Постанова

Іменем України

06 червня 2018 року

м. Київ

справа № 591/6308/13-ц

провадження № 61-9057св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

відповідач - ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

третя особа - Служба у справах дітей Сумської міської ради,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення апеляційного суду Сумської області від 16 березня 2016 року у складі суддів: Ільченко О. Ю., Гагіна М. В., Рибалки В. Г.,

встановив:

У липні 2013 року публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернулося до суду з позовом, у якому просило звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором шляхом проведення прилюдних торгів згідно з Законом України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності, виселити з житлового приміщення без надання іншого житла ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 14 травня 2008 року між банком і ОСОБА_3 був укладений кредитний договір та на забезпечення виконання зобов'язання іпотечний договір, предметом якого є квартира АДРЕСА_1

Внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором утворилась заборгованість, яка станом 19 червня 2013 року становить 784 481,16 грн.

Посилаючись на вказані обставини, просив позов задовольнити.

Заочним рішенням Зарічного районного суду міста Суми від 04 грудня 2013 року у складі судді Шершак М. І. позов публічного акціонерного товариства «Альфа - Банк» задоволено.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 14 травня 2008 року в сумі 784 481,16 грн звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_2 та належить на праві власності ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Альфа - Банк», шляхом проведення прилюдних торгів згідно з Законом України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмета іпотеки відповідно до договору іпотеки від 14 травня 2008 року у розмірі 368 650,00 грн.

Виселено без надання іншого житла ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 із квартири АДРЕСА_3 зі зняттям їх з реєстраційного обліку у Головному управлінні Державної міграційної служби України в місті Сумах.

Рішення суду мотивоване тим, що позичальник порушив умови кредитного договору, внаслідок чого утворилась заборгованість, у рахунок погашення якої суд звернув стягнення на предмет іпотеки та виселив без надання іншого житла відповідачів зі зняттям їх з реєстраційного обліку.

Ухвалою Зарічного районного суду міста Суми від 21 жовтня 2015 року заяву представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6 про перегляд заочного рішення суду залишено без задоволення.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 16 березня 2016 року змінено заочне рішення Зарічного районного суду міста Суми від 04 грудня 2013 року у частині визначення початкової ціни предмета іпотеки.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором від 14 травня 2008 року станом на 19 червня 2013 року в розмірі 784 481,16 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 14 травня 2008 року - квартиру АДРЕСА_4, яка на праві власності належить ОСОБА_3, шляхом проведення прилюдних торгів згідно з Законом України «Про виконавче провадження» за початковою ціною предмета іпотеки 635 300,00 грн.

Рішення суду в частині вимог про виселення залишено без змін.

На час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» рішення суду не підлягає виконанню.

Змінено рішення суду в частині стягнення судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» 243,60 грн судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції.

Апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про визначення початкової ціни продажу предмета іпотеки, виходячи із вартості, вказаної у пункті 3.3 договору іпотеки, не врахувавши при цьому норми статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» та пункт 6.6 договору іпотеки.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду в частині зупинення його виконання на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Скарга аргументована тим, що однією з умов застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є відсутність іншого нерухомого майна. Проте апеляційний суд цю обставину взагалі не досліджував та не з'ясовував наявність у відповідача іншого нерухомого майна.

Рішення апеляційного суду оскаржується лише в частині зупинення його виконання на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», в іншій частині судове рішення не оскаржується, тому в касаційному порядку не переглядається (частина перша статті 400 ЦПК України).

У вересні 2016 року ОСОБА_3 подав заперечення, в яких просить залишити без задоволення касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» та залишити без змін оскаржуване судове рішення як таке, що ухвалене із додержанням норм матеріального та процесуального права.

Зазначав, що його тимчасова відсутність у спірній квартирі не спростовує факту використання її як місця постійного проживання, у зв'язку з чим суд апеляційної інстанції правильно застосував Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та правильно зупинив виконання рішення суду на час дії цього Закону.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу № 591/6308/13-ц передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що 14 травня 2008 року між публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_7 був укладений кредитний договір, згідно з яким позичальник отримав кредит в сумі 73 000 дол. США на строк користування 120 календарних місяці зі сплатою 14,5 % річних. Цільове призначення кредиту - придбання нерухомого майна з метою його подальшого використання у підприємницькій діяльності.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 14 травня 2008 року між публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_7 укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_11 загальною площею 62,12 кв. м, що знаходиться у будинку АДРЕСА_10 у місті Сумах та належить останньому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 14 травня 2008 року.

У вказаній вище квартирі зареєстровані ОСОБА_7 (власник), ОСОБА_4 - його дружина, ОСОБА_8 - донька.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 19 червня 2013 року утворилась заборгованість у розмірі 98 146,02 дол. США, що еквівалентно 784 481,16 грн, яка складається із заборгованості за кредитом - 65 253,46 дол. США, що еквівалентно 521 570,91 грн, за відсотками - 24 057,26 дол. США, що еквівалентно 192 289,68 грн, пені - 8 835,30 дол. США, що еквівалентно 70 620,57 грн.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції виходив із того, що відповідач не виконав взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість, і дійшов висновку, що вимоги позивача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_5 підлягають задоволенню.

Зупиняючи виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», апеляційний суд виходив із відсутності доказів щодо наявності у власності позичальника іншого житлового приміщення. При цьому, зазначив, що спірне нерухоме майно використовується відповідачем як місце його постійного проживання, оскільки згідно з довідкою комунального підприємства «Сумижитло» ОСОБА_7 та члени його родини зареєстровані у ньому.

З висновками апеляційного суду в оскарженій частині погодитися не можна з таких підстав.

Частиною першою статті 33, статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання.

07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільнення від його виконання. Відтак мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не позбавляє кредитора права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) зазначене майно.

Рішення судів про звернення стягнення на предмет іпотеки, ухвалені до і після прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» залишаються в силі, а їх виконання зупиняється до вдосконалення механізму, передбаченого статтею 3 цього Закону.

Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню.

Вказаний правовий висновок висловлений у постановах Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справах № 6-57цс15 та № 6-58цс15, від 07 липня 2015 року у справі № 6-345цс15.

Під час розгляду справи представник публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» посилався на те, що відповідачі не проживають у спірній квартирі.

Представник ОСОБА_7 під час перегляду заочного рішення Зарічного районного суду міста Суми не заперечував, що ОСОБА_7 та його сім'я не проживають у квартирі АДРЕСА_6, тому не мали можливості отримувати кореспонденцію з виконавчої служби.

Крім того, відповідно до актів відділу держаної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції від 16 березня 2015 року та 07 квітня 2015 року ОСОБА_7, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не проживають за вказаною вище адресою.

27 серпня 2015 року відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби провів опис квартири АДРЕСА_6, про що складено відповідний акт, згідно з яким ні ОСОБА_3 ні його сім'я у вказаному житловому приміщенні не проживають і квартира була передана на відповідальне зберігання третім особам, які там проживають.

Також установлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_3 на праві власності зареєстровано інше нерухоме майно, у тому числі будинок АДРЕСА_8, домоволодіння АДРЕСА_9 Чернігівської області.

Апеляційний суд на вищезазначене уваги не звернув, пославшись на відсутність доказів щодо наявності у власності позичальника іншого житлового приміщення та на те, що спірне нерухоме майно використовується відповідачем як місце його постійного проживання, безпідставно зупинив виконання рішення судового рішення на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Ураховуючи вищенаведене, рішення апеляційного суду в оскарженій частині не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу статті 411 ЦПК України підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 400, 409, 412 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

постановив:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити.

Рішення апеляційного суду Сумської області від 16 березня 2016 року в частині зупинення його виконання на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» скасувати.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська

Судді:Н. О. Антоненко В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. І. Крат