Справа № 466/5466/17 Головуючий у 1 інстанції: Білінська Г.Б.
Провадження № 22-ц/783/720/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Симця В.І.

за участю: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представника ОСОБА_4- ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 23 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, в якому просив стягнути з відповідача 3 964 500 грн. боргу. В ході розгляду справи змінив предмет позову та просив звернути стягнення на предмет іпотеки нежитлове приміщення, заклад громадського харчування, загальною площею 499,4 кв.м, та земельну ділянку, загальною площею 0,0381 га, кадастровий номер :13:002:0056, що знаходяться за адресою: Львівська область, м.Броди, вул. Гончарська, 5 та належать відповідачу, шляхом продажу з прилюдних торгів за початковою ціною нежитлового приміщення 3 506 405,00 гривень та земельної ділянки 55354,00 гривень, а кошти, одержані від реалізації предмета іпотеки, спрямувати для задоволення вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_6 в сумі 3 964 500 (три мільйони девятсот шістдесят чотири тисячі пятсот) гривень основного боргу за договором позики. Позов мотивував тим, що між ним та відповідачем був укладений договір позики, за умовами якого відповідач отримав у позику та зобовязався повернути у строк до 31 травня 2017 року грошові кошти у сумі 3 964 500 гривень. 17.05.2017 року між позивачем та відповідачем був укладений договір іпотеки обєкта нерухомого майна та земельної ділянки за адресою: Львівська область, м. Броди, вул. Гончарська, 5. Станом на момент подання позову відповідач свого зобовязання не виконав, коштів не повернув.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 23 серпня 2017 року позов задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки нежитлове приміщення, заклад громадського харчування, загальною площею 499,4 кв.м. та земельну ділянку, загальною площею 0,0381 га, кадастровий номер :13:002:0056, що знаходяться за адресою: Львівська область, м. Броди, вул. Гончарська, 5 та належать ОСОБА_6, шляхом продажу з прилюдних торгів за початковою ціною нежитлового приміщення 3 506 405,00 гривень та земельної ділянки 55354,00 гривень.

Ухвалено кошти, одержані від реалізації предмета іпотеки спрямувати для задоволення вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_6 в сумі 3 964 500 гривень основного боргу за договором позики від 17.05.2017 року.

Стягнуто зі ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 судовий збір в сумі 8000 гривень.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що дана справа розглянута з порушенням правил підсудності, оскільки відповідач зареєстрований у Галицькому районі м. Львова, а приймаючи заяву про зміну предмета спору, що полягає в реалізації предмета іпотеки через прилюдні торги, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що на спори з приводу нерухомого майна поширюються правила виключної підсудності. Просить рішення суду скасувати та направити справу для розгляду за встановленою законом підсудністю.

Зважаючи на положення п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ Апеляційний суд Львівської області здійснює свої повноваження до початку роботи новоутвореного апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі. Відповідно до пункту 9 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційної інстанції апеляційну скаргу підтримала, покликаючись на доводи, викладені у скарзі.

Представник ОСОБА_4 ОСОБА_5 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, покликаючись на доводи викладені у відзиві на апеляційну скаргу, оскільки оскаржуване рішення ухвалене судом із дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам відповідає.

Судом установлено, що 17.05.2017 року між позивачем ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_6 був укладений договір позики, за умовами якого відповідач отримав у позику та зобовязався повернути у строк до 31 травня 2017 року грошові кошти у сумі 3 964 500 гривень, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 150 000 (сто пятдесят тисяч) доларів США.

Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з п. 3.3 Договору позики зобов'язання позичальника із повернення позики забезпечується іпотекою належного позичальнику на праві власності обєкта нерухомого майна та земельної ділянки за адресою: Львівська область, м. Броди, вул. Гончарська, 5.

17.05.2017 року між позивачем та відповідачем був укладений договір іпотеки, предметом якого є нерухоме майно: нежитлове приміщення, заклад громадського харчування, загальною площею 499,4 кв.м. та земельна ділянка, що знаходяться за адресою: Львівська область, м. Броди, вул. Гончарська, 5 (а.с.16-22). Договір іпотеки від 17.05.2017 року посвідчений нотаріально.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику -грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором.

Районним судом установлено, що станом на 28.07.2017 року відповідач свого зобовязання за договором позики не виконав, грошових коштів не повернув. Заборгованість відповідача перед ОСОБА_4 за договором позики становить 3 964 500 (три мільйони девятсот шістдесят чотири тисячі пятсот) гривень, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 150000 (сто пятдесят тисяч) доларів США.

За правилами ч.1 ст.589 ЦК України та ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України«Про іпотеку».

Право власності ОСОБА_6 на спірне нежитлове приміщення зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 07.10.2016 року за номером запису про право власності 16893413, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 203. Право власності ОСОБА_6 на вищезазначену земельну ділянку зареєстровано 29.11.2016 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером запису про право власності 17845426, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 203.

Таким чином, на момент укладення договорів позики та іпотеки, а також на момент розгляду справи судом першої інстанції право власності на спірні обєкти нерухомості було зареєстровано за відповідачем ОСОБА_6, відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.52,53), що визнав представник апелянта в судовому засіданні.

Встановивши, що ОСОБА_6 не виконав зобовязання за договором позики від 17.05.2017 року, забезпечене іпотекою, районний суд прийшов до вірного висновку про задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, яким є нежитлове приміщення, заклад громадського харчування, загальною площею 499,4 кв.м. та земельну ділянку, загальною площею 0,0381 га, що знаходяться за адресою: Львівська область м. Броди, вул. Гончарська, 5, та належать ОСОБА_6.

Доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуване рішення прийнято Шевченківським районним судом м. Львова з порушенням правил підсудності, оскільки відповідач ОСОБА_6 зареєстрований у Галицькому районі м. Львові, а нерухоме майно, на яке звернуто стягнення, знаходиться в м. Броди Львівської області, необґрунтовані з таких мотивів.

З матеріалів справи убачається, що позивач звернуся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором позики за місцем реєстрації відповідача - АДРЕСА_1.

Провадження у справі відкрито ухвалою суду від 04 серпня 2017 року.

На момент відкриття провадження у справі Шевченківським районним судом м. Львова відповідач був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, що належить до Шевченківського району м. Львова. Факт його реєстрації за вказаною адресою стверджується копією паспорта з відміткою про місце реєстрації (а.с.125-126). Відтак провадження у справі було відкрито з дотриманням правил підсудності відповідно до положень ст.109 ЦПК України в редакції, яка діяла на момент розгляду справи в суді першої інстанції, якою передбачено, що позови до фізичної особи предявляються в суд за зареєстрованим у встановленому порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

У подальшому позивачем було подано заяву про зміну предмета спору. На момент прийняття даної заяви провадження у справі було відкрите і справа перебувала на розгляді Шевченківського районного суду м. Львова. Згідно з вимогами ЦПК України в редакції, яка діяла на час розгляду справи, подальша зміна предмета позову не змінювала підсудності справи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що оскаржене рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права. У звязку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 23 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 22.06.2018р.

Головуючий

Судді: