуванню обставин справи.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 26 липня 2016 року між ФОП ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4. був укладений договір за № 18 на створення (передачу) науково-технічної документації.

Згідно пунктів 1, 1.1. договору замовники ОСОБА_3 та ОСОБА_4 доручили фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки в натурі для ведення особистого селянського господарства (дві технічні документації); виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки в натурі для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд (дві технічні документації), розташованих в селі В.Букрин Миронівського району Київської області, по вул. Запорізька, 19. Термін здачі робіт за договором 25 грудня 2016 року.

На підставі посвідченої приватним нотаріусом ОСОБА_5 та поданої ОСОБА_3 і ОСОБА_4 заяви про поділ земельних ділянок, заяви про розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу земельних ділянок, технічного завдання на складання технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, договору № 18 на створення (передачу) науково-технічної документації від 26.07.2016 відповідачем було розроблено чотири технічні документації щодо поділу земельних ділянок:

1) дві технічні документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер :02:205:0009), яка перебуває в приватній спільній частковій власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і розташована за адресою: вул. Запорізька, 19 села Великий Букрин на території Малобукринської сільської ради Миронівського району Київської області, на основі яких в результаті поділу було сформовано дві земельні ділянки, визначено їх площі, встановлено межі та внесено відповідну інформацію до Державного земельного кадастру:

2) дві технічні документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер :02:205:0010), яка перебуває в приватній спільній частковій власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і розташована за адресою: вулиця Запорізька, 19 села Великий Букрин на території Малобукринської сільської ради Миронівського району Київської області, на основі яких в результаті поділу було сформовано дві земельні ділянки, визначено їх площі, встановлено межі та внесено відповідну інформацію до Державного земельного кадастру:

27 вересня 2016 року рішенням виконавчого комітету Малобукринської сільської ради Миронівського району Київської області за № 26 були присвоєні поштові адреси на земельні ділянки, які належать ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Судом першої інстанції встановлено, що підготовчі роботи, які передували розробці технічної документації щодо поділу земельної ділянки тривали близько 3 місяців (березень-травень 2016 року). Позивач не заперечував щодо сплати авансу до підписання договору, сплатив аванс, оскільки був зацікавлений в проведенні підготовчих робіт в повному обсязі, щоб узгодити межі новостворених ділянок та їх площі. Розробивши технічну документацію щодо поділу земельних ділянок, відповідач передала її до Відділу Держгеокадастру у Миронівському районі Київської області. На основі технічної документації було сформовано чотири земельні ділянки, які зареєстровані в Державному земельному кадастрі 05 серпня 2016 року.

Згідно пункту 3.1. договору по завершенню робіт виконавець надає замовнику акт здачі-приймання робіт та комплект науково-технічної документації.

Судом першої інстанції встановлено, що по завершенню робіт 30 серпня 2016 року виконавець склав акт виконаних робіт. Акт здачі-приймання робіт замовниками не було підписано, комплект науково-технічної документації їм не передано. Такі обставини сторонами в суді першої та апеляційної інстанції не заперечуються.

У заяві від 22 вересня 2016 року позивач поставив до відповідача вимогу надати для опрацювання комплект науково - технічної документації, вказав, що після цього ним будуть виконані умови договору, передбачені пунктами 3.2. і 3.3. У відповідь на заяву відповідач комплект науково-технічної документації не надав.

Факт відмови надати позивачу комплект виготовленої технічної документації не заперечується відповідачем у наявних в матеріалах справи письмових заперечень проти позову.

Положеннями частини 2 статті 28 Закону України «Про землеустрій» визначено, що розробники документації із землеустрою зобовязані: дотримуватися законодавства України, що регулює земельні відносини, а також державних стандартів, норм і правил при здійсненні землеустрою; інформувати зацікавлених осіб про здійснення землеустрою; виконувати всі умови договору; виконувати роботи із складання документації із землеустрою у строк, передбачений договором. Максимальний строк складання документації із землеустрою не повинен перевищувати шести місяців з моменту укладення договору.

У разі невиконання або неналежного виконання умов договору при здійсненні землеустрою, розробники документації із землеустрою несуть відповідальність, передбачену договором і законом.

Матеріалами справи не підтверджено факт передачі ОСОБА_2 науково-технічної продукції.

Враховуючи вищезазначене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку, що в порушення вищевказаних норм ЦК України та правил частини 2 статті 28 Закону України «Про землеустрій», всі умови укладеного сторонами договору на створення (передачу) науково-технічної продукції не було виконано. Зокрема, відповідачем не виконано пункт 3.1. укладеного договору.

У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Згідно правил частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобовязань є договір.

Відповідно до частини 1 статті 626 та статті 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною 1 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 620 ЦК України у разі невиконання боржником обовязку передати кредиторові у власність або у користування річ, визначену індивідуальними ознаками, кредитор має право витребувати цю річ у боржника та вимагати її передання відповідно до умов зобовязання.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з повним зясуванням обставин, що мають значення для справи, висновки викладені у рішенні суду відповідають обставинам справи, судове рішення відповідає чинним нормам процесуального та матеріального права, підстави для скасування рішення суду першої інстанції апеляційним судом не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з вимогами ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 76, 81, 263, 367, 374, 375, ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу фізичної особи підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Миронівського районного суду Київської області від 13 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: