Справа № 530/1043/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

15.06.2018 року м. Зіньків

Зіньківський районний суд Полтавської області у складі головуючого судді Дем'янченко С.М., секретарі Стрілець Л.Г. розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в місті Зіньків Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

Відповідно до п.9 1.1 Розділу XIІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України.

Позовна заява мотивована тим, що 07.09.1996 року Опішнянською селищною радою Зіньківського району Полтавської області був зареєстрований шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, після реєстрації шлюб вони почали проживати разом за адресою: АДРЕСА_1. 05.05.2014 року Зіньківським районним судом Полтавської області, шлюб між сторонами був розірваний. Після цього вона стала проживати спільно з дітьми за адресою: АДРЕСА_1.Полтавської області, ОСОБА_2 почав повністю користуватися спірним майном та перешкоджати її доступу до нього, тому позивач разом з дітьми вимушена проживати в іншому помешканні, яке їй не належить. Хоча зареєстрована разом з дітьми у вищевказаному будинку. 06.05.2016 року рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області було виділено в користування і приватну власність ОСОБА_1 790 кв.м. земельної ділянки, а також в житловому будинку коридор площею 7,5 кв.м., кухню площею 10 кв.м, коридор площею 5,4 кв.м, житлові кімнати площею 10,4 кв.м, 18,3 кв.м, 7,6 кв.м, котельню площею 5,3 кв.м, ванну площею 4,2 кв.м, та інше майно. Також рішенням суду було винесено зобов'язання ОСОБА_2 усунути та в подальшому не вчиняти будь-яких перешкод по ремонту, переобладнанню та проживанню у виділеному позивачу помешканню та користуванню земельною ділянкою. ОСОБА_2 продовжував вчиняти перешкоди по ремонту помешкання. 17.03.2017 року ОСОБА_1 приїхала додому та побачила відповідач переносив речі з території її господарства, а саме: тротуарну плитку, гранвідсів, бетонні бордюри, металеві труби, супутникову антену, а також кущі малини та ожини.17.03.2017 року вона звернулася з заявою до Зіньківського ВП Гадяцького ВП ГУНП Полтавській області. 26.03.2017 року їй надійшло письмове повідомлення, що в даній події відсутні ознаки кримінального та адміністративного правопорушення, а маються цивільно-правові відносини. 29.05.2017 року ОСОБА_1 звернулася до експерта ОСОБА_3 про призначення оціночно - будівельного дослідження будівельних матеріалів, які привласнив ОСОБА_2 31.05.2017 року отримала оціночний акт експерта, згідно якого загальна ринкова вартість будівельних матеріалів та виробів становить: гранвідсів 3м.куб - 1047 грн., плитка тротуарна 20x25, 150 шт.- 1126 грн., бордюри тротуарні 50x20x6, 40 шт. - 1160 грн., сталеві труби d 32-57, 100 погонних метрів - 2480 грн., а всього - 5713 грн. Внаслідок протиправної поведінки відповідача ОСОБА_1 заподіяна і моральна шкода, яка полягає в одержанні нервового стресу і душевних страждань, втрату сну і спокою, внаслідок чого були порушені нормальні життєві зв'язки та звичний устрій життя. У зв'язку з цим ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду в якому просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на її користь 5713 грн - майнової шкоди, 5000 грн. моральної шкоди та судовий збір.

Ухвалою суду від 21.08.2017 року відкрито провадження по справі ( а.с.24).

Ухвалою суду від 18.09.2017 року призначено по справі судовий розгляд (а.с.28).

Ухвалою суду від 26.03.2018 року прийнято до провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди ( а.с.67).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, оглянувши матеріали перевірки № 29/323 по заяві ОСОБА_1, допитавши в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 3 ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народилася 09.04.1976 року в смт Опішня Зіньківського району Полтавської області ( а.с.5). Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був розірваний.( а.с.7). З висновку про результати звернення громадянина від 26.03.2017 року вбачається, що за матеріалами перевірки по заяві ОСОБА_1 про те, що 17.03.2017 року в АДРЕСА_1 колишній чоловік ОСОБА_2 проводить демонтажні роботи на прилеглій території до будинку без дозволу ОСОБА_1, відсутні ознаки кримінального та адміністративного правопорушення, а вбачаються цивільно-правові відносини ( а.с.9). Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 06.05.2016 року було виділено в користування і приватну власність ОСОБА_1 790 кв.м земельної ділянки, а також в житловому будинку коридор площею 7,5 кв.м, кухню площею 10 кв.м, коридор площею 5,4 кв.м, житлові кімнати площею 10,4 кв.м, 18,3 кв.м, 7,6 кв.м, котельню площею 5,3 кв.м, ванну площею 4,2 кв.м, та інше майно. Також рішенням суду було ухвалено зобов'язання ОСОБА_2 усунути та в подальшому не вчиняти будь-яких перешкод по ремонту, переобладнанню та проживанню у виділеному позивачу помешканню та користуванню земельною ділянкою ( а.с.11-12). Відповідно до висновку № 32/05/17 експертного оціночно - будівельного дослідження від 31.05.2017 року загальна ринкова вартість будівельних матеріалів та виробів на час проведення досліджень становить - 5713 грн.( а.с.13-14).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 суду показав, що він проживає з ОСОБА_1 однією сім'єю без реєстрації шлюбу. В господарстві позивача за адресою: АДРЕСА_1 малися металеві труби, малина, ожина. Підтвердив той факт, що ОСОБА_2 ними заволодів.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 суду показала, що являється матір'ю ОСОБА_2 та зазначила, що спірні будівельні матеріали були придбані сином після розірвання шлюбу, труби придбала вона особисто.

Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

В пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України N 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Отже під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за статтею 1166 ЦК України доказуванню підлягає: 1) факт спричинення шкоди; 2) протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, 3) причинний зв'язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Щодо встановлення факту спричинення шкоди, суд відзначає, що позивачем не надані докази, того що речі, які переносив відповідач з території господарства в АДРЕСА_1 належать саме ОСОБА_1, оскільки в матеріалах справи мається квитанція від 17.03.1993 року, що труби були придбані ОСОБА_5( а.с.44) та товарні чеки від 21.08.2014 року та 13.09.2013 року надані відповідачем ОСОБА_2 про придбання будівельних матеріалів , а саме: плитки 7 кв.м. , бордюри 50 шт.- 1160 грн., плитки 6 кв.м. та бордюр 40 шт. ( а.с.45-46), в яких зазначено і розмір витрат, які відповідач був змушений у зв'язку із цим понести. Крім цього у рішенні Зіньківського районного суду Полтавської області від 06.05.2016 року про поділ майна між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спірні речі не розділені між сторонами судом, а тому суд вважає, що позивачем не доведений факт спричинення їй шкоди.

Згідно з ч.1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі(ч.ч.1, 2, 5 ст.319 ЦК України).

Виходячи з положень вказаних норм відповідач, ОСОБА_2 як власник спірних речей, має право володіти, користуватись та розпоряджатись ними на власний розсуд, в тому числі переносити з території господарства.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позивачем не було доведено порушення її прав діями відповідача у зв'язку із чим, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення майнової шкоди..

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 стосовно стягнення моральної шкоди то суд виходить з наступного:

У частині 1 статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Частина 3 статті 23 ЦК України закріпила, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди, визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З ч.2 ст.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4, із змінами внесеними згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 року №5, вбачається, що до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судове рішення у цивільній справі". Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК) ( 1618-15 ), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Неприпустимим є витребування і приєднання до справи матеріалів на підтвердження висновків і мотивів рішення після його ухвалення.

Якщо докази у справі зібрані в порядку, передбаченому статтями 132, 133, 140 та частиною четвертою статті 191 ЦПК ( 1618-15 ), суд може обґрунтувати ними рішення лише за умови, якщо вони були ним оголошені в судовому засіданні, пред'явлені для ознайомлення особам, які беруть участь у справі, та досліджені в сукупності з іншими доказами. При ухваленні рішення суд відповідно до статті 212 ЦПК ( 1618-15 ) оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК ( 1618-15 ) про їх належність і допустимість. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Аналізуючи зібрані під час розгляду справи докази, суд приходить до висновку, що з боку позивача не надано суду належних та допустимих доказів, які підтверджують факт та вину відповідача ОСОБА_2 в заподіянні позивачу ОСОБА_1 майнової шкоди, а тому суд приходить до висновку, що в частині позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди також слід відмовити.

Разом з цим суд критично оцінює показання свідків допитаних в судовому засіданні ОСОБА_4 та ОСОБА_5, оскільки вони є заінтересованими особами, свідок ОСОБА_4 проживає однією сім'єю без реєстрації шлюбу з позивачем ОСОБА_1, а свідок ОСОБА_5 є матір'ю відповідача ОСОБА_2

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати пов'язані з розглядом справи у разі відмови у позові покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись, ст.ст.16, 23, 1167 ЦК України, ст.ст. ст.ст.12,13, 81,141, 210, 258-259, 263-268 ЦПК України, ч.2 ст.5, ст. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4, із змінами внесеними згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 року №5, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування 5713 грн. майнової шкоди та 5000 грн моральної шкоди - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за на слідками апеляційного перегляду.

Повний текст виготовлено 15.06.2018 року.

Суддя -