Головуючий суду 1 інстанції - Ковальов В.М.
Доповідач - Суддя- доповыдач Луганська В.М.
Справа № 414/2287/17
Провадження № 22ц/782/227/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2018 року м. Сєвєродонецьк

Апеляційний суд Луганської області колегія суддів цивільної палати у складі:

головуючого Луганської В.М.,

суддів -Коновалової В.А., Назарової М.В.

за участю секретаря: Перишкіна Т.М.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»

відповідач - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Луганської області у м. Сєвєродонецьку в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Кремінського районного суду Луганської області від 31 січня 2018 року ухвалене у складі судді Ковальова В.М. у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

В листопаді 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовною заявою про стягнення кредитної заборгованості. В обґрунтування заявлених вимог позивачем зазначено, що ОСОБА_3з метою отримання банківських послуг звернулася до позивача, у зв'язку з чим підписала заяву б/н від 24.01.2011 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 11 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом на заяві. Позивач вказав, що заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування Банку, які були надані йому для ознайомлення.

Банк свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

На порушення умов договору та вимог закону ОСОБА_3 зобов'язання належним чином не виконувала у зв'язку з чим станом на 31.08.2017 року виникла заборгованість 122803,37 грн, яка складається з наступного: 11 003, 08 грн. заборгованість за кредитом; 108 205, 44 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом; 3 094, 85 грн. заборгованості за пенею та комісією; штрафи: 500, 00 грн.

ПАТ КБ «ПриватБанк» просив суд стягнути з відповідача вказану заборгованість, а також судові витрати у розмірі 1842, 05 грн.

Рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 31 січня 2018 року

позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Суд стягнув з ОСОБА_3 на користь позивача заборгованість за договором про надання банківських послуг від 24.01.2011 року у розмірі 119208, 52 грн. та судові витрати у розмірі 1 788, 08 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, в якій відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Кремінського районного суду Луганської області від 31 січня 2018 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заявлених вимог позивача відмовити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом неповно встановлені обставини справи, що мають значення для її правильного вирішення. Погашення заборгованості за кредитним договором мало б здійснюватися щомісяця до 25 числа кожного місяця з обов'язковим мінімальним щомісячним платежем у розмірі 7 % від заборгованості за кредитом. При винесенні рішення суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивач надав до суду копію довідки про умови кредитування та копію витягу з «Умов та правил надання банківських послуг», які відповідачем не підписані, суд не встановив наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності. У заяві від 24.01.2011 року домовленості щодо збільшення строку позовної давності немає.

В скарзі апелянт зауважив, що суд не звернув уваги на заперечення відповідача про нарахування відсотків за користування кредитом. Одночасно були нараховані відсотки на прострочену заборгованість за процентною ставкою (поточною ) та відсотки на прострочену заборгованість за процентною ставкою ( простроченою), яка нараховується як штраф у разі неналежного виконання зобов'язань щодо сплати відсотків за використання у розмірі 100 % від суми неналежно сплачених відсотків. Відповідач посилається на ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» стосовно якого забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами громадянам, які зареєстровані та проживають у зоні проведення антитерористичної операції.

Апелянт в апеляційній скарзі зазначив, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у застосування наслідків пропуску строку позовної давності, про застосування якої просив відповідач.

В судовому засіданні ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримала посилаючись на доводи викладені в апеляційній скарзі, пояснила суду, що вона не згодна із збільшенням процентної ставки по договору, її не повідомляли про збільшення процентної ставки, останній платіж по картці нею здійснено 24.06.2014 року, відповідачем пропущено строк, що передбачено п.2.11.1.4.6 договору.

В судовому засіданні представник ПАТ КБ «ПриватБанк» апеляційну скаргу не визнав, вважає що відсутні підстави для скасування судового рішення.

Заслухавши доповідача, вислухав учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві.

Згідно роз'яснень, які містяться в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Як вбачається з апеляційної скарги відповідачем рішення суду оскаржується в частині стягнення з відповідача кредитної заборгованості. Рішення суду в частині відмови у задоволенні заявлених вимог Банку про стягнення пені та штрафу не оскаржується учасниками справи, а тому апеляційний суд відповідно до частини 1 ст. 367 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду лише в частині стягнення з відповідача кредитної заборгованості.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст.12 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно із ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того, згідност.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Як вбачається із матеріалів справи рішення суду в оскаржуваній частині не відповідає вказаним вимогам.

Задовольняючи частково вимоги банку, суд першої інстанції виходив з того, що судом встановлені наступні обставини: відповідно до анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 24 січня 2011 року ОСОБА_3, ознайомившись із умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами Банку, отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна». Починаючи з січня 2011 року відповідач користувалася кредитними коштами. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань відповідно до договору про надання банківських послуг, утворилась заборгованість, у сумі 128918, 54 грн. Банком пред'явлені вимоги про стягнення суми заборгованості за кредитом без урахування процентної складової штрафу у розмірі 122803, 37 грн. Встановивши вказані обставини суд першої інстанції дійшов висновку щодо задоволення заявлених вимог у сумі 119208, 52 грн. Суд вважав, що заява ОСОБА_3 про застосування строку позовної давності безпідставна, оскільки сторонами було збільшено строк позовної давності, відповідно до п.1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг строк позовної давності за вимогами Банку про повернення кредиту, сплати процентів, винагороди, неустойки-пені, штрафі складає 50 років.

Колегія суддів судової палати вважає, що такі висновки суду не відповідають встановленим по справі обставинам і вимогам закону, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що 24.01.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено договір про надання банківських послуг, за яким банк відкрив позичальнику картковий рахунок із встановленим кредитним лімітом в розмірі 5000 грн. зі сплатою 30 % річних (2,5 % на місяць) за користування кредитними коштами.

Вказаний договір про надання банківських послуг складається із анкети- заяви позичальника, Пам'ятки клієнта, Умов та правил (13).

Підписавши довідку про Умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду, відповідач погодився щомісячно до 25 числа сплачувати 7 % від заборгованості, проценти за користування кредитом у розмірі 30% річних та комісію за зняття готівки.

ОСОБА_3, користуючись кредитними коштами, періодично сплачувала заборгованість за наданим кредитом, останній платіж здійснила 24 червня 2014 року.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам (частина друга статті 1067 ЦК України).

Пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил передбачено право банку проводити зміни тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за виключенням випадків зміни розмірів наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картрахунку згідно з пунктом 1.1.3.1.9 цього договору. Якщо протягом семи днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду з умовами, то вважається, що клієнт прийняв нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку кредиту (кредитного ліміту) банк залишає за собою в односторонньому порядку за власним рішенням і без попереднього повідомлення клієнта.

Відповідно до пункту 2.1.1.5.5 Умов та правил позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно з пунктом 2.1.1.5.5 Умов та правил позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості, банк просив стягнути її з відповідача у розмірі - 122803,37 грн, яка складається з наступного: 11 003, 08 грн. заборгованість за кредитом; 108 205, 44 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом; 3 094, 85 грн. заборгованості за пенею та комісією; штрафи: 500, 00 грн.

З наданого банком розрахунку заборгованості відповідача вбачається, що заборгованість за відсотками до серпня 2014 року нараховувалася за ставкою 30 %, починаючи з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року - за ставкою 34, 8 %, а з 01 квітня 2015 року по 31 серпня 2017 року - за ставкою 43, 2 % (а.с.8-11 т.с.1).

В порушення вимог ЦПК України суд першої вказаний розрахунок не перевірив та не зробив висновок щодо правильності нарахування заборгованості за кредитним договором за усіма її складовими.

Пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил передбачено право банку проводити зміни тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за виключенням випадків зміни розмірів наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картрахунку згідно з пунктом 1.1.3.1.9 цього договору. Якщо протягом семи днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду з умовами, то вважається, що клієнт прийняв нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку кредиту (кредитного ліміту) банк залишає за собою в односторонньому порядку за власним рішенням і без попереднього повідомлення клієнта.

Згідно з пунктом 1.1.3.1.9 Умов та правил банк зобов'язаний не рідше одного разу на місяць способом, зазначеним у заяві, надавати позичальнику виписку про стан картрахунків та про проведені за минулий місяць операції по картрахунках. При підключенні позичальника до системи INTERNET-banking (приват24) надання виписок здійснюється через даний комплекс. При підключенні клієнта до комплексу Mobail-banking банк надає можливість доступу до інформації про стан рахунка шляхом використання функції SMS-повідомлень.

Обов'язком клієнта відповідно до пункту 1.1.2.3 Умов та правил є отримання виписки про стан картрахунків і про проведені операції за картрахунками.

Відповідно до пункту 2.1.1.5.5 Умов та правил позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

Колегія суддів вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що Банк проінформував відповідача про зміну відсоткової ставки з 30% на 34, 8%, починаючи з 01 вересня 2014 року, з 34, 8 % на 43,20 % з 01 квітня 2015 року.

Колегія суддів судової палати не приймає до уваги надану позивачем роздруківку відправки СМС повідомлення відповідачу, оскільки в розумінні ст.80 ЦПК України це не є достатнім доказом того, що відповідач у визначеному законом порядку повідомлений про збільшення відсоткової ставки. Крім того, відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору та вимог частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку (Постанова ВСУ від 30.11.2016 р. №6-823цс16).

Аналізуючи умови кредитного договору у сукупності із неналежним повідомленням відповідача про зміну Банком відсоткової ставки за користування кредитними коштами в односторонньому порядку, колегія суддів вважає встановленим, що відсотки за користування кредитом слід вважати у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

При розгляді справи у суді першої інстанції, відповідач надав суду заяву про застосування позовної давності (а.с.63 т.с.1).

Відмовляючи у задоволенні вказаної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що сторонами збільшено строк позовної давності до 50 років. Колегія суддів вважає, що такий висновок суду не відповідає встановленим по справі обставинам та вимогам закону.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

В додаткових поясненнях до позовної заяви позивач зазначив, що строк позовної давності було збільшено до 50 років (с.с.72-75 т.с1). В судовому засіданні представник Банку вказав, що строк дії перевипущеної картки відповідача до 06.2018 року, тому банком строки не пропущено.

Однак, Банком не надано суду належних та допустимих доказів, що відповідачем були погодженні та підписані зміни до умов надання кредиту в яких встановлено строк позовної давності до 50 років. Тому, в даному випадку підлягає застосуванню загальний строк позовної давності - три роки.

Колегія суддів судової палати не приймає до уваги посилання представника банку, що кредитна картка була перевипущена і строк дії картки до 06.2016 року.

Так, відповідачем в судовому засіданні надано кредитну картку НОМЕР_2 в якій зазначено строк дії картки - 11.2014 року.

Відповідно до п.2.1.1.2.11 Умов картка діє до останнього дня місяця зазначеного на лицевій стороні картки.

П.2.1.1.2.12.Умов передбачено, що по закінченні строку дії картки, картка продовжується Банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії).

Колегія суддів судової палати не приймає до уваги надану Банком інформацію, що відповідачем20.12. 2014 року було надано відповідачу перевипущену кредитну картку, оскільки надана інформація не містить підпису відповідача про отримання кредитної картки, відповідач заперечує, що нею була отримана кредитна картка 20.12.2014 року і зазначає, що в цей день нею у Банку оформлювалася соціальна картка.

Враховуючи, вищенаведене, колегія суддів вважає, що Банком не надано належних та допустимих доказів того, що перевипущена кредитна картка була надана відповідачу.

В заяві про застосування строку позовної давності відповідач вказала, що остання оплата заборгованості по кредиту нею була здійснена 24.06.2014 року у сумі 548, 86 грн., починаючи з цього часу банк фактично знав про своє порушене право.

В судовому засіданні встановлено і сторонами на оспорюється, що позивачем останній платіж відповідачем здійснено 24.06.2014 року.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Як установлено судами, відповідач не виконав взятих на себе зобов'язань щодо погашення боргу до 11.2014 року, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом про захист свого порушеного права 09.11.2017 року. За таких підстав доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно не задовольнив її заяву про пропущення банком строку позовної давності знайшли своє підтвердження.

Оскільки погашення процентів передбачено умовами договору щомісячно за попередній місяць, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником свого зобов'язання до кожного платежу, а до суду Банк із позовом звернувся 09.11.2017 року (а.с. 47 т.с.1), то до стягнення згідно вимог ст. 256 ЦК України в межах строку позовної давності належать заборгованість за кредитом у сумі 11003, 08 грн. та відсотки за користування кредитом з листопада 2014 року до 31 серпня 2017 року у розмірі - 9596, 46 грн. (відсотки з 11.2014 року по 19.01.2015 року -10997, 93 грн.(заборгованість за кредитом) * 30% (відсоткова ставка) 100 :360 (кількість календарних днів на рік згідно п. 2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою *81 (кількість днів) =742, 36 грн. ; відсотки з 28.01.2015 по 27.02.2015 - 11003, 08 грн.*30% :100 :360*31=284, 25 грн.; відсотки з 28.02.2015 року по 31.08.2017 року - 11003, 08*30%:100:360*916=8399, 02 грн.; відсотки на прострочену заборгованість - 152, 73 грн.).

Колегія суддів не приймає до уваги посилання ОСОБА_3 про те, що відповідно до п.2.1.1.4.6. Банк зобов'язаний був пред'явити до неї вимоги про стягнення кредитної заборгованості на 91 день з моменту порушення умов виконання зобов'язань, оскільки зазначеним пунктом Умов і правил надання банківських послуг передбачено право банку змінювати строк виконання повернення кредитних коштів, а на обов'язковою умовою.

Не заслуговують уваги доводи апеляційної скарги про те, що позивачем одночасно були нараховані відсотки на прострочену заборгованість за процентною ставкою (поточною) та відсотки на прострочену заборгованість за процентною ставкою (простроченою), яка нараховується як штраф у разі неналежного виконання зобов'язань щодо сплати відсотків за використання у розмірі 100 % від суми неналежно сплачених відсотків та судом не враховано положення ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» стосовно якого забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами громадянам, які зареєстровані та проживають у зоні проведення антитерористичної операції. Оскільки відповідач підписавши анкету - заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку погодилась з умовами нарахування відсотків у тому числі у разі наявності простроченої заборгованості. Нарахування процентної ставки (простроченої) за своєю правовою природою є забезпеченням виконання позичальником узятих на себе зобов'язань за кредитним договором та є відмінними від штрафу, тому відсутні правові підстави застосуванняв цій частині ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

На підставі вищевикладеного, приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за договором про надання банківських послуг від 24 січня 2011 року станом на 31.08.2017 року у розмірі - 20 599, 54 грн., яка складається: заборгованість за кредитом - 11003, 08 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом з 09.11.2014 року по 31.08.2017 року - 9596, 46 грн.

Заявлені вимоги Банку про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом з 22.04.2011 року по 08.11.2014 року задоволенню не підлягають у зв'язку з пропуском строку.

Відповідно до підпункту «в» пункту 3 частини першої статті 382, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції. Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, а позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір», то з ПАТ КБ «Приват Банк» підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 3 032, 65 грн.

Керуючись ст. ст. 259, 376, 382, 383, 384, 386 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Кремінського районного суду Луганської області від 31 січня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_3 заборгованості у розмірі 119 208, 52 грн. та судового збору скасувати і в цій частині ухвалити нове рішення, яким заявлені вимоги Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» до ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» () заборгованість за договором про надання банківських послуг від 24.01.2011 року заборгованість станом на 31.08.2017 року у розмірі - 20 599, 54 грн., яка складається:

заборгованість за кредитом - 11003, 08 грн.;

заборгованість по процентам за користування кредитом з 09.11.2014 року по 31.08.2017 року - 9596, 46 грн.

В задоволенні заявлених вимог Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом з 22.04.2011 року по 08.11.2014 року відмовити у зв'язку з пропуском строку.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» на користь держави судовий збір у розмірі 3 032, 65 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 08 червня 2018 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді В.А.Коновалова

М.В. Назарова