Постанова

Іменем України

06 червня 2018 року

м. Київ

справа №325/1163/16-ц

провадження №61-20225св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя - доповідач),

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товарсивто комерційний банк «ПриватБанк»,

представники позивача - Міщенко Наталія Вікторівна, Ковалишкін Вячеслав Валерійович,

відповідач - ОСОБА_3,

представники відповідача: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргупублічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 29 листопада 2016 року у складі судді Діденко Є. В., ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 10 травня 2017 року у складі колегії суддів: Дашковської А. В., Кримської О. М., Подліянової Г. С.,

ВСТАНОВИВ :

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У серпні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ «ПриватБанк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому, на підставі статей 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України просило стягнути з відповідача на заборгованість за кредитним договором від 10 вересня 2008 року у розмірі 48555,68 грн, та судові витрати у розмірі 1378 грн.

Позов мотивовано тим, що 10 серпня 2008 року між сторонами укладено кредитний договір, згідно умов якого відповідач отримав платіжну картку, відповідно до тарифів якої позивач надав відповідачу кредит в сумі 1400 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Відповідач взяті на себе зобов'язання по поверненню кредиту та відсотків не виконав, внаслідок чого станом на 31 липня 2016 року утворилась заборгованість в сумі 48 555,68 грн, яка складається з: 6 349,02 грн - заборгованість за кредитом; 36 606,39 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 050 грн - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи в сумі 250 грн - штраф (фіксована частина) та 2 300,27 грн - штраф (процентна складова), яку просив позивач стягнути в судовому порядку

Вказана заборгованість, на підставі статей 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України підлягає стягненню на користь банку.

Рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 29 листопада 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» суму заборгованості за кредитним договором від 10 вересня 2008 року в розмірі 15 962,33 грн, з яких: 6 349,02 грн - заборгованість за кредитом; 6 563,31 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом; сума пені - 3 050 грн, а також суму судового збору в розмірі 454,74 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що доданий банком до позовної заяви розрахунок заборгованості за кредитом не відповідає умовам договору. Фактично нарахування відсотків на всю суму заборгованості проводилося банком не у відповідності з умовами договору та зазначених в розрахунку банку (а. с. 5-6) підвищених процентних ставок (34,80% річних, 43,2 % річних).

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 10 травня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «ПриватБанк» відхилено. Рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що стягуючи з позичальника

6 563,31 грн заборгованості зі сплати відсотків за користування кредиту, суд першої інстанції, привівши відповідні розрахунки, обґрунтовано виходив із того, що доданий банком до позовної заяви розрахунок заборгованості за кредитом не відповідає умовам договору.

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи і зібраним у справі доказам, узгоджуються з умовами кредитного договору. Позивач не спростував розрахунку, наведеного судом, відповідно до формули, яка передбачена пунктом 5.5. Умов та правил.

Згідно висновків апеляційного суду, позивач не надав доказів щодо ознайомлення відповідача із наказом від 02 квітня 2014 року, яким змінено формулу нарахування відсотків. При цьому, позивач в своїх письмових поясненнях не заперечував у суді першої, та в суді апеляційної інстанції, що нарахована за новою формулою відсоткова ставка становить подвійний розмір від відсоткової ставки (30% річних, тобто 60%), що не відповідає наданому в якості доказу розрахунку заборгованості ОСОБА_3, в якому вказані інші відсоткові ставки, а саме: 30% річних в період з 10 вересня 2008 року по 31 серпня 2014 року; 34,80% річних - в період з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року: 43,20% - у період з 01 квітня 2015 року по 31 липня 2016 року.

У касаційній скарзі, поданій у травні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та переданої у травні 20018 року Верховному Суду, ПАТ «ПриватБанк», не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій в частині незадоволених вимог про стягнення відсотків та посилаючись на порушення судами у цій частині норм матеріального і процесуального права просить їх скасувати в оскаржуваній частині з ухваленням нового рішення, яким позовні вимоги про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 36 606,39 грн задовольнити в повному обсязі, в іншій частині рішення суду залишити без змін, судові витрати стягнути з ОСОБА_3

В іншій частині судові рішення сторонами не оскаржуються, тому не переглядаються колегією суддів в касаційному порядку на предмет законності і обґрунтованості.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, в частині зменшення суми стягнення за відсотками є незаконним. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

З квітня 2014 року банком були внесені зміни до Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів в частині розрахунку процентів, які затверджені наказом від 02 квітня 2014 року та згідно якого у разі виникнення прострочених зобов'язань проценти нараховуються у подвійному розмірі на всю суму заборгованості. Таким чином, розрахунок заборгованості здійснено банком правильно та відповідно до умов кредитного договору.

У касаційній скарзі позивач посилається на те, що у разі зазначення у кредитному договору змінюваної процентної ставки, кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, установлених кредитним договором, письмово повідомивши про це позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі має бути встановлено порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. При цьому у разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі має визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки.

Кредитодавець виконав вимоги законодавства та за місяць до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка, на фінансовий телефон клієнта 01 серпня 2014 року надіслав повідомлення, про збільшення відсоткової ставки з 01 вересня 2014 року на 4,8 % у зв'язку із виходом клієнта на прострочену заборгованість. Кредитодавець також виконав вимоги законодавства та за місяць до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка, на фінансовий телефон клієнта 01 березня 2015 року надіслав повідомлення, про збільшення відсоткової ставки з 01 квітня 2015 року на 8,4 % у зв'язку із виходом клієнта на прострочену заборгованість.

Відповідач не надавав банку повідомлення про незгоду із збільшеною відсотковою ставкою, таким чином, відповідач погодився із зазначеними умовами.

Позивач посилається на те, що нарахування відсотків за користування кредитними коштами за подвійною ставкою проведено ним відповідно до умов договору та вимог закону, у зв'язку із чим заявлена у позові сума підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі.

Інші учасники судового процесу не скористалися своїм правом на подання до суду відзиву на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до Верховного Суду не направили.

За змістом частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом установлено, що 10 серпня 2008 року між ПАТ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено договір шляхом написання заяви, яка разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами складає договір про надання банківських послуг.

Відповідно до умов договору ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 1400 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Строк дії кредитної картки, отриманої відповідачем - до грудня 2011 року, строк дії другої картки, отриманої ОСОБА_3 - листопад 2015 року.

Відповідачу змінювався кредитний ліміт: 01 листопада 2010 року -

3 300 грн, 21 червня 2011 року - 7 400 грн, 20 березня 2013 року - 6 500 грн.

Згідно наданого банком розрахунку заборгованості, який охоплює період з 10 вересня 2008 року по 31 липня 2016 року, починаючи з грудня 2013 року у відповідача почала виникати безперервна прострочена заборгованість за кредитом, у зв'язку з чим банком нарахована позичальнику сума заборгованості станом на 31липня 2016 року в сумі 48 555,68 грн, яка складається з: 6 349,02 грн - заборгованість за кредитом; 36 606,39 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 050 грн - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи в сумі 250 грн - штраф (фіксована частина) та 2 300,27 грн - штраф (процентна складова).

За користування кредитом банк нараховує відсотки у розмірі, встановленому тарифами банку, які викладені на банківському сайті, із розрахунку 360 календарних днів на рік(пункт 5.5 Правил користування платіжною карткою).

Пунктом 5.3 Умов та правил передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід'ємних частин договору за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених у пункті 6.3 Умов та правил надання банківських послуг (щомісячно отримувати витяг про стан картрахунків і про проведені за минулий місяць операції з картрахунку).

Пунктом 5.5.1 Умов та правил за несвоєчасне виконання боргових зобов'язань, боржник сплачує проценти по підвищеній процентній ставці, або додаткову комісію, що визначається Тарифами.

Протягом дії договору банк двічі підвищував відсоткову ставку за кредитом: з вересня 2014 року - до 34,80% річних, з квітня 2015 - до 43,2 % річних.

Разом з тим, фактично нарахування відсотків на всю суму заборгованості проводилося банком не у відповідності з умовами договору та зазначених в розрахунку банку підвищених процентних ставок (34,80% річних, 43,2 % річних).

При нарахуванні відсотків за кредитом банком застосовувалась формула розрахунку відсотків за кредитом у подвійному розмірі, з посиланням на те, що з квітня 2014 року на підставі наказу банку від 02 квітня 2014 року, відсотки за користування простроченим кредитом нараховуються банком у подвійному розмірі на всю суму заборгованості, включаючи тіло кредиту, раніше нараховані відсотки та санкції.

Суд першої інстанції обґрунтовано не погодився із нарахуванням відповідачу відсотків у подвійному розмірі, з тих підстав, що в наданому банком примірнику Умов та правил надання банківських послуг та довідці про умови кредитування, зазначені положення не передбачені, при цьому докази про ознайомлення відповідача з наказом від 02 квітня 2014 року банком не надані. Умови про застосування до відповідача подвійної відсоткової ставки не зазначені і в самому розрахунку заборгованості банку.

За змістом положень статті 1056-1 ЦК України проценти за кредитним договором нараховуються за користування саме кредитом (кредитними коштами), у зв'язку із чим базою для нарахування процентів є залишок суми основної (поточної та простроченої) заборгованості за кредитом, і проценти за користування кредитом не повинні нараховуватись на заборгованість із раніше нарахованих процентів та на штрафні санкції (частина друга статті 550 ЦК України).

Задовольняючи частково позов банку та стягуючи з позичальника 6563,31 грн заборгованості зі сплати відсотків, суд першої інстанції, обґрунтовано розрахував розмір процентів відповідно до формули, яка передбачена пунктом 5.5. Умов та правил, навів відповідні розрахунки, правильність яких позивачем не спростована.

Доводи касаційної скарги позивача про те, що наказом від 02 квітня 2014 року змінено формулу нарахування відсотків, є алогічними доводам, на які посилався позивач в процесі розгляду справи судом першої інстанції та доводам, викладеним в апеляційній скарги, яким суди надали належну оцінки та обґрунтовано виходили з їх безпідставності, оскільки банком не доведено факт ознайомлення відповідача із зазначеним наказом. При цьому, позивачем не заперечувалось, що нарахована за новою формулою відсоткова ставка становить подвійний розмір від відсоткової ставки (30% річних, тобто 60%), що не відповідає наданому в якості доказу розрахунку заборгованості ОСОБА_3, в якому вказані інші відсоткові ставки, а саме: 30% річних в період з 10 вересня 2008 року по 31 серпня 2014 року; 34,80% річних - в період з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року: 43,20% - у період з 01 квітня 2015 року по 31 липня 2016 року.

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку, що починаючи з 01 березня 2014 року банком неправильно, в рахунок збільшення, розраховано суму відсотків за користування кредитом, зокрема, нараховані суми відсотків по поточній і простроченій заборгованості, не відповідають вказаним в розрахунку сумам кредиту з простроченої і поточної заборгованості.

Доводи касаційної скарги позивача цих висновків не спростовують та у переважній більшості зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки та здійсненим судом першої інстанції розрахунком процентів за формулою, передбаченою пунктом 5.5. Умов та правил.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судового рішення виключно в межах які безпосередньо стосуються правильності застосування місцевим та апеляційним судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв'язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Згідно статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів на підставі статті 410 ЦПК України залишає без змін рішення суду першої та апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні позову банку про стягнення процентів за користування кредитом у розмірі 36 606,39 грн.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 29 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 10 травня 2017 року в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

І. М. Фаловська

С. П. Штелик