АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«12» червня 2018 року

м. Харків

справа № 616/892/17-ц

провадження № 22ц/790/2973/18

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Кіся П.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Баранкової В.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1, представник позивача - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

третя особа - Великобурлуцька районна державна адміністрація Харківської області

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Великобурлуцького районного суду Харківської області від 06 березня 2018 року в складі судді Нестайка Ю.В.,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа: Великобурлуцька районна державна адміністрація Харківської області про визначення місця проживання дитини.

Позовна заява мотивована тим, що від шлюбу між нею та ОСОБА_3 вони мають дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Великобурлуцького районного суду Харківської області від 28 липня 2016 року шлюб між нею та ОСОБА_3 розірвано. Під час розірвання шлюбу місце проживання їхньої дитини не вирішувалось.

Зазначила, що ОСОБА_3 застосовував до неї фізичне насилля, тому після розірвання шлюбу вона вимушена переїхати зі спільної квартири.

Вказала, що переїжджаючи зі своєї квартири вона не знала, де буде мешкати і чи зможе створити належні умови для проживання своїй дочці, у зв'язку з чим вимушено залишила дитину та переїхала сама. В подальшому ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом про стягнення з неї аліментів на утримання дитини. Проти позову вона не заперечувала, так як для неї не мало жодної різниці, яким шляхом вона буде матеріально утримувати дитину, чи сплатою аліментів, чи купуючи все необхідне самостійно.

Зазначила, що на даний час вона проживає в будинку своєї матері за адресою: вулиця Вишнева № 38, смт. Приколотне, Великобурлуцький район, Харківська область. В даному будинку протягом останнього року нею зроблено ремонт, придбано усю необхідну для комфортного проживання побутову техніку та створено умови для проживання її неповнолітньої дитини.

Вказала, що ОСОБА_3 разом зі своєю матір'ю ОСОБА_5 перешкоджають у вільному спілкуванні з дочкою та участі у її вихованні у тій мірі, в якій вона вважає за необхідне.

Зазначила, що їхня дитина ОСОБА_4 проживає разом із бабусею, а не разом із батьком, однак її згоди на це не було. Відповідач на власний розсуд визначив місце проживання дитини.

Вважала, що в інтересах дитини проживати саме із нею за її місцем мешкання, оскільки нею створені усі умови для проживання дитини, а відповідач створює їй перешкоди у вільному спілкуванні з дитиною та участі у її вихованні та самовільно, без її згоди, змінив місце проживання дитини.

Просила визначити місцем проживання неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із нею за адресою: АДРЕСА_2

Рішенням Великобурлуцького районного суду Харківської області від 06 березня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважала, що суд не надав належної оцінки доказам у справі і як доводи апеляційної скарги виклала позовні вимоги. При цьому зазначила, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що дитина проживає не з батьками та не з одним з них, а з бабою, що може мати місце лише у випадку згоди між батьками; що відповідач раніше застосовував до неї фізичну силу та погрожував застосувати її знову, що і призвело до того, начебто вона не доклала активних зусиль для участі у вихованні дитини; що з наступного навчального року Федорівський НВК, в якому зараз навчається дитина, буде закритий і вона буде вимушена їздити за 10 кілометрів до Приколотянської школи, поруч із якою вона проживає; що атмосфера, яка створена її дитині бабою аж ніяк не є атмосферою любові та поваги, яку має бути створено дитині.

03 травня 2018 року ОСОБА_3 надав відзив на апеляційну скаргу, в якому вважає, що рішення суду є законним, а апеляційну скарга необгрунтованою.

07 травня 2018 року ОСОБА_1 надала відповідь на відзив, в якому зазначила, що підтримує апеляційну скаргу в повному обсязі та вважає доводи, викладені в відзиві надуманими.

21 травня 2018 року Великобурлуцька районна державна адміністрація Харківської області подала заяву, в якій вважає рішення суду обґрунтованим.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду - залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, проживання дитини з батьком відповідає інтересам дитини. При цьому суд врахував ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 29 жовтня 2005 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі та від цього шлюбу у них народилася дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Великобурлуцького районного суду Харківської області від 28 липня 2016 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано.

Рішенням Великобурлуцького районного суду Харківської області від 05 грудня 2016 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 в розмірі ? частини від її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04 листопада 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до довідки, виданої виконкомом Федорівської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області, № 407 від 22 вересня 2017 року, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, дійсно з 2007 року проживає разом зі своєю бабою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та батьком за адресою: АДРЕСА_3

Згідно довідки Великобурлуцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області № 4143 від 07 листопада 2017 року, згідно виконавчого листа № 616/838/16-ц, виданого 22 грудня 2016 року Великобурлуцьким районним судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини від її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04 листопада 2016 року і до досягнення дитиною повноліття, аліменти сплачені повністю з 04 листопада 2016 року по 30 листопада 2017 року включно, заборгованість по аліментам відсутня.

Згідно акту обстеження умов проживання від 30 жовтня 2017 року, складеного начальником служби у справах дітей Лисицькою Л.В., головним спеціалістом служби у справах дітей Юрченко А.Г., довіреною особою ОСОБА_2, ОСОБА_1 проживає у за адресою: АДРЕСА_2 разом зі своєю матір'ю - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, та сином - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4. У будинку створені належні умови для проживання ОСОБА_4

ОСОБА_3 та ОСОБА_1 належить на праві спільної часткової власності однокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1.

Упродовж 2016 року ОСОБА_4 проходила медичне обстеження та лікування та з цього приводу ОСОБА_3 звертався та отримав матеріальну допомогу на лікування дитини від Великобурлуцької районної державної адміністрації Харківської області в розмірі 3000,00 грн., Харківської обласної державної адміністрації в розмірі 2500,00 грн., Приколотнянської селищної ради Великобурлуцького району Харківської області, Первинної профспілкової організації ТОВ «Приколотнянський ОЕЗ» та від приватних осіб.

Виконкомом Федорівської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області за № 36 від 26 грудня 2017 року надана позитивна характеристика на бабу ОСОБА_5, яка проживає по АДРЕСА_3 разом з чоловіком - ОСОБА_10, сином - ОСОБА_3, онукою - ОСОБА_4

Також виконкомом Приколотнянської селищної ради Великобурлуцького району Харківської області за № 2282 від 12 грудня 2017 року надано позитивну характеристику на ОСОБА_3

Відповідно до довідки № 01-22/204 від 09 вересня 2016 року та листа № 01-22/378 від 18 грудня 2017 року Федорівського навчально-виховного комплексу ОСОБА_4 з 01 вересня 2011 року по 31 серпня 2012 року виховувалася у дошкільному підрозділі вищезазначеного навчального закладу, а з 01 вересня 2012 року і до цього часу навчається у шкільному підрозділі цього закладу. За час навчання ОСОБА_4 у Федорівському навчально-виховному комплексі її мати ОСОБА_1 двічі відвідувала навчальний заклад, коли ОСОБА_4 навчалася в початкових класах. Постійно опікується дитиною батько ОСОБА_3 та баба ОСОБА_5 Батько неодноразово був обраний членом батьківського комітету класу та закладу, постійно відвідував батьківські збори, виховні заходи. Дитина завжди забезпечена належним навчальним приладдям, необхідним одягом. Карина увесь час проживає у будинку бабусі, де у неї є окрема кімната, яка облаштована усім необхідним; кімната утримується в ідеальному санітарному стані, в ній затишно, створені всі умови для навчання та дозвілля.

Як вбачається з висновку Великобурлуцької районної державної адміністрації Харківської області від 27 грудня 2017 року № 01 - 46/2876 визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком за місцем його проживання.

Відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У статті 6 Європейської Конвенції про здійснення прав дітей закріплено обов'язок судового органу здійснювати все можливе для забезпечення права дитини приділити належну увагу думкам висловленим дитиною. Так, якщо внутрішнім законодавством дитина визнається такою, що має достатній рівень розуміння, судовий орган: упевнюється в тому, що дитина отримала всю відповідну інформацію; у відповідних випадках консультує особисто дитину (у разі необхідності - приватно) сам або через інших осіб чи інші органи в зрозумілий дитині спосіб, якщо це явно не суперечить найвищим інтересам дитини; надає можливість дитині висловлювати її думки; приділяє належну увагу думкам, висловленим дитиною.

Врахування думки дитини щодо її життя передбачає стаття 12 Конвенції з прав дитини, в якій визначено, що Конвенція зобов'язує держави-учасниці забезпечити дитині, здатній формулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються її, і цим поглядам має приділятись належна увага, згідно з віком дитини та зрілістю.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини Великобурлуцької районної державної адміністрації Харківської області від 27 грудня 2017 року, ОСОБА_4 на засіданні комісії розповіла, що проживає з бабою та батьком у селі Довжанка, навчається у Федорівській школі, бажає в подальшому проживати разом з батьком, не бажає навчатися у Приколотнянській школі, а бажає й надалі відвідувати Федорівську школу.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суди мають виходити із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. При вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.

Разом із тим відповідно до частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Частиною першою статті 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

За частиною третьою статті 161 СК України якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування.

Відповідно до статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї.

Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Матеріали справи свідчать про те, що дитина з 1 року 7 місяців проживає разом з батьком та бабою, дідом, батьками відповідача, в будинку, який належить на праві власності батьку відповідача. Мати дитини проживає разом зі своєю матір'ю в будинку, який належить їй на праві приватної власності, та зі своїм сином ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4. Батьку та матері дитини належить на праві власності кожному по ? частини однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1, в якій вони і зареєстровані. Мати дитини з жовтня 2017 року не працює. Батько дитини працює на маслоекстракційному заводі.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснила, що в зареєстрованому шлюбі вона не перебуває, не працює, її утримує особа, з якою вона знаходиться в цильних відносинах та проживає разом з нею.

Аналізуючи наведене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції, враховуючи ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особисту прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров'я, той факт, що дитина проживає з бабою та батьком тривалий час, виходячи з інтересів дитини, яка виявила бажання і в подальшому проживати разом з батьком, правильно визначив місце проживання дитини разом з батьком за місцем його фактичного проживання.

Доводи апеляційної скарги зводяться фактично до переоцінки доказів, не спростовують висновки суду та не дають підстав вважати, що при розгляді справи судом допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процессуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, тому судова колегія вважає за необхідне скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки рішення суду залишено без змін, судові витрати відповідно до статті 141 ЦПК України розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Великобурлуцького районного суду Харківської області від 06 березня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді П.В. Кісь

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 15 червня 2018 року.