Постанова

Іменем України

06 червня 2018 року

м. Київ

справа № 686/5613/17

провадження № 61-28643св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Курило В. П., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

представник відповідача - ОСОБА_7,

третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради,

представник третьої особи - Лукянова Наталія Леонідівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 серпня

2017 року у складі судді Логінової С. М. та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 04 жовтня 2017 року у складі колегії суддів:

Пастощука М. М., Спірідонової Т. В., Ярмолюка О. І.,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2017 року ОСОБА_4звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення участі у її вихованні.

Позовна заява мотивована тим, що 11 серпня 2006 року між ним та ОСОБА_6 було зареєстровано шлюб, який рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 08 липня 2016 року розірвано. Від шлюбу мають дочку - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка залишилась проживати разом із ОСОБА_6 Проте після розлучення почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні дочки, її відвідуванні, почалися створюватися штучні перешкоди зі сторони відповідача стосовно неможливості нормального спілкування з дочкою.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_4просив суд зобов'язати ОСОБА_6 не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з дочкою та визначити наступні способи його участі у вихованні доньки на особисте спілкування: побачення три рази на тиждень: вівторок та четвер з 18 год до

21 год, в першу і третю суботу та другу і четверту неділю з 11 год до 18 год за місцем його проживання; спільний відпочинок: першу половину літніх канікул дитина проживає з батьком; необмежене спілкування з донькою особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дочкою; в день побачення з дочкою, позивач має право забирати дочку з дому/школи особисто.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 22 серпня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 04 жовтня 2017 року, позов ОСОБА_4задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_6 дозволити спілкування ОСОБА_4 з дочкою - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, щотижня: щовівторка та щочетверга з 18 год до 20 год за місцем проживання батька або в громадських і розважальних закладах, першу та третю суботу з 11 год до 18 год, другу та четверту неділю з 11 год до 18 год за місцем проживання батька або в громадських і розважальних закладах без присутності матері, першу половину літніх канікул за місцем проживання батька, виїзд за межі м. Хмельницького тільки за попередньою домовленістю з матір'ю дитини.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, мотивовано тим, що батьки мають рівні права щодо дитини та проживання батька окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини та враховуючи те, що відповідач чинить перешкоди у спілкуванні батька з дитиною, встановив спосіб участі батька у вихованні та спілкуванні з дочкою.

У жовтні 2017 рокуОСОБА_6подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що вона не заперечує проти права позивача на спілкування та участь у вихованні дитини, проте встановлений порядок перешкоджає нормальному розвитку дитини. Крім того, судами проігнорована частина висновку психолога, яка свідчить про дійсний психоемоційний стан дитини та негативні наслідки встановленого порядку участі батька у вихованні дитині за місцем проживання батька.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

23 травня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що з 11 серпня 2006 року ОСОБА_4 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі. Мають дочку - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 08 липня 2016 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 розірвано.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, стала проживати разом із відповідачем.

ОСОБА_6 чинить перешкоди щодо участі позивача у вихованні дочки, її відвідуванні, тощо.

ОСОБА_4 неодноразово звертався до відповідача з проханням надати йому можливість спілкуватись з дочкою, однак відповідач не реагує на його прохання.

За змістом статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Батьки зобов'язані поважати дитину.

Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини.

Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Згідно із статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Положеннями статті 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно із частинами першою та другою статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Отже, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, встановивши, що відповідач чинить перешкоди ОСОБА_4 у спілкуванні їхньої спільної дитини, дійшов правильного висновку про те, що особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини, а тому обґрунтовано визначив саме такий спосіб участі батька у вихованні малолітньої дочки, що не суперечить інтересам дитини.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до частини 3 статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Враховуючи те, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 жовтня 2017 року зупинено виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 22 серпня 2017 року до закінчення касаційного провадження, тому виконання рішення на підставі частини 3 статті 436 ЦПК України підлягає поновленню.

Керуючись статтями 389, 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_6залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 22 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області

від 04 жовтня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 серпня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

В. П.Курило

М. Є.Червинська