Постанова

Іменем України

13 червня 2018 року

м. Київ

справа № 638/687/15-ц

провадження № 61-14191св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Фаловської І.М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - комунальний заклад охорони здоров'я «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 квітня 2016 року у складі судді Омельченко К. О. та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 13 червня 2016 року у складі колегії суддів: Довгаль А. П., Сащенко І. С., Коровіна С. Г.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до комунального закладу охорони здоров'я «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» про визнання недійсним та скасування наказу.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 липня 2014 року позивача поновлено на посаді, зокрема, визнано незаконною відмову директора комунального закладу охорони здоров'я «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ОСОБА_5 у прийнятті його на роботу на посаду фельдшера у зв'язку з переводом з комунального закладу охорони здоров'я «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» та зобов'язано директора закладу укласти з ним трудовий договір з 01 жовтня 2013 року.

Наказом комунального закладу охорони здоров'я «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» від 14 жовтня 2014 року № 647-ос ОСОБА_4 було прийнято на роботу без визначення конкретного робочого місця.

Наказом комунального закладу охорони здоров'я «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» від 24 жовтня 2014 року № 670-ос робочим місцем ОСОБА_4 визначено Дергачівське відділення екстреної медичної допомоги.

Позивач вважає зазначений наказ незаконним, оскільки він виданий з порушенням вимог частини першої статті 32 КЗпП України, відповідно до якої переведення на роботу на інше підприємство, установу, організацію, або в іншу місцевість, хоча б разом із підприємством, установою, організацією допускається тільки за згодою працівника. Згоди на переведення до Дергачівського відділення екстреної медичної допомоги позивач не давав.

На підставі викладеного ОСОБА_4, з урахуванням уточнень, просив визнати незаконним та скасувати наказ комунального закладу охорони здоров'я «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» від 24 жовтня 2014 року №670-ос про його працевлаштування в Дергачівське відділення закладу на посаду фельдшера швидкої та невідкладної медичної допомоги по переводу з 9-го відділення комунального закладу охорони здоров'я «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф».

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 квітня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що діяльність комунального закладу охорони здоров'я «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» регулюється спеціальним Законом України «Про екстрену медичну допомогу», відповідно до частини четвертої статті 5 якого одним з основних принципів функціонування системи екстреної медичної допомоги є регіональна екстериторіальність. Тобто в розумінні зазначеного Закону структурний підрозділ комунального закладу охорони здоров'я «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» - Дергачівське відділення хоча і знаходиться територіально в іншому населеному пункті, але, виходячи із законодавчо закріпленого принципу екстериторіальності, не може вважатися таким, що знаходиться в іншій місцевості, а тому при визначенні позивачу місця роботи в Дергачівському відділенні відповідач не порушив вимоги частини першої статі 32 КЗпП України.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 13 червня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, а рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 квітня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що з моменту укладення трудового договору та до часу розгляду справи в суді позивач не звертався до адміністрації комунального закладу охорони здоров'я «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» з вимогами про переміщення або переведення його до іншого структурного підрозділу. За період роботи у закладі ОСОБА_4 не переводили та не переміщали у будь-який інший структурний підрозділ або на роботу до іншого підприємства. Під час прийому на роботу у зв'язку з переведенням в новостворений комунальний заклад охорони здоров'я «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» місцем роботи ОСОБА_4 визначено - фельдшер Дергачівського відділення закладу.

Апеляційний суд зазначав, що при ухваленні рішення в справі взято до уваги принцип регіональної екстериторіальності, за яким функціонує система екстреної медичної допомоги.

Також апеляційний суд, посилаючись на частину першу статті 21 та статтю 29 КЗпП України, зазначав, що спірний наказ є невід'ємною частиною наказу про прийом позивача на роботу, а саме містить одну з істотних умов трудового договору - визначення робочого місця.

Крім того, в ухвалі суду апеляційної інстанції зазначено, що трудовий договір між сторонами справи укладався на виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 липня 2014 року, в якому відсутнє посилання на обов'язок відповідача визначити ОСОБА_4 робоче місце саме в 9-ому відділенні закладу. Підписуючи оспорюваний наказ, ОСОБА_4 розумів, що він є частиною трудового договору й надав свою згоду на роботу, визначену цим договором.

У липні 2017 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким визнати незаконним визначення йому робочого місця в Дергачівському відділенні комунального закладу охорони здоров'я «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» при переведенні з комунального закладу охорони здоров'я «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» на підставі частини першої статті 32 КЗпП України та скасувати наказ комунального закладу охорони здоров'я «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» від 24 жовтня 2014 року № 670-ос.

Касаційна скарга мотивована тим, що мотивувальна частина рішення суду першої інстанції всупереч вимогам пункту 3 частини першої статті 215 ЦПК України 2004 року не містить встановлених судом обставин і визначених відповідно до них правовідносин.

Разом із тим позивач стверджував, що застосування до спірних правовідносин норми статті 5 Закону України «Про екстрену медичну допомогу» є незаконним, оскільки цей Закон визначає організаційно-правові засади забезпечення громадян України та інших осіб, які перебувають на її території, екстреною медичною допомогою та засади створення, функціонування і розвитку системи екстреної медичної допомоги. Нормою матеріального права, що підлягає застосуванню під час вирішення спору, що виник між сторонами, є частина перша статті 32 КЗпП України, оскільки має місце переведення працівника без його згоди на роботу в іншу місцевість.

23 вересня 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення комунального закладу охорони здоров'я «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» на касаційну скаргу.

Доводи заперечень на касаційну скаргу є аналогічними висновкам, якими суд апеляційної інстанцій мотивував свою ухвалу.

У зв'язку з викладеним відповідач просив касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

16 березня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Встановлено, і про це свідчать матеріали справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_4 з квітня 2003 року працював на станції невідкладної медичної допомоги м. Харкова, спочатку на посаді молодшої медичної сестри 9-ї підстанції, а в липні цього ж року був переведений на посаду фельдшера загальної профільної бригади 9-ї підстанції служби швидкої допомоги м. Харкова, яка була структурним підрозділом комунальної установи охорони здоров'я «Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної допомоги ім. проф. О. І. Мєщанінова», де позивач працював до 31 грудня 2012 року.

Починаючи з 01 січня 2013 року в структурі швидкої допомоги України розпочато проводення реформ, у зв'язку з чим служба швидкої допомоги м. Харкова була переведена із підпорядкування комунальної установи охорони здоров'я «Харківська міська клінічна лікарняшвидкої та невідкладної допомоги ім. проф. О. І. Мєщанінова» у підпорядкування комунальної установи охорони здоров'я «Обласна клінічна лікарня - центр екстреної медичної допомоги і медицини катастроф».

З 01 січня 2013 року ОСОБА_4 переведено на посаду фельдшера невідкладних станів 9-го відділення екстреної медичної допомоги комунальної установи охорони здоров'я «Обласна клінічна лікарня - центр екстреної медичної допомоги і медицини катастроф», де він працював до 31 вересня 2013 року.

У вересні 2013 року адміністрація комунальної установи охорони здоров'я «Обласна клінічна лікарня - центр екстреної медичної допомоги і медицини катастроф» повідомила працівників закладу про те, що з 01 жовтня 2013 року станція швидкої допомоги вийде із структури комунальної установи охорони здоров'я «Обласна клінічна лікарня - центр екстреної медичної допомоги і медицини катастроф» та стане самостійною юридичною особою - комунальною установою охорони здоров'я «Центр екстреної медичної допомоги і медицини катастроф». Працівникам запропоновано написати заяви про звільнення з комунальної установи охорони здоров'я «Обласна клінічна лікарня - центр екстреної медичної допомоги і медицини катастроф» у зв'язку з переведенням до комунальної установи охорони здоров'я «Центр екстреної медичної допомоги і медицини катастроф».

Комунальний заклад охорони здоров'я «Центр екстреної медичної допомоги і медицини катастроф» був створений не в результаті реорганізації юридичної особи, а як нова самостійна організація, тому не є правонаступником комунальної установи охорони здоров'я «Обласна клінічна лікарня - центр екстреної медичної допомоги і медицини катастроф».

20 вересня 2013 року ОСОБА_4 було запропоновано написати заяву про звільнення з комунальної установи охорони здоров'я «Обласна клінічна лікарня - центр екстреної медичної допомоги і медицини катастроф» за переведенням та заяву про прийом на роботу до новоствореного комунального закладу охорони здоров'я «Центр екстреної медичної допомоги і медицини катастроф».

30 вересня 2013 року позивача ознайомлено під підпис з графіком змін на жовтень 2013 року, згідно з яким він повинен виходити на роботу в Дергачівське відділення закладу. Позивач з цим графіком змін не погодився і почав з 02 жовтня 2013 року виходити на роботу у свої зміни до 9-го відділення комунального закладу охорони здоров'я «Центр екстреної медичної допомоги і медицини катастроф», однак його не допускали до роботи протягом місяця.

У зв'язку з наведеним ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 липня 2014 року позов ОСОБА_4 до комунального закладу охорони здоров'я «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», комунального закладу охорони здоров'я «Обласна клінічна лікарня - центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», треті особи: Департамент охорони здоров'я Харківської обласної державної адміністрації, ОСОБА_5, ОСОБА_7, про визнання незаконною відмови у прийнятті на роботу за переведенням, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за період вимушеного прогулу задоволено.

Визнано незаконною відмову директора комунального закладу охорони здоров'я «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ОСОБА_5 у прийнятті ОСОБА_4 на роботу на посаду фельдшера у зв'язку з переведенням з комунального закладу охорони здоров'я «Обласна клінічна лікарня - центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф».

Зобов'язано директора комунального закладу охорони здоров'я «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ОСОБА_5 укласти трудовий договір з ОСОБА_4 у зв'язку з його переведенням з комунального закладу охорони здоров'я «Обласна клінічна лікарня - центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» з 01 жовтня 2013 року.

Стягнуто з комунального закладу охорони здоров'я «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 25 974,64 грн з урахуванням обов'язкових платежів до державного бюджету України та судовий збір до державного бюджету України в розмірі 229,40 грн.

Стягнуто з директора комунального закладу охорони здоров'я «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ОСОБА_5 на користь комунального закладу охорони здоров'я «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» шкоду, спричинену незаконною відмовою в прийнятті на роботу ОСОБА_4, в розмірі 25 974,64 грн з урахуванням обов'язкових платежів до державного бюджету України.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 30 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 листопада 2015 року, апеляційні скарги комунального закладу охорони здоров'я «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», ОСОБА_5 задоволено частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 липня 2014 року в частині стягнення з директора комунального закладу охорони здоров'я «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ОСОБА_5 на користь комунального закладу охорони здоров'я «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» шкоди, спричиненої незаконною відмовою в прийнятті на роботу ОСОБА_4, в розмірі 25 974,64 грн скасовано.

У решті рішення залишено без змін.

На виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 липня 2014 року наказом комунального закладу охорони здоров'я «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» від 14 жовтня 2014 року №647-ос ОСОБА_4 прийнято на роботу до цього закладу у зв'язку з переведенням з комунального закладу охорони здоров'я «Обласна клінічна лікарня - центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» з 01 жовтня 2013 року.

З цим наказом позивач ознайомлений 17 жовтня 2014 року, що підтверджується його підписом в ньому. Ознайомлюючись з наказом, ОСОБА_4 зробив на ньому свої зауваження з приводу відсутності в ньому визначення фактичного місця роботи, у зв'язку з чим просив визначити місце його роботи в 9-му відділенні комунального закладу охорони здоров'я «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», в якому він раніше працював.

Наказом комунального закладу охорони здоров'я «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» від 24 жовтня 2014 року №670-ос були внесені зміни до наказу цього закладу від 14 жовтня 2014 року №647-ос, а саме визначено з 24 жовтня 2014 року Дергачівське відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги робочим місцем ОСОБА_4

У подальшому ОСОБА_8 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова із заявою про роз'яснення рішення цього суду від 11 липня 2014 року.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 жовтня 2014 року роз'яснено, що трудовий договір з ОСОБА_8 підлягає укладенню з підстав переведення його з посади фельдшера з комунального закладу охорони здоров'я «Обласна клінічна лікарня - центр екстреної медичної допомоги і медицини катастроф» до 9-го відділення комунального закладу охорони здоров'я «Центр екстреної медичної допомоги і медицини катастроф» на посаду фельдшера.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 05 січня 2015 року апеляційну скаргу комунального закладу охорони здоров'я «Центр екстреної медичної допомоги і медицини катастроф» задоволено частково.

Скасовано ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 жовтня 2014 року, передано питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи ухвалу місцевого суду, апеляційний суд зазначав про відсутність підстав для роз'яснення рішення. Оскільки однією із позовних вимог ОСОБА_4 була вимога щодо поновлення його на посаді фельдшера відділення № 9 комунального закладу охорони здоров'я «Центр екстреної медичної допомоги і медицини катастроф», а резолютивна частина рішення суду від 11 липня 2014 року в цій частині вимог ніякого висновку не містить, тому відповідно до положень пункту 1 частини першої статті 220 ЦПК України 2004 року повинно бути ухвалено додаткове рішення.

Додатковим рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 лютого 2015 року заяву ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення задоволено.

Визнано незаконною відмову директора комунального закладу охорони здоров'я «Центр екстреної медичної допомоги і медицини катастроф» ОСОБА_5 у прийнятті ОСОБА_4 на роботу на посаду фельдшера 9-го відділення у зв'язку з переведенням з комунального закладу охорони здоров'я «Обласна клінічна лікарня - центр екстреної медичної допомоги і медицини катастроф» та зобов'язано директора комунального закладу охорони здоров'я «Центр екстреної медичної допомоги і медицини катастроф» ОСОБА_5 укласти трудовий договір з ОСОБА_4 у зв'язку з його переведенням з комунального закладу охорони здоров'я «Обласна клінічна лікарня - центр екстреної медичної допомоги і медицини катастроф» з 01 жовтня 2013 року на посаду фельдшера 9-го відділення комунального закладу охорони здоров'я «Центр екстреної медичної допомоги і медицини катастроф».

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 04 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 листопада 2015 року, апеляційну скаргу комунального закладу охорони здоров'я «Центр екстреної медичної допомоги і медицини катастроф» задоволено.

Додаткове рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 лютого 2015 року скасовано.

Відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення.

Скасовуючи додаткове рішення місцевого суду, апеляційний суд виходив з того, що підстав для його ухвалення не було, оскільки рішення суду Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 липня 2014 року вже виконано.

Згідно з частиною першою статті 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Пунктом третім частини першої статті 29 КЗпП України передбачено обов'язок роботодавця визначити працівникові робоче місце.

Відповідно до частини першої статті 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

Аналіз наведеної норми свідчить про те, що переведення на іншу роботу має місце лише у випадку, коли особа перебуває в трудових відносинах з роботодавцем. Зазначена стаття не поширюється на правовідносини, пов'язані з укладенням трудового договору, та виключає можливість переведення працівника на іншу роботу на зазначеній стадії трудових відносин.

Як уже зазначалося, спір між сторонами справи виник з приводу укладення трудового договору, зокрема, з підстав визначення позивачеві робочого місця у структурному підрозділі відповідача. До моменту видання наказу про прийняття на роботу ОСОБА_4 він не перебував у трудових відносинах з комунальним закладом охорони здоров'я «Центр екстреної медичної допомоги і медицини катастроф», наказ про прийняття його на роботу видано відповідачем на підставі рішення суду, яким зобов'язано директора цього закладу укласти з позивачем трудовий договір.

Суди першої та апеляційної інстанцій, вирішуючи спір по суті позовних вимог, урахували наведені положення закону та зазначені обставини та дійшли правильних висновків, що при визначенні ОСОБА_4 робочого місця в Дергачівському відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги відповідач не порушив вимоги частини першої статті 32 КЗпП України, оскільки положення цієї норми спірні правовідносини не регулюють.

Таким чином, висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, доказам у справі надана належна правова оцінка.

Доводи касаційної скарги про необхідність застосування до спірних правовідносин положення частини першої статті 32 КЗпП України є необґрунтованими, висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність судових рішень не впливають. Інші доводи касаційної скарги стосуються переоцінки доказів, що перебуває поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Згідно із статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 13 червня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

І. М. Фаловська

С. П. Штелик