РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/3243/17

Провадження № 2/643/524/18

30.05.2018

30 травня 2018 року м. Харків

Московський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Сугачової О.О.,

за участю секретаря Абсалямової А.Р.,

представника позивича ОСОБА_1,

у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові, розглянувши цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2, що діє в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Харківської міської ради, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа ОСОБА_8 про припинення і визнання права власності, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду із позовом до відповідачів, в якому зазначає, що станом на 31.12.2012 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями № 9-«а» по вул. Артема Веделя (колишня вул. Волховська,51; вул. Столетова,9-«а») зареєстровано на імя ОСОБА_7 у вигляді 4/12 частини, на імя ОСОБА_6 у вигляді ? частини та 2/12 частини не зареєстровано. На підставі рішення Харківської міської ради № 371 від 03.12.1986 «Про відселення мешканців з будинків № 9-«а», 13-«а» по вул. Столетова і будинку № 102 по вул. І. Камишева» вирішено дозволити підприємству «Харківські теплові мережі» відселити мешканців з вказаних будинків і виплатити компенсацію за відселені будинки і плодові дерева. Звільнені будинки передати на баланс підприємства «Харківські теплові мережі» під службові приміщення для подальшої експлуатації у виробничих цілях. Згідно рішення виконкому Харківської обласної ради народних депутатів від 11.05.1987 № 246 будинок по вул. Столетова, 9-«а» виключено з переліку житлових і переведений в нежитлові приміщення. Мешканці будинку по вул. Столетова, 9-«а» відселені та ОСОБА_6П і ОСОБА_7 видані ордера на інше житло в м. Харкові. Згідно договору від 08.10.2001 № 10 спірний будинок знаходиться на балансі ОПО «Харківобленерго» Станом на 04.09.2012 в будинку лишилася зареєстрованою і з 2003 проживає ОСОБА_2 До цього, у вказаному будинку проживала ОСОБА_1 з сімєю, до якої входила і позивач з дітьми. В подальшому, ОСОБА_1 на підставі рішення виконкому ХМР від 16.09.2009 № 393 відселена до квартири АДРЕСА_1. Отже, позивач з 2003 проживає безперервно у спірному будинку разом із дітьми, тобто добросовісно і відкрито володіє майном до сьогоднішнього часу, користується земельною ділянкою, утримує житло, постійно родить поточні та капітальні ремонти тощо.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала вимоги позову, просить позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_7, ОСОБА_6 в судове засідання не зявилися, будучі повідомленими про день та час розгляду справи належним чином, заяв про поважні причини своєї відсутності або про слухання справи за їх відсутністю не надали.

Ухвалою суду від 19.02.2018 за клопотанням представника позивача замінено відповідача КП «Харківські теплові мережі» на належного відповідача Харківську міську раду.

Представник Харківської міської ради надав заяву якою просить розглянути справу за його відсутністю.

Третя особа в судове засідання також не зявилася.

Суд, вивчивши доводи позивача, дослідивши матеріали цивільної справи та надані докази, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Відповідно до правил ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Так, судом встановлено, що житловий будинок № 51 по вул. Волховській (колишня Столєтова,9-«а») в м. Харкові не відноситься до обєктів комунальної власності м. Харкова.

Вказаний житловий будинок з надвірними прибудовами належить ОСОБА_7 у вигляді 4/12 частини та ОСОБА_6 у вигляді 1/2частини , 2/12 частини на праві власності не зареєстровані.

Вказаний житловий будинок внесено до переліку будинків, що непридатні для проживання та дозволено відселити мешканців будинку з виплатою компенсації, а звільнений будинок передати на баланс підприємства «Харківські теплові мережі» під службові приміщення для подальшої експлуатації з виробницьких цілей згідно рішення виконкому Харківської міської ради від 03.12.1986 № 371.

Згідно рішення виконкому Харківської обласної ради народних депутатів від 11.05.1987 № 246 будинок по вул. Столєтова,90-«а» виключений із числа житлових та переведений у нежитлові приміщення, відселення мешканців проведено за рахунок підприємств «Харківські теплові мережі» та «Харківобленерго», після відселення мешканців та виплати грошової компенсації вказаний будинок взято на баланс підприємства для використання у виробницьких цілей.

Мешканці будинку по вул. Столетова,9-«а» відселені у встановленому порядку та ОСОБА_6 і ОСОБА_7 видано ордери на квартири, розташовані по вул. Грицевца в м. Харкові.

Спірний будинок згідно договору від 08.10.2001 № 10 перебуває на балансі ОПО «Харківобленерго».

Такі обставини вбачаються із копій архівної копії рішення № 371 від 03.12.1986 виконкому Харківської міської ради народних депутатів, правового висновку юридичного департаменту Харківської міської ради від 04.10.2013 № 11563/9-13, інформації КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 02.04.2014 № 2218, інформації КП «Жилкомсервіс» від 02.04.2014 № 5801/2/07-05, інформації юридичного департаменту Харківської міської ради від 04.04.2014 від 3623/9-14 (а.с.9,15,17,18-22).

Також встановлено, що позивач разом із дітьми: неповнолітніми ОСОБА_3, ОСОБА_3 Рінальдо Сергійовичем, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 зареєстровані та проживають у ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4,5.13).

Відповідно до ст. 58 ЖК УССР на підставі рішення про надання житлового приміщення у будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної у місті, посилкової, сільської Ради народних депутатів видає громадянину ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане жиле приміщення. Ордер може бути виданий тільки на вільне жиле приміщення.

Користування житловим приміщенням у будинках державного та громадського фонду здійснюється за договором найму жилого приміщення (ст.61 ЖК України).

Як встановлено позивачем не отримано статусу наймача спірного жилого приміщення через те, що будинок по вул. Стелетова, 9-«а» не є обєктом комунальної власності міста, вказаний будинок виключений з числа житлових через непридатність для проживання, а також через те, що на сьогоднішній час право власності на вказаний будинок зареєстровано за іншими особами, що вбачається із правового висновку юридичного департаменту Харківської міської ради, розділу юридичного департаменту у докладній записці міському голові по питанням закріплення жилої площі по вул. Столетова,9-«а» за ОСОБА_2 (а.с.15,20-22).

Далі, у відповідності до ст. 2 ЗУ «Про приватизацію державного жилого фонду» до обєктів приватизації відносяться квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (кімнати, жилі блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де проживають два та більше наймачеві, які використовуються громадянами на умовах найму.

Із відповіді адміністрації Московського району Харківської міської ради від 02.04.2014 № 560/0/161-14 вбачається, що щодо визнання ОСОБА_2 наймачем за адресою: вул. Столетова,9-«а» з метою подальшої приватизації та отримання свідоцтва про право власності остання до адміністрації Московського району Харківської міської ради, не зверталась (а.с.19).

Відповідно до вимог ст. 346 ЦК України право власності припиняється у випадку: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення прав власності на майно; викупу памятників культурної спадщини; примусового відсудження земельних ділянок приватної власності, інших обєктів нерухомого майна, що розташовані на них, по мотивам громадської необхідності у відповідності до закону; звернення стягнення на майно по зобовязанням власника; реквізиції; конфіскації; припинення юридичної особи або смерті власника. Право власності може бути припинено в інших випадках, встановлених законом.

Особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або здійснив інші дії, що свідчать про її відмову від прав власності. У випадку відмови від прав власності на майно, права на яке підлягає державної реєстрації, право власності на нього поширюється з моменту внесення за заявою власника відповідної записи у державний реєстр.

Механізм припинення права на частку у спільному майні передбачений у ст. 365 ЦК України.

Отже, аналізуючи вищевикладене, для закріплення за ОСОБА_2В жилої площі у спірному будинку необхідно виключити домоволодіння із переліку будинків непридатних для проживання, перевести будинок до житлового фонду, прийнявши до комунальної власності, а також внести відповідні записи про припинення права власності за ОСОБА_7, ОСОБА_6 до державного реєстру, що прописано вищенаведеними положеннями діючого законодавства.

Далі, у відповідності до змісту ч.ч. 1, 2 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом протягом пяти років, набуває права власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною власністю регулюються законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державної реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Матеріали справи містять інформацію про те, що позивач разом із дітьми користування спірним житловим приміщенням протягом десяти років, однак вищенаведене вказує на те, що позивачем не здійснено певну прописану процедуру, передбачену чинним законодавством щодо закріплення житла для подальшого вирішення питання законне володіння.

Відповідно до ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Суд приймає до уваги відомості про стан здоровя повнолітньої дитини позивача, що надані представником позивача в судовому засіданні в якості доповнень, однак такі факти не є предметом доказування за даним позовом.

Отже, при таких встановлених обставинах, оцінених доказів у відповідності до вимог та положеннях чинного законодавства, у суду відсутні правові підстави для задоволення вимог позову.

Відповідно до положень ч. 1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до внутрішнього переконання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 12, 76-81, 83, 258, 259, 263-268 ЦПК України, ст.ст. 16, 344, 346, 397 ЦК України, ст.ст. 58, 61 ЖК ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволені вимог позову відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення, апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів.

Повний текст рішення суду складений 08.06.2018.

Суддя