Постанова

Іменем України

04 червня 2018 року

м. Київ

справа № 295/4985/17

провадження № 61-2515св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), ВисоцькоїВ. С., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: міська громадська організація «Гаражний кооператив «Світанок», голова правління міської громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок» ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу голови правління міської громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок» ОСОБА_5 на рішення Апеляційного суду Житомирської області від 11 грудня 2017 року в складі колегії суддів: Микитюк О. Ю., Григорусь Н. Й., Галацевич О. М.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до міської громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок», голови правління міської громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок» ОСОБА_5 про стягнення середнього заробітку.

Позовна заява мотивована тим, що на день його звільнення 15 липня 2015 року не було виконане рішення Апеляційного суду Житомирської області від 10 червня 2015 року, яким з міської громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок» на його користь стягнуто 14 767,32 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Рішення не виконане до 28 квітня 2017 року.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_4 просив стягнути з відповідачів на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 34 615,14 грн за період з 15 липня 2015 року до 27 квітня 2017 року.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 06 листопада 2017 року в складі судді Зосименка О. М. в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що з дня поновлення на роботі до дня звільнення позивач фактично не працював, йому не нараховувалася заробітна плата та відсутня заборгованість, отже, немає підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 11 грудня 2017 року рішення Богунського районного суду м. Житомира від 6 листопада 2017 року скасовано, ухвалено нове рішення про стягнення з гаражного кооперативу «Світанок» на користь ОСОБА_4 30 550,74 грн. У решті вимог та у позові до голови правління міської громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок» ОСОБА_5 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що поза увагою суду першої інстанції залишився зміст підстав позову, оскільки позивач пов'язував порушення своїх прав із невиплатою коштів, стягнутих рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 10 червня 2015 року. Та обставина, що позивач і його представник помилково вважають ці кошти нарахованою, але невиплаченою при звільненні заробітною платою, не має правого значення для вирішення спору.

У касаційній скарзі голова правління міської громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок» ОСОБА_5 просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції неповно з'ясував обставини справи, неправильно застосував норми чинного законодавства.

ОСОБА_4 подав відзив на касаційну скаргу, в якому зазначає, що рішення суду апеляційної інстанції є законним і обґрунтованим, висновки суду відповідають встановленим обставинам справи, підстав для його скасування немає.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд установив, що рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 10 червня 2015 року, яке набрало законної сили з моменту проголошення, задоволено позов ОСОБА_4 до міської громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Рішення в частині стягнення середнього заробітку виконувалось частинами до 28 квітня 2017 року.

Як зазначено у правовому висновку Верховного Суду України від 29 січня 2014 року у справі № 6-144цс13, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені статтею 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки до дня фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме: виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що з дня поновлення на роботі до дня звільнення - з 10 червня до 15 липня 2015 року позивач фактично не працював, йому не нараховувалася заробітна плата, відсутня заборгованість, підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку немає.

Проте, поза увагою суду залишився зміст підстав позову, оскільки позивач пов'язував порушення своїх прав із невиплатою коштів, стягнутих рішенням суду, які належать йому від підприємства у розумінні частини першої статті 116 КЗпП України. Та обставина, що позивач і його представник помилково вважають ці кошти нарахованою, але невиплаченою при звільненні заробітною платою, не має правого значення для вирішення спору.

Середньоденний заробіток ОСОБА_4, розмір якого встановлений рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 10 червня 2015 року, становить 67,74 грн. Затримка виконання рішення мала місце з 10 червня 2015 року до 28 квітня 2017 року. У позовній заяві позивач просив стягнути кошти з дня звільнення - 15 липня 2015 року до 28 квітня 2017 року, тобто за 451 робочий день. Середній заробіток за цей період становить 30 550,74 грн.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу голови правління міської громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок» ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Житомирської області від 11 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв

В.С. Висоцька

С.П.Штелик