Справа № 638/9839/17
Провадження № 2/638/702/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2018

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі

головуючого судді - Омельченко К. О.

при секретарі - Монастирьовій І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Міська Рекламно-інформаційна система» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Міська Рекламно-інформаційна система» звернулось до суду з позовною заявою, у якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу за договором безпроцентної позики № 1/12 від 01.12.2011року в розмірі 86451,35 грн., з яких суму позики в розмірі 40 000,00грн., втрати від інфляції в розмірі 46051,35грн., штраф за прострочення повернення позики в розмірі 400,00грн., а також судові витрати в розмірі 1600,00грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 01.12.2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Міська Рекламно- Інформаційна Система» (далі за текстом - «Позивач», «Позикодавець») та ОСОБА_1, діючої як фізична особа-підприємець (далі за текстом - «Відповідач», Позичальник») було укладено Договір безпроцентної позики №1/12 (далі за текстом - Договір»). Згідно п.п. 1.1 Позикодавець передає у власність Позичальнику грошові кошти у розмірі, встановленому Договором, а Позичальник зобовязується повернути їх Позикодавцю.Сума позики за Договором становить 50000, 00 (пятдесят тисяч грн. 00 коп.) - п.п. 2.1 Договору.За цим Договором проценти за надання позики не нараховуються та не сплачуються. - п. п. 2. 2. Договору.Згідно із п.п. 3.1 Позикодавець перераховує суму позики в безготівковому порядку на поточний рахунок Позичальника. Днем надання позики вважається день зарахування суми позики на поточний рахунок Позичальника, (п.п. 3. 2 Договору).

Фактично, Позивачем було виконано взяті на себе Зобов'язані по наданні грошових коштів у власність згідно Договору шляхом перерахування позики на поточний рахунок відповідача:

- 01.12.2011 року перераховано грошові кошти в розмірі 20000, 00грн, за призначенням платежу: надання безвідсоткової позики на возвратній основі, згідно договору № 1/12 від 01.12.2011р. без ПДВ; 28.12.2011 року перераховано грошові кошти в розмірі 20000, 00 грн., за призначенням платежу: надання безвідсот. позики на возвратній основі, згідно договору № 1/12 від 01.12.2011р. без ПДВ. Зазначені обставини підтверджуються ксерокопією Виписки із розрахункового рахунку TOB «МРІС» №1201, МФО 380548, Вал.: 980/UAH, внаслідок чого відповідач надав позику Відповідачу в розмірі 40000, 00 (сорок тисяч гривень 00 коп.). Однак, Позивач звертає увагу на те, що на момент звернення до суду із даною позовною заявою. Відповідачем було порушено приписи Договору, зокрема в частині п.п. 4.1 Договору, строку повернення позики, внаслідок чого позивач змушений звертатися до суду за захистом своїх прав. Позичальник зобовязаний повернути суму позики (або неповернену її частину в разі дострокового погашення частини позики) в останній день строку, встановленого в п. 4.1 цього Договору, (п.п. 5.1 Договору). Відповідно до п.п. 5. 2 Договору сума позики підлягає поверненню шляхом її перерахування на поточний рахунок Позикодавця. Договір набуває чинності з моменту надання Позикодавцем суми позики Позичальнику та діє до повного виконання Позичальником своїх зобовязань за Договором, (п.п. 7.1 Договору). Згідно із п.п. 6.1 Договору при простроченні повернення позики (її частини) Позичальник сплачує штраф у розмірі 1 % від неповерненої суми позики. При простроченні повернення позики (її частини) Позичальник додатково до штрафу, передбаченого п.п. 6. 1 Договору, сплачує проценти в розмірі подвійної облікової ставки НБУ. (п.п. 6.2 Договору). У випадку, передбаченому п.п. 6.2 цього Договору, Позичальник зобовязаний вернути суму позики (її неповернену частину в разі дострокового повернення частини позики), збільшену з урахуванням індексу інфляції за весь строк : розстрочення. (п.п. 6.2.1 Договору). Тобто, відповідачем не були належним чином виконані свої зобов*язання за договором. Позивачу стало відомо згідно із відомостей із ЄДРПОУ про те, що 05.06.2013року припинено фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 (номер запису 4076603), однак у разі припинення субєкта підприємницької діяльності - слинної особи (виключення з реєстру субєктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Ні підставі вищенаведеного, позивач вважає, що відповідач повинна сплатити позивачеві суму позики в розмірі 40 000,00грн., витрати від інфляції в розмірі 46 051,35 грн., штраф за прострочення повернення позики в розмірі 400,00грн.

16 листопада 2017року представником відповідача подана заява про застосування строку позовної давності, в якій зазначено, що Предметом позову є стягнення заборгованості за Договором безпроцентної позики № 01/12 від 01.12.2011 р., укладеного між ТОВ «МІСЬКА РЕКЛАМНО-ІНФОРМАЦІЙНА СИСТЕМА» та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (надалі «Договір позики»). Згідно з умовами Договору позики, сума позики становить 50 000,00 грн., а строк повернення позики становить 365 днів з моменту надання суми позики - до 30 листопада 2012 року. З наданої до суду копії виписки вбачається перерахування коштів 01.12.2011 р. у сумі 20 000,00 грн. та 28.12.2011 р. у сумі 20 000,00 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня. коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Якщо вважати, що вказану позику дійсно було отримано відповідачем, як то зазначено в позові 01.12.2011 р. та 28.12.2011 р., а строк повернення становив 365 днів, то якщо така сума не була повернута відповідачкою відповідно до 30 листопада 2012 р. та 27.12.2012 р. відповідно, то початок перебігу строку позовної давності є саме 01.12.2012 та 28.12.2012 р. відповідно. Таким чином, вважають, що строк позовної давності пропущено, та прохають застосувати наслідки пропуску такого строку у відповідності до ст. 267 ЦК України, та відмовити у задоволені такої позовної вимоги. Крім того, варто зазначити, що строк позовної давності не є процесуальним строком, тому ані ЦК України, ані ЦПК не передбачає процесуальної можливості його поновити.

07 лютого 2018року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позов є необґрунтованим та не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

По-перше є певні сумніви щодо укладання вказаного договору позики Фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 та фактичного отримання коштів у розмірі 40 000,00 грн.

По-друге, згідно з умовами спірного договору сума позики становить 50 000,00 грн., а строк повернення позики становить 365 днів з моменту надання суми позики - до 30 листопада 2012 року. З наданої до суду копії виписки вбачається перерахування коштів 01.12.2011 р. у сумі 20 000,00 грн. та 28.12.2011 р. у сумі 20 000,00 грн.

Окрім того, представник відповідача зазначив, що позивачем пропущений строк позовної давності, тому він просив суд його застосувати та відмовити в задоволенні позову.

07 березня 2018року представником позивача до суду надані заперечення на відзив, в яких зазначено, що 01.12.2011 року між сторонами було укладено договір безпроцентної позики №1/12.

Відповідно до п. 7.1 Договору зазначено, що Договір набирає чинності з моменту надання Позикодавцем суми позики Позичальнику та діє до повного виконання Позичальником своїх зобовязань за Договором.

Відповідно до п. 1.1 Договору за цим Договором Позикодавець передає у власність Позичальнику грошові кошти у розмірі, встановленому Договором, а Позичальник зобовязується повернути їх Позикодавцю.

Таким чином, на Відповідача було покладено зобовязання повернути грошові кошти, надані Позикодавцем у власність.

Матеріалами справи підтверджено виписками із розрахункового рахунку банківської установи, що Позивачем 01.12.2011 року, 28.12.2011 року було перераховано на розрахунковий рахунок Відповідача грошові кошти на загальну суму 40 000 грн. 00 коп., на виконання умов даного Договору.

Однак, в силу невиконання Позичальником взятих на себе зобов*язань, грошові кошти повернуті не були.

Враховуючи, невиконання Відповідачем взятих на себе зобов'язань по поверненню грошових коштів, можна зробити висновок, що в силу п. 7.1 Договору - цей Договір діє.

За таких обставин, посилання Відповідача на пропуск строків позовної давності є безпідставним.

Що стосується посилання Відповідача на те, що у останнього є певні сумніви щодо укладання вказаного договору позики Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та фактичного отримання коштів в розмірі 40 000 грн. 00 коп., Позивач звертає увагу, що дані твердження є безпідставними та не підтверджені доказами, при чому, зміст самого правочину Відповідачем не оспорюється.

Факт отримання грошових коштів Відповідачем підтверджено розрахунковими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦК України в Україні діє «презумпція правомірності правочину» - правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Окрім того, Відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження своїх заперечень, окрім посилань на норми закону, що суперечить принципу доказування, яка передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом /частина 3 ст. 12 ЦПК України/

07 березня 2018року представником відповідача до суду надані заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначено, що позивач вказує на те, що, оскільки п. 7.1 Договору безпроцентної позики № 01/12 від 01.12.2011 р„ укладеною між ТОВ «Міська Рекламно-Інформаційна Система» та Фізичною особою- підприємцем ОСОБА_1 (надалі «Договір позики»), передбачено, що договір діє до повного виконання Позичальником своїх зобовязань за договором, договір позики діє й на сьогоднішній день, а тому строк позовної давності не було пропущено.

З такою позицією погодитись неможна з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Так, п. 4.1 спірного Договору позики передбачено строк виконання цього дог саме зазначено, що строк повернення позики становить 365 календарних дній з надання суми позики - до 30 листопада 2012 р., таким чином, початком перебігу строку позовної давності є 01 грудня 2012 р., а кінцевою датою строку позовної давності є відповідно 30 листопада 2015 року.

Навіть, якщо припустити, що строк виконання зобов'язання за Договором невизначений, про що вказує позивач у відповіді на відзив, посилаючись на п. 7.1 Договору з огляду на абзац другий ч. 5 ст. 261 ЦК України перебіг строку починається з моменту виникнення права предявлення вимоги у позивача. В такому разі у позивача предявлення вимоги виникає з моменту укладення договору позики та передання грошових коштів у позику, та, навіть, якщо брати останню дату перерахування коштів, про що зазначає позивач (28.12.2011), то строк позовної давності було пропущено вже 29.12.2014р..

Такої ж правової позиції дотримується і Верховний суд України у своїх рішеннях під час вирішення подібних спорів.

Таким чином, строк позовної давності пропущено у будь-якому випадку, при чому пропущено, як мінімум на півтора роки, якщо вважати датою початку перебігу строку найбільш наближену до сьогоднішнього дня дату, а саме сплив 365 днів з моменту останнього траншу за спірним договором - 28.12.2012 р. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав та просив суд застосувати строк позовної давності, підтримав пояснення, викладені у відзивах на позовну заяву.

Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з"ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції.

Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Судом встановлено, що 01.12.2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Міська Рекламно- Інформаційна Система» (далі за текстом - «Позивач», «Позикодавець») та ОСОБА_1, діючої як фізична особа-підприємець (далі за текстом - «Відповідач», Позичальник») було укладено Договір безпроцентної позики №1/12 (далі за текстом - Договір»). Згідно п.п. 1.1 Позикодавець передає у власність Позичальнику грошові кошти у розмірі, встановленому Договором, а Позичальник зобовязується повернути їх Позикодавцю.Сума позики за Договором становить 50000, 00 (пятдесят тисяч грн. 00 коп.) - п.п. 2.1 Договору.За цим Договором проценти за надання позики не нараховуються та не сплачуються. - п. п. 2. 2. Договору.Згідно із п.п. 3.1 Позикодавець перераховує суму позики в безготівковому порядку на поточний рахунок Позичальника. Днем надання позики вважається день зарахування суми позики на поточний рахунок Позичальника, (п.п. 3. 2 Договору).

Фактично, Позивачем було виконано взяті на себе Зобов'язані по наданні грошових коштів у власність згідно Договору шляхом перерахування позики на поточний рахунок відповідача:

- 01.12.2011 року перераховано грошові кошти в розмірі 20000, 00грн, за призначенням платежу: надання безвідсоткової позики на возвратній основі, згідно договору № 1/12 від 01.12.2011р. без ПДВ; 28.12.2011 року перераховано грошові кошти в розмірі 20000, 00 грн., за призначенням платежу: надання безвідсот. позики на возвратній основі, згідно договору № 1/12 від 01.12.2011р. без ПДВ. Зазначені обставини підтверджуються ксерокопією Виписки із розрахункового рахунку TOB «МРІС» №1201, МФО 380548, Вал.: 980/UAH, внаслідок чого відповідач надав позику Відповідачу в розмірі 40000, 00 (сорок тисяч гривень 00 коп.).

Позичальник зобовязаний повернути суму позики (або неповернену її частину в разі дострокового погашення частини позики) в останній день строку, встановленого в п. 4.1 цього Договору, (п.п. 5.1 Договору).

Відповідно до п.п. 5. 2 Договору сума позики підлягає поверненню шляхом її "страхування на поточний рахунок Позикодавця.

Договір набуває чинності з моменту надання Позикодавцем суми позики Позичальнику та діє до повного виконання Позичальником своїх зобовязань за Договором, (п.п. 7.1 Договору).

Згідно із п.п. 6.1 Договору при простроченні повернення позики (її частини) Позичальник сплачує штраф у розмірі 1 % від неповерненої суми позики.

При простроченні повернення позики (її частини) Позичальник додатково до штрафу, передбаченого п.п. 6. 1 Договору, сплачує проценти в розмірі подвійної облікової ставки НБУ. (п.п. 6.2 Договору)

У випадку, передбаченому п.п. 6.2 цього Договору, Позичальник зобовязаний вернути суму позики (її неповернену частину в разі дострокового повернення частини позики), збільшену з урахуванням індексу інфляції за весь строк прострочення. (п.п. 6.2.1 Договору).

Згідно із ч. 1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо поговором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із ч. 2 ст. 1048 ЦК України договір позики вважається безпроцентним, якщо:

1)він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п*ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін;

2)позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором, (ч. 1 ст. 1049 ЦК України)

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, з значених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок, (ч. 3 ст. 1049 ЦК України))

Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка враховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

05.06.2013року припинено фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 (номер запису 4076603), однак у разі припинення субєкта підприємницької діяльності - слинної особи (виключення з реєстру субєктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати.

Зазначена позиція закріплена у правовій позиції Верховного Суду України (Постанова ВСУ у справі № 6-125цс13 від 4 грудня 2013р), яка передбачає, що з огляду не положення ст. ст. 51, 52. 598-609 ЦК України, ст. ст. 47-49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» однією із особливостей підстав припинення зобов'язань для фізичної особи-підприємця є те, що у разі припинення субєкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру субєктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями, пов*язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. /Аналогічна позиція представлена і у Постанові ВСУ від 06.04.2011 року./

Згідно зі ст. 609 ЦК України зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншими ушкодженнями здоров*я або смертю.

Відповідно до ст.. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно зі ст.. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін.

Відповідно до договору безпроцентної позики № 1/12 від 01.12.11 року (п. 7.1), цей договір набуває чинності з моменту надання Позикодавцем суми позики Позичальнику та діє до повного виконання Позичальником своїх зобов*язань за договором. Відповідно до п. 7.4, договір складений при повному розумінні Сторонами його умов та термінології українською мовою у двох автентичних примірниках, які мають однакову юридичну силу.

З оглядом на п. 7.1 договору, суд приходить до висновку, що сторонами в письмовому вигляді збільшена позовна давність, встановлена законом, до повного виконання умов договору, тобто до повернення коштів Позичальником. За таких обставин, суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності та відмови у позові.

Разом з цим, представником відповідача не доведено належними та допустимими доказами, що спірний договір його довірителем не підписувався, кошти за цим договором фактично не отримані.

За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Питання про відшкодування витрат зі сплати судового збору суд вирішує у відповідності до ст. 141 ЦПК України та стягує на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 1600,00грн. з відповідача.

Керуючись ст..ст.. 609, 610, 625, 1047-1050 ЦК України, , ст. ст. 259, 264-265, 268 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, ( ІНФОРМАЦІЯ_1, м. Харків, пр. Перемоги, б. 78, кв. 37, ІПН НОМЕР_1, паспорт серія МН 060163 виданий Люботинським МВ ХМУ УМВС України в Харківській області 02.06.2001 року) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Міська Рекламно-інформаційна система» (61058, м. Харків, вул.. Данилевського, б. 22, під*їзд № 7, МФО 300528, , п/р 3110 в АТ «ОТП Банк» в м. Київ ) суму боргу за договором безпроцентної позики № 1/12 від 01.12.2011року в розмірі 86451,35 грн. ( вісімдесят шість тисяч чотириста п*ятдесят одна гривня 35 копійок), з яких суму позики в розмірі 40 000,00грн. (сорок тисяч гривень), втрати від інфляції в розмірі 46051,35грн. ( сорок шість тисяч п*ятдесят одна гривня 35 копійок), штраф за прострочення повернення позики в розмірі 400,00грн. (чотириста гривень), а також судові витрати в розмірі 1600,00грн. (одна тисяча шістсот гривень).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя