Справа № 428/6530/18
Провадження №2-н/428/673/2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2018 року м. Сєвєродонецьк

Суддя Сєвєродонецького міського суду Луганської області Юзефович І.О. розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 14799,81грн., та середнього заробітку за час затримки розрахунку,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з заявою про видачу судового наказу про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 14799,81грн., та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Як вбачається з матеріалів справи заявником ОСОБА_1 не сплачено судовий збір за вимогу щодо видачі судового наказу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, не надано документ, що підтверджує сплату судового збору за видачу судового наказу, та крім того, не зазначено суму, яка підлягає до стягнення та не наведено розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку, до того ж відсутні письмові документи середньоденного заробітку.

Відповідно до п.п. 1,4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України, до заяви про видачу судового наказу додається документ, що підтверджує сплату судового збору; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Відповідно до ч. 2 ст. 133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом. Таким спеціальним законом є Закон України від 8 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір».

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення тощо.

Законом України від 22 травня 2015 року № 484-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору», який набрав чинності з 1 вересня 2015 року, скорочено перелік суб'єктів, які звільняються від оплати судового збору.

Так, згідно із п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» у редакції, чинній до 1 вересня 2015 року, від сплати судового збору звільнялись позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин.

З 1 вересня 2015 року ця категорія пільговиків звужена. Так, за п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» у редакції, яка діє з 1 вересня 2015 року, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Отже, починаючи з 1 вересня 2015 року, позивачі в справах за позовними вимогами, що випливають із трудових відносин, не звільняються від сплати судового збору, за винятком позивачів у двох категоріях справ: про стягнення заробітної плати та про поновлення на роботі.

З вищенаведеного, вбачається, що заявник ОСОБА_1 не звільняється від сплати судового збору за вимогами щодо видачі судового наказу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Верховного суду України від 16.10.2016 року у справі № 761/14537/15-ц та від 30.11.2016 року у справі № 6-1121цс16.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушенням вимог статті 163 цього Кодексу.

У зв'язку з наведеним, враховуючи, що заявником ОСОБА_1 не сплачено судовий збір за вимогу щодо видачі судового наказу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку ,не надано документ, що підтверджує сплату судового збору за видачу судового наказу, та крім того, не зазначено суму, яка підлягає до стягнення та не наведено розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку, до того ж відсутні письмові документи середньоденного заробітку, отже заява в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку подана з порушенням вимог статті 163 цього Кодексу, а тому суд приходить до висновку про необхідність відмовити у видачі судового наказу ОСОБА_1 в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Керуючись ст.ст. 163, 165, 260, 261, 353 ЦПК України, суддя,-

ухвалив:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 14799,81грн., та середнього заробітку за час затримки розрахунку, в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Роз'яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 ч.1 ст. 165 ЦПК України, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому розділом ІІ «Наказне провадження» ЦПК України, після усунення її недоліків.

Ухвала суду може бути безпосередньо оскаржена до апеляційного суду Луганської області шляхом подачі апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя

.