Номер провадження: 22-ц/785/1224/18
Номер справи місцевого суду: 522/7789/17
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.06.2018 року м. Одеса

Справа № 522/7789/17

Провадження № 22ц/785/1224/18

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів цивільної палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Таварткіладзе О.М., Погорєлової С.О.

з участю секретаря судового засідання - Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання кредитного договору недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_2, на рішення Приморського районного суду м. Одеси ,ухваленого під головуванням судді Домусчі Л.В., 20 вересня 2017 року, у м.Одесі, -

встановив:

У квітні 2017 року позивач звернулася до суду з позовом про визнання кредитного договору недійсним і в обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 20.08.2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та нею, ОСОБА_2, було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за яким банк надає позичальнику грошові кошти за умовами договору в іноземній валюті, а саме в розмірі 24 381 дол. США, за цільовим призначенням кредиту - споживчі потреби. Термін остаточного повернення кредиту - 20.08.2018 року.

Позивач посилаючись на те, що при укладенні кредитного договору були порушенні її прав та законні інтереси як споживача, а саме умови кредитного договору в частині надання кредиту в іноземній валюті (доларах США) та щодо погашення кредиту та сплати відсотків в іноземній валюті є зловживанням права, коли всі ризики знецінення національної валюти України покладаються виключно на неї як споживача. Також, посилалася на те, що банком перед укладанням кредитного договору не повідомлено у письмовій формі позивача про орієнтовану сукупні вартість кредиту з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору.

Позивач просила суд визнати договір про надання споживчого кредиту від 20.08.2007 року № 0, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2-недійсним з дати його укладення (а.с. 2-3).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2- ОСОБА_3, позов підтримала, просила задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача - ОСОБА_4 заперечував проти задоволення позову ОСОБА_5 та просив відмовити за його безпідставністю.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання кредитного договору недійсним - відмовлено (а.с. 165-167).

В апеляційній скарзі, ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, згідно якого позов ОСОБА_2 задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано відсутність доведення Банком належними і допустимими доказами надання позивачу повної інформації про кредитні умови ,методіку, строки,комісії , додатково посилалася на те,що розрахунок платежів проведений поверхово та суд знехтував письмовими клопотаннями позивача від 26.05.2017 року щодо витребування з Банку документів. (а.с.178-179).

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_6, діючого в інтересах ОСОБА_2, підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відмовляючи у задоволенні позову ,суд першої інстанції виходив з безпідставності позовних вимог.

Колегія суддів, погоджується з висновками суду першої інстанції, з наступного.

Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Стаття 203 ЦК України дає вичерпний перелік вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути направлений на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Зміст правочину становить собою сукупність умов, які направлені на досягнення відповідного та очікуваного для всіх сторін правочину правового ефекту у спосіб, який би не суперечив законодавству. Під змістом правочину, умови якого не суперечать законодавству, слід розуміти умови договору про його предмет і мету.

Судом першої інстанції встановлено, що 20.08.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 , за умовами якого ОСОБА_2 отримала кредит в іноземній валюті в сумі 24 381,00 дол. США, із сплатою процентів за користування кредитними коштами за процентною ставкою у розмірі 12,5 % річних, з переглядом процентної ставки кожного наступного місяця кредитування відповідно до умов цього договору, строком повернення кредиту до 20.08.2028 р. (а.с.4-6).

При укладенні сторонами договору кредиту, сторонами був узгоджений та підписаний графік погашення кредиту (а.с.76-77).

Банк виконав свої зобов'язання за договором кредиту, надавши позивачці кошти у кредит, що не заперечувалось та було визнано представником позивачки в судовому засіданні суду першої інстанції.

В той же день , 20 серпня 2007 року між сторонами було укладено додаткову угоду №1 до договору про надання споживчого кредиту №0 від 20.08.2007 року, згідно якої були внесені зміни до додатку №2 до договору - «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту» та до додатку до договору № 3 «Тарифи банку».

Згідно п.4 додаткової угоди, вона була укладена в двох примірниках по одному для кожної із сторін, що мають однакову юридичну силу (а.с.80-82). При цьому позивач та його представник не оспорювали факт укладання додаткової угоди та не оскаржували його.

Суд першої інстанції вірно встановив, що оскільки відповідно до умов кредитного договору № 0 від 20.08.2007 р., що укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються також Законом України «Про захист прав споживачів».

Звертаючись з позовом до суду ОСОБА_2 посилалася на те,що при укладенні договору кредиту Банком не були виконанні покладені на Банк вимоги передбачені статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

З наведеного слід зазначити ,що у п. 7.12 Кредитного договору № 0 від 20.08.2007 передбачено, що шляхом підписання цього Договору Позичальник підтверджує факт та згоду з умовами цього договору, підтверджує свої права та обов'язки за цим договором, погоджується, що всі умови даного договору йому цілком зрозумілі і позичальник вважає їх справедливими по відношенню до нього, письмового ознайомлення з умовами кредитування Банку та отримання копії відповідного листа - повідомлення про умови кредитування Банку, за якими надається цей кредит.

20.08.2007 року між сторонами також було підписано Додаток № 1 до Кредитного договору «Графік платежів», який, між іншим, містить розрахунок сукупної вартості кредиту, як це передбачено Постановою НБУ № 168.

Зазначений документ містить інформацію щодо сплати тіла та процентів кредиту, суму комісії, розмір платежів за супутні послуги, крім того, в Додатку зазначається, яким чином визначаються тарифи за страхування предмету застави (відповідно до Закону України «Про страхування», тарифів відповідної страхової компанії…), нотаріальне посвідчення договорів (згідно ЗУ «Про нотаріат», тарифів приватних нотаріусів і т.п.), вартість розрахунково-касового обслуговування, валютно-обмінних операцій, інших банківських послуг - визначається у разі надання таких послуг, виходячи з чинних на день надання послуг згідно діючих тарифів Банку.

Суд першої інстанції, вірно встановив, що на час укладення договору кредиту , ОСОБА_2 була обізнана про порядок та строки повернення кредиту та оринтовану сукупність загальної суми кредиту ,яка повинна була сплатити ОСОБА_2 при дотриманні графіку погашення кредиту. Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції того,що ОСОБА_2,як споживачу фінансових послуг банку не було доведено орієнтовну сукупну вартість кредиту не заслуговують на увагу , оскільки такі доводи спростовуються підписаними ОСОБА_2 графіками погашення кредиту та додатковими угодами № 1,2,3 від 20.08.2007 року.

Судом першої інстанції, вірно встановлено, що ОСОБА_2 не зверталась до Банку із заявами про надання додаткової інформації або роз'яснення певних положень кредитного договору, а також не скористалась передбаченим п. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» правом протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причини, не відмовилась від його виконання, та тривалий час користувалась кредитними коштами, що свідчить про те, що вона була згодна з умовами кредитного договору.

Додатково при зверненні з позовом до суду , позивач посилалася на те, що договір кредиту є несправедливим , оскільки валютні ризики покладені на споживача.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, вірно посилався на те, що позивачем не доведено тієї обставини, що Банк не мав відповідної ліцензії, виданої Національним банком України, за якою передбачена можливість надання банками резидентам України кредитів в іноземній валюті та здійснення валютних операцій.

На час виникнення спірних правовідносин законодавством не передбачалось попередження споживача при укладенні кредитного договору в іноземній валюті про те, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором несе споживач.

Суд першої інстанції, вірно посилався на те, що при укладені вищевказаного кредитного договору в іноземній валюті (доларах США) та беручи на себе певні обов'язки щодо погашення цього кредиту саме в доларах США, позивач повинен був усвідомлювати, що курс національної валюти України до долара США не є незмінним, та те, що зміна цього курсу можливо настане, а тому повинен був передбачити та врахувати підвищення валютного ризику за цим договором.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права,які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо знехтування судом першої інстанції письмових клопотань ОСОБА_2 щодо витребування з банку певних документів, оскільки зазначені доводи не спростовують законність та обґрунтованість судового рішення.

Інших доводів, які спростовують законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції,в апеляційній скарзі ОСОБА_2 не наведено.

За таких обставин, відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 374,375,381-384,390 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення , а у разі оголошення вступної та резолютивної частини постанови , зазначений строк обчислюється з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 23.06.2018 року.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.А. Калараш

О.М.Таварткіладзе

С.О. Погорєлова