№2/504/1364/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2018 р. смт. Доброслав

Суддя Комінтернівського районного суду Одеської області, ОСОБА_1 розглянувши заяву ОСОБА_2, про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення зобовязання та стягнення грошових коштів.

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом в якому просив припинити договір доручення від 08.06.2015 року та стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 3222,66 дол. США, що за курсом НБУ на час предявлення позову еквівалентно 86786,23 гривень.

Одночасно з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру №153, загальною площею 110 кв.м., житловою площею 50,3 кв.м. у будинку №121 по вул. Червонофлотська в м. Біла Церква Київської області та на всі транспортні засоби при їх наявності, мотивуючи це тим, що у разі задоволення судом позову, відповідач відчужить зазначене майно на користь третіх осіб, що в свою чергу утруднить чи унеможливіть рішення суду.

Розглянувши заяву, вивчивши письмові матеріали справи, суд прийшов висновку, що заява задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України, позов забезпечується у тому числі шляхом накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-який стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Як визначено у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відмовляючи в задоволені заяви, суд виходив з того, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували б наявність у відповідача транспортних засобів; з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не можливо достовірно встановити належність відповідачу вказаного майна; не наведено обставин, які свідчать про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим майбутнє виконання рішення суду.

Таким чином ураховуючи вищевикладене суд прийшов до висновку, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 151, 152, 153, 210 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

В задоволені заяви ОСОБА_2 відмовити

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції, у відповідності до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України, в 15 денний строк з дня проголошення ухвали, а особами, що не були присутні у судовому засіданні під час її проголошення протягом пятнадцяти днів з дня отримання копії даної ухвали.

Суддя Н.В. Вінська