РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/12865/16-ц

пр. № 2/759/413/18

23 травня 2018 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Миколаєць І.Ю.

при секретарі Шелудько В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Приватного акціонерного товариства Спільне підприємство «Партнер» (03148, м.Київ, вул.Жмеринська,1а) до ОСОБА_1 (03179, АДРЕСА_1) про стягнення заборгованості, пені та індексу інфляції за договором, внаслідок не виконання грошового зобов'язання,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 р. ПрАТ СП «Партнер» звернувся до Святошинського районного суду м.Києва з позовними вимогами до ОСОБА_1 та із врахуванням збільшення розміру позовних вимог просить стягнути з останнього на свою користь борг у розмірі 19 290,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 1 294,37 грн., пеню у розмірі 21 766,50 грн. з покладанням на відповідача відшкодуванння понесених судових витрат у сумі 1 378,00 грн. Позовна заява мотивована тим, що СП «Партнер» у відповідності до розпорядження Ленінградської районної державної адміністрації м.Києва № 1041 від 29.07.1996 року «Про будівництво напівпідземних гаражів - автостоянок на 35,36,37 ділянках в 13-му мікрорайоні житлового масиву «Біличі» згідно інвестиційного підрядного договору № 5 від 20.03.1997 року укладеного між Головним управлінням капітального будівництва КМДА («Замовник») та СП «Партнер» (Інвестор-підрядник) виконані роботи з будівництва напівпідземних гаражів в 13 мікрорайоні на житловому масиві Біличі на вул.Уборевича, 25-а. 27.02.1998р. Замовник відповідно до умов інвестиційного підрядного договору № 5 від 20.03.1997 р. передав на баланс інвестору - підряднику, а позивачу, напівпідземні гаражі на 24 машиномісць на дільниці № 35 ж/м Біличі, ХІІІ мкр. вул.Уборевича,25-а. Рішенням Київської міської ради № 125/1335 від 18.03.2004 року земельна ділянка відведена позивачу для експлуатації та обслуговування напівпідземного гаража на 24 автомобілів по вул.Командарма Уборевича, 25- а у Святошинському районі м.Києва. Розпорядженням Ленінградської районної державної адміністрації від 05.01.1998 року № 10 «Про введення в експлуатацію об'єктів житлового та комунального призначення у Ленінградському районі м. Києва», затверджений акт державної приймальної комісії від 05.01.1998 року про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом напівпідземних гаражів на 24 машиномісць на дільниці № 36 ж/м Біличі, ХІІІ мкр. по вул.Уборевича,25-а та їх експлуатацію покладено на позивача. З прийняттям рішення Київської міської ради від 18.03.2004 року №125/1335 про відведення позивачу земельної ділянки для експлуатації та обслуговування напівпідземного гаража на 24 автомобілів на вул. Командарма Уборевича,25-а та розпоряження Ленінградської районної держадміністрації від 05.01.1998р № 10 про затвердження Акта державної комісії від 05.01.1998 р про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом напівпідземних гаражів на 24 машиномісць на вул.Уборевича,25-а, з покладенням їх експлуатації на позивача, а також присвоєння почтової адреси напівпідземним гаражам позивача по вул. Уборевича,25-а, власникам транспортних засобів, які приймали участь в фінансуванні будівництва були надані документи для оформлення права власності на передане в користування гаражне приміщення у напівпідземних гаражах позивача та укладений з ними договір на експлуатацію та обслуговування, в тому числі з ОСОБА_1 договір № 763 від 17.01.2006 року на експлуатацію та обслуговування. Відповідно до п.1.1 укладеного між сторонами договору № 763 від 17.01.2006 року на експлуатацію та обслуговування позивач бере на себе обов'язки по зберіганню і охороні транспортних засобів власника в гаражі НОМЕР_1 встановленого на земельній ділянці, відведеній Позивачу по вул. Уборевича, 25-А, а автовласник, тобто відповідач бере на себе зобов'язання вчасно вносити щомісячні внески за охорону та на експлуатаційні витрати відповідно до умов п.2.3 договору № 763 від 17.01.2006 р.

Таким чином, кожна із сторін, уклавши вказаний вище договір № 763 від 17.01.2006 року, взяла на себе зобов'язання, а саме: позивач зберігати автомобіль, що належить Автовласнику - відповідачу в гаражі НОМЕР_1 з виконанням усіх необхідних умов передбачених в договорі, а відповідач оплатити його в порядку та на умовах визначених вказаним вище договором.

05.09.2017 року у повторному автоматичному розподілі справа за позовом Приватного акціонерного товариства Спільне підприємство «Партнер» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, пені та індексу інфляції за договором, внаслідок не виконання грошового зобов'язання, була зареєстрована за суддею Святошинського районного суду м. Києва Миколаєць І.Ю., у зв'язку з відстороненням судді ОСОБА_2

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 12.09.2017 р. справу прийнято в провадження судді Миколаєць І.Ю. (а.с.96).

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 04.04.2018 р. визначено подадьший розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.135-136).

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 04.04.2018 р. продовжино розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. (а.с. 135-136).

16.04.2018 року через канцелярію Святошинського районного суду м.Києва відповідач надіслав відзив на позовну заяву, зазначає, що ч.1 ст.946 ЦК України (імперативна норма) передбачає визначення у договорі зберігання плати за зберігання, а правовідносини з відшкодування витрат на зберігання врегульовані ст.947 ЦК України. Отже, плата за зберігання і витрати на зберігання це абсолютно різні за змістом та правовою природою речі. Також, зазначає, щодо внесків на відшкодування витрат визначених наказом генерального директора ПАТ СП «Партнер» від 31.07.2015 року №88, про необхідність застосування положення або ст.946 ЦК України, плата за зберігання, або ст.947 ЦК України, відшкодування витрат на зберігання.

02.05.2018 року через канцелярію Святошинського районного суду м.Києва позивач надіслав відповідь на відзив та додаткові пояснення. В яких зазначає, що охороняє об'єкт нерухомості (гаражний бокс), який на праві власності належить відповідачу і розташований на земельній ділянці, землекористувачем та балансоутримувачем якої є ПАТ СП «Партнер». Саме як землекористувач ПАТ СП «Партнер», у відповідності з ст.415 ЦК України, використовує земельну ділянку за її цільовим призначенням, сумлінно виконує свої обов'язки, вносить плату за її користування, а також інші платежі, встановлені законом. А відповідач зобов'язаний відшкодовувати витрати по охороні і зберіганню його власного майна, які несе позивач як обслуговуюче підприємство. Зазначає, що відповідач у воїх запереченнях намагається договірні відносини з позивачем викласти в іншій площині і тлумачити законодавство, а саме намагається розділити поняття «витрати на зберігання» і «оплата послуг автостоянки». Як зазначено в ч.1 ст.947 ЦК України, «Витрати зберігача на зберігання речі можуть бути включені до плати зі зберігання». Ці поняття не можна розділяти і на суть грошового зобов'язання відповідача за укладеним сторонами договором це не впливає. Крім того, даний факт вже був встановлений судами першої і апеляційної інстанції у 2017 році при розгляді аналогічних справ за позовами ПАТ СП «Партнер».

11.05.2018 року через канцелярію Святошинського районного суду м.Києва відповідач надіслав додаткові заперечення на позов.

Суд, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає доведеними вимоги позивача виходячи із наступного.

Судом встановлено, що 17.01.2006 р. між СП «Партнер» та ОСОБА_1 був укладений договір № 763 за яким СП «Партнер» бере на себе обов»язки по зберіганню автомобіля власника в гаражі НОМЕР_1 встановленого на земельній ділянці відведеній СП «Партнер» на праві довгострокової оренди по вул.Уборевича, 25-а, а автовласник зобов»язаний щомісячно вносити грошові внески за охорону автомобіля та на експлуатаційні витрати не пізніше 10 числа місяця (а.с.6).

Відповідно до п.3.1. договору 17.01.2006 р., власник (ОСОБА_1) вносить грошові внески за охорону автомобіля та на експлуатаційні витрати не пізніше 10 числа кожного місяця на основі розрахунку, що додається до договору. Пунктом 3.2. договору сторони домовились, що розмір внесків за охорону автомобіля та експлуатаційні витрати може змінюватися на умовах п.2.3. цього договору. Пунктом 2.3. договору передбачено, що СП «Партнер» виконує свої обов»язкм по зберіганню і охороні майна, а власник вносить внески за охорону автомобіля та на експлуатаційні витрати на основі щомісячних визначених розрахунків СП «Партнер» з врахуванням змін в нормативній та законодавчій базі, яка регулює правовідносини в оплаті праці, електроенергії, ставок орендної плати за користування земельною ділянкою, росту цін на матеріали та ремонт, у тому числі при проведенні державою індексації доходів населення, інших заходів, що впливають на зміну вартості експлуатаційних витрат та на утримання охорони.

Із вищезазанченого випливає, що сторони досягли згоди щодо ціни договору, тобто щомісячних платежів, які є залежними від факторів визначених пунктом 2.3. договору.

Позивач стверджує, що відповідач має перед ним заборгованість за період з серпня 2015 року по березень 2018 року у розмірі основного боргу -22 350,00 грн.; пені -18 694,50 грн.; інфляційних втрат - 2 408,17 грн. та судові витрати - 1 762,00 грн, всього 45 214,67 грн.

Заборгованість відповідача визначається наступним чином.

З огляду на те що з моменту останнього судового засідання минуло шість місяців, на протязі яких відповідач жодного разу не сплатив за надані послуги, позивач уточнює позовні вимоги щодо суми основного боргу, пені, інфляційних втрат та періоду їх нарахування.

Відповідно до п.2, ч. 2 ст. 49 ЦПК України передбачено, що позивач має право збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого засідання , якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідач з 15.06.2017 р. припинив оплату за послуги автостоянки, на якій знаходиться його гаражний бокс, у зв»язку з чим станом на 31.03.2018 р. його заборгованість збільшилась і складає 22 350,00 грн.(а.с.125).

Дана обставина порушує матеріальне становище позивача, який як обслуговуюча організація несе тягар всіх витрат по експлуатації та обслуговуванню автостоянки та сумлінно сплачує всі обов»язкові платежі і податки в бюджет держави.

Згідно з п. 4.1. договору, у випадку затримки оплати зі сторони відповідача, останній оплачує позивачу пеню у розмірі 0,5 % від суми затриманого платежу за кожний день прострочення.

Відповідач порушує умови договору № 763 від 17.01.2006 р. і взяті на себе зобов'язання, у в зв'язку з чим позивач, керуючись п.4.1. вказаного вище договору, нараховує пеню за кожний день прострочення.

Розмір неустойки (пені) за прострочення сплати грошового зобов'язання згідно договору, нараховано наступним чином:

Р = s * р * Q

(формула розрахунку неустойки)

Р - сума пені;

s - сума заборгованості/міс.;

р - ставка пені, у відсотках за день прострочення;

Q - кількість днів прострочення.

Кількість днів прострочення , за які нараховується пеня, складає 365 дн.

Ставка пені, згідно п.4.1. договору, укладеному з відповідачем, - 0,5% від суми заборгованості.

Розмір щомісячної оплати за надані послуги становить в період з 11.01.17р. по 11.03.18р-1 210,00 грн.

Пеня нараховується за період з 11.03.2017 року по 11.03.2018 року включно.

Станом на 11.03.2017 року зап нараховує пеню наступним чином :

- 11.03.17 -10.04.17 року складає 8 880,00 грн.*0,5%*31 дн = 562,65 грн.

- 11.04.17 -13.04.17 року складає 10 090,00 грн*0,5%* 3 дн = 726,00 грн.

14.04.2017 р. сплачено 350.00 грн., відповідно борг становить 9 740.00 грн.

- 14.04.17 -10.05.17 року складає 9 740,00 грн*0,5%*27 дн = 1 314,90 грн.

- 11.05.17 -10.06.17 року складає 10 950,00 грн.*0,5%*31 дн = 1 697,25 грн.

- 11.06.17-14.06.17 року складає 12 160,00 грн.*0,5%* 4 дн = 243,20 грн.

15.06.2017 р. сплачено700.00 грн., відповідно борг становить 11 460,00 грн.

- 15.06.17-10.07.17 року складає 11 460,00 грн.*0,5%*26 дн = 1 489,80 грн.

- 11.07.17-10.08.17 року складає 12 670,00 грн.*0,5%*31 дн = 1 963,85 грн.

- 11.08.17-10.09.17 року складає 13 880,00 грн.*0,5%*31 дн = 2 151,40 грн.

- 11.09.17-10.10.17 року складає 15 090,00 грн.*0,5%*30 дн = 2 263,50 грн.

- 11.10.17 -10.11.17 року складає 16 300,00 грн*0,5%* 31 дн = 2 526,50 грн.

- 11.11.17 -10.12.17 року складає 17 510,00 грн*0,5%* 30 дн = 2 626,50 грн.

- 11.12.17 -10.01.18 року складає 18 720,00 грн*0,5%* 31 дн = 2 901,60 грн.

- 11.01.18 -10.02.18 року складає 19 930,00 грн*0,5%* 31 дн = 3 089,15 грн.

- 11.02.18 -10.03.18 року складає 21 140,00 грн*0,5%* 28 дн = 2 959,60 грн.

- 11.03.18 року складає 22 350,00 грн*0,5%* 1 дн = 111,75 грн.

Таким чином, загальна сума пені за період з 11.03.2017 року по 11.03.18 року складає 26 627,65 грн.

Крім того, на підставі ст.625 ЦК України, позивач має право за весь період прострочення виконання грошового зобов'язання, а саме з січня 2017 року, відшкодувати заборгованість з урахуванням втрат від інфляції.

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання.

Розрахунок суми інфляційних втрат:

За 2015 рік

1) серпень-грудень

99,2%*102,3%*98,7%*102,0%=102,88 %

1 750,00 грн.* 102,88%-1 750,00 грн.= 50,40 грн,

де сума боргу за даний період дорівнює 1 750,00 грн.

За 2016 рік

4 200,00 грн.*112,4%-4 200,00 грн.= 520,80 грн.,

де сума боргу за даний період дорівнює 4 200,00 грн.

За 2017 рік

12 770,00 грн*113,7%-13 120,00 грн. = 1 749,49 грн.,

де сума боргу за даний період дорівнює 12 770.00 грн.

За 2018 рік

3 630,00 грн.*102,41%-3 630,00= 87,48 грн.

де сума боргу за даний період дорівнює 3 630.00 грн.

Всього сума інфляційних втрат за період з серпня 2015 р. по березень 2018 р. включно складає

2 408,17 грн. (дві тисячі чотириста вісім грн. 17 коп.).

У зв'язку зі збільшенням позовних вимог позивач здійснив доплату судового збору в розмірі 162.00 грн.

16.04.2018 року через канцелярію Святошинського районного суду м.Києва відповідач надіслав відзив на позовну заяву, зазначає, що ч.1 ст.946 ЦК України (імперативна норма) передбачає визначення у договорі зберігання плати за зберігання, а правовідносини з відшкодування витрат на зберігання врегульовані ст.947 ЦК України. Отже, плата за зберігання і витрати на зберігання це абсолютно різні за змістом та правовою природою речі. Також, зазначає, щодо внесків на відшкодування витрат визначених наказом генерального директора ПАТ СП «Партнер» від 31.07.2015 року №88, про необхідність застосування положення або ст.946 ЦК України, плата за зберігання, або ст.947 ЦК України, відшкодування витрат на зберігання.

02.05.2018 року через канцелярію Святошинського районного суду м.Києва позивач надіслав відповідь на відзив та додаткові пояснення. В яких зазначає, що охороняє об'єкт нерухомості (гаражний бокс), який на праві власності належить відповідачу і розташований на земельній ділянці, землекористувачем та балансоутримувачем якої є ПАТ СП «Партнер». Саме як землекористувач ПАТ СП «Партнер», у відповідності з ст.415 ЦК України, використовує земельну ділянку за її цільовим призначенням, сумлінно виконує свої обов'язки, вносить плату за її користування, а також інші платежі, встановлені законом. А відповідач зобов'язаний відшкодовувати витрати по охороні і зберіганню його власного майна, які несе позивач як обслуговуюче підприємство. Зазначає, що відповідач у воїх запереченнях намагається договірні відносини з позивачем викласти в іншій площині і тлумачити законодавство, а саме намагається розділити поняття «витрати на зберігання» і «оплата послуг автостоянки». Як зазначено в ч.1 ст.947 ЦК України, «Витрати зберігача на зберігання речі можуть бути включені до плати зі зберігання». Ці поняття не можна розділяти і на суть грошового зобов'язання відповідача за укладеним сторонами договором це не впливає.

Вартість послуг в період дії договору визначаються підприємством, виходячи з фактичних витрат по забезпеченню охорони гаражного комплексу. Крім того, у відповідності із приписом п.6.7. ЗУ«Про ціни та ціноутворення», на всі види продукції, товари і послуги, за винятком тих, на які здійснюється державне регулювання цін і тарифів, встановлюються вільні ціни і тарифи.

Як баланоутримувач і землекористувач позивач несе всі витрати по обслуговуванню даної автостоянки, сплачує в бюджет держави всі обов»язкові платежі і з боку контролюючих органів не має жодних зауважень щодо порушень чинного законодавства.

Позивач згідно договору укладеному сторонами вимагає тільки компенсації його фактичних витрат по обслуговуванню даної автостоянки. Правовідношення, в якому замовник зобов»язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в яких передбачено передачу грошей як предмета договору, або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов»язанням. Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов»язанням, в якому, серед інших прав і обов»язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов»язок з оплати внесків на відшкодування витрат, на утримання, експлуатацію та благоустрій автостоянок і гаражів, де зазначене право вимоги кредитора (ч.1 ст.509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги.

З огляду на викладене, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов»язань, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов»язання. Одностороння відмова відповідача від виконання зобов»язань за укладенним сторонами договором суперечить положенням ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України.

Тарифи за надання послуг автовласникам детально розраховані позивачем, економічно обґрунтовані і відображені у планових детальних калькуляціях собівартості утримання одного машиномісця.

Витрати по обслуговуванню автостоянки, зазначені в калькуляції, позивач розраховує пропорційно кількості автовласників-користувачів автостоянки, а саме: у кількості 25-ти осіб та виходячи з витрат по обслуговуванню автостоянки.

За таких обставин, припущення щодо відсутності ціни в договорі не заслуговують на увагу і не відповідають дійсності і посилання відповідача, що останьому не надаються щомісячні розрахунки витрат є безпідставним.

Заперечення відповідача не спростовують правовідносини між сторонами.Юридичний фактом, з яким пов»язано виникнення зобов»язання зберігання, є угода (договір), яка спрямована саме на передачу певного майна на зберігання іншій особі, що саме і визначено в п.п. 10-12, 27 Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках.

Договір зберігання транспортних засобів вважається укладеним з моменту передання майна на зберігання, що свідчить про його реальний характер.

Враховуючи підтвердження факту надання самих послуг, дії сторін свідчать про визнання істотних умов вказаного договору і його фактичне виконання.

Позивач приймає усі можливі способи для належного забезпечення охорони власності, а відповідача належним чином виконує свої обов'язки за договором.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Згідно із статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Ухвалюючи рішення у справі, суд виходить із того, що відповідно до пунктів 2.3, 3.2 укладеного між сторонами у справі договору підприємство виконує свої обов'язки зі зберігання й охорони майна, а власник вносить внески за охорону автомобіля та на експлуатаційні витрати на основі щомісячних визначених розрахунків підприємством, з урахуванням змін у нормативній та законодавчій базі, яка регулює правовідносини з оплати праці, електроенергії, ставок орендної плати за користування земельною ділянкою, росту цін на матеріали та ремонт, у тому числі при проведенні державою індексації доходів населення, інших заходів, що впливають на зміну вартості експлуатаційних витрат та на утримання охорони. Розмір внесків за охорону автомобіля та на експлуатаційні витрати може змінюватися на умовах цього договору.

При цьому суд вважєв, що сторони досягли згоди щодо ціни договору, тобто щомісячних платежів, які є залежними від умов, зазначених у пункті 2.3 договору.

Крім того, суд виходить із того, що згідно зі змістом договору зміна тарифів на надані позивачем послуги не потребує укладення нової або додаткової угоди.

Встановлення в договорі права ПрАТ СП «Партнер» визначати розмір щомісячних платежів, їх можливої зміни та перелік факторів, що впливають на встановлення та зміну вартості експлуатаційних витрат та на утримання охорони, як правильно вважав суд, відповідає вимогам частини другої статті 632 ЦК України та пунктам 15, 16 Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 року № 115, якими передбачено, що плата за зберігання транспортних засобів на автостоянках та інші супутні послуги справляються за тарифами, встановленими відповідно до законодавства. На всіх автостоянках плата за довгострокове зберігання транспортного засобу справляється на умовах, передбачених у договорі зберігання транспортного засобу.

У зв'язку з цим суд вважає, що, укладаючи договір, сторони дійшли згоди про те, що розрахунок вартості послуг проводить позивач, розмір встановленого позивачем тарифу підлягає зміні, що відображається в плановій детальній калькуляції собівартості утримання одного машиномісця, яка є невід'ємною частиною договору.

Вартість послуги в період дії договору визначається ПрАТ СП «Партнер», виходячи з витрат із забезпечення охорони транспортного засобу.

Отже, позов підлягає задоволенню.

Суд також стягує з відповідача на користь позивача понесені останнім витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 762,00 грн.

Керуючись ст.ст.626, 628, 638, 901, 903 ЦК України, ст.ст. 49 , 175, 178, 258-266 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства Спільне підприємство «Партнер» (03148, м.Київ, вул.Жмеринська,1а) до ОСОБА_1 (03179, АДРЕСА_1) про стягнення заборгованості, пені та індексу інфляції за договором, внаслідок не виконання грошового зобов'язання - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер не відомий, зареєстрований: 03179, АДРЕСА_1, на користь Приватного акціонерного товариства СП «Партнер» (), за договором на експлуатацію та обслуговування № 763 від 17.01.2006 року суму основного боргу - у розмірі 22 350,00 грн. (двадцять дві тисячі триста п»ятдесят грн. 00 коп.); пеню у розмірі -18 694,50 грн. (вісімнадцять тисяч шістсот дев»яносто чотири грн. 50 коп.); інфляційні втрати у розмірі - 2 408,17 грн. (дві тисячі чотириста вісім грн. 17 коп.); судові витрати у сумі - 1 762,00 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві грн.00 коп.), а всього 45 214,67 грн. (сорок п»ять тисяч двісті чотирнадцять грн. 67 коп.)

Рішення суду може бути оскаржене протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду м. Києва через Святошинський районний суд м. Києва

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення (або вручення) повного судового рішення.

Суддя: І.Ю. Миколаєць