Єдиний унікальний номер 725/2098/17
Номер провадження 2/725/1052/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2018 року м. Чернівці

Першотравневий районний суд м. Чернівці в складі:

Головуючого судді: Войтуна О.Б.,

при секретарі: Верешко В.В.,

за участю:

позивача: ОСОБА_1.,

представника позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернівці справу за позовом ОСОБА_1, в інтересах якого звернулась ОСОБА_2 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (уповноважена особа ОСОБА_4), Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору: приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_5, про визнання кредитного та іпотечного договорів недійсними, -

В С Т А Н О В И В:

В травні 2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, яку виклав у новій редакції 12.06.2017 року (т. 2 а. с. 9-27) про визнання кредитного договору та іпотечного договору недійним посилаючись не те, що 28.08.2007 року між позивачем та ТОВ «Український промисловий банк» був укладений кредитний договір № 962/Ж-07. У забезпечення виконання боргових зобовязань за кредитним договором між позивачем та банком був укладений іпотечний договір від 28.08.2007 року. Відповідно до умов договору позивач передав банку в іпотеку нерухоме майно двокімнатну квартиру під № 33 в житловому будинку № 1 по вул. Узбецькій в м. Чернівці.

01.07.2010 року відповідно до ЗУ «Про банки і банківську діяльність» та постанови Правління національного банку України № 369 було прийнято рішення щодо відчуження (шляхом передавання) активів (майна) ТОВ «Укрпромбанк», які є предметом застави за договором застави майнових прав і договорами іпотеки, на користь АТ «Дельта Банк», шляхом відступлення прав вимоги відбулася заміна кредитора у зобовязання.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 02.10.2015 року № 664 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02.10.2015 року прийнято рішення № 181 «Про початок здійснення процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та призначено уповноважену особу Фонду.

Позивач вважає кредитний договір № 962/Ж-07 недійсним, так як не містить умов, які п. п. 3.2, 3.4 розділу 3 «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» зазначені як обовязкові.

Окрім цього, на думку позивача, про недійсність кредитного договору свідчить

-не встановлення умов надання кредиту, зокрема про можливість настання валютних ризиків для Позивачльника;

-не встановлено, не розкрито та є відсутніми обовязкові умови, щодо основних економічних і правових вимог виникнення іпотечного боргу, шляхом оприлюднення їх у письмовій формі, іще до укладення такого договору;

-не відображено вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу з обґрунтуванням вартості супутньої послуги;

-не встановлено орієнтовану сукупну вартість кредиту ( в процентному значенні та грошовому виразі);

-не встановлено інфляційного застереження;

-правила, за якими змінюється процентна ставка за кредитним договором залежно від зміни облікової ставки НБУ або в інших випадках.

Також позивач вважає, що умови кредитного договору в частині надання кредиту в доларах США є несправедливими, є способом зловживання правом, така умова значно погіршує становище позичальника. Умови щодо права ОСОБА_6 в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд на думку позивача також є несправедливими.

Позивач просить суд визнати недійсним кредитний договір № 962/Ж-7 від 28.08.2007 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Український промисловий банк». Визнати недійсним іпотечний договір від 28.08.2007 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Український промисловий банк».

Представник позивача та позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримали. Представник позивача надав пояснення аналогічні змісту позовної заяви просив позов задовольнити. Позивач повністю підтримав пояснення представника.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти його задоволення та просив суд відмовити позивачу у його задоволенні в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву, а також застосувати до позовних вимог позивача позовну давність. Також просив стягнути з позивача судові витрати.

Третя особа приватний нотаріус ОСОБА_5 в судове засідання не зявилась, до початку розгляду справи подала відзив на позов, у якому просила суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 28 серпня 2007 року між позивачем ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» було укладено договір про надання споживчого кредиту № 962/Ж-7 (надалі - Кредитний договір) на суму 50 000,00 доларів США, строком до 27 серпня 2032 року (т. 1 а.с. 22-25).

Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті, долар США, в сумі 50 000,00 дол. США, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному договорі.

Згідно п. 1.4 Кредитного договору, кредит надається позичальнику для його особистих потреб, а саме на придбання житла.

Відповідно до п. 3.1 Кредитного договору виконання зобов'язань позичальника перед банком забезпечується іпотекою, а саме квартирою, що знаходиться за адресою: м. Чернівці вул.. Узбецька , б. 1, кВ. 33, яке є власністю ОСОБА_1; порука ОСОБА_7 ; порука ОСОБА_8, ; порука ОСОБА_9

Позивач був повідомлений про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що підтверджується листом повідомленням з його підписом від 28.08.2007 року ( т. 2 а. с. 178-179).

Також того ж дня, тобто 28 серпня 2007 року, між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки ( т. 1 а. с. 35-37).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, та це не оспорюється сторонами, що ТОВ «Український промисловий банк» свої зобов'язання за Кредитним договором виконав, та на підставі заяви на видачу готівки № 1 від 28 серпня 2007 року (т. 1 а.с. 67) надав позивачу обумовлену договором суму кредиту у розмірі 50 000,00 доларів США, еквівалентну 252500,00 грн.

30 червня 2010 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», Національним банком України укладено договір про передачу активів та Кредитних зобовязань Укрпромбанку на користь ОСОБА_6 (т. 2 168-172).

Внаслідок укладення договору про передачу активів Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_6 банк» набуло право вимоги, серед іншого, і за кредитним договором № 962/Ж-07 від 28.08.2007, що підтверджується Витягом з Додатку № 2 до Договору передачу активів (т. 2 а.с. 173).

На теперішній час Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_6 банк» перебуває в стані ліквідації, що підтверджується постановою Правління Національного банку України від 02 жовтня 2015 року № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_6 банк» та рішенням Виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20 лютого 2017 року № 619 «Про продовження строків здійснення процедури ліквідації АТ «ОСОБА_6 банк» та делегування повноважень ліквідатора». Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «ОСОБА_6 банк» призначено ОСОБА_4.

Як вбачається з п. 7.1 Кредитного договору шляхом підписання цього договору Позичальник підтверджує факт письмового ознайомлення з умовами кредитування ОСОБА_6 та отримання копії відповідного листа-повідомлення про умови кредитування ОСОБА_6, за якими надається цей кредит. А також підтверджує те, що уважно ознайомився із змістом цього договору, всі умови цього договору зрозумів, повністю з ними згоден, заперечень, зауважень та запитань не має, та зобовязується їх дотримуватись та виконувати.

Будь-яких належних та переконливих доказів в обґрунтування недійсності кредитного договору в цілому, в обґрунтування несправедливих умов кредитного договору та як наслідок порушення прав позивача, останнім суду не надано, у зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині суд вважає безпідставними та недоведеними.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Під час дії Кредитного договору банком не було порушено прав позивача.

У п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року (надалі - Постанова Пленуму ВССУ № 5 від 30 березня 2012 року) роз'яснено, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно положень ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 р. роз'яснено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

Згідно ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, що діяла на час укладення спірного договору про надання споживчого кредиту, у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством.

Як вже зазначалося та вбачається з п. 7.1 Кредитного договору шляхом підписання цього договору Позичальник підтверджує факт письмового ознайомлення з умовами кредитування ОСОБА_6 та отримання копії відповідного листа-повідомлення про умови кредитування ОСОБА_6, за якими надається цей кредит. А також підтверджує те, що уважно ознайомився із змістом цього договору, всі умови цього договору зрозумів, повністю з ними згоден, заперечень, зауважень та запитань не має, та зобовязується їх дотримуватись та виконувати.

Згідно з частиною першою статті 638 та частиною першою статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

Враховуючи зазначене суд вважає, що всі передбачені чинним законодавством вимоги для укладення Кредитного договору були дотримані, договір містить всі передбачені чинним законодавством відомості, дотримано всіх вимог щодо змісту та форми його укладення.

Відповідно до положень ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Підписання позивачем договору, додаткової угоди та всіх його додатків свідчить про досягнення між сторонами згоди з усіх його істотних умов та прийняття умов договору обома сторонами без будь-яких зауважень або застережень.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

При цьому, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Однак, позивачем не доведено перед судом, що умови Кредитного договору порушують Закони та нормативні акти, є несправедливими та такими що обмежують або порушують права позивача як споживача.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про іпотеку» (з відповідними змінами та доповненнями) іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язань нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Враховуючи, що суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання кредитного договору недійсним, то і підстави для визнання договору іпотеки недійсним відсутні.

За таких обставин, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити за безпідставністю та недоведеністю.

Щодо заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За приписами ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

За приписами ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, одним із способів захисту якого є припинення правовідношення.

Суд вважає можливим застосувати строк позовної давності.

На підставі ст. ст. 203, 215, 256, 257, 526, 627, 628, 629, 1054 ЦК України, Законом України «Про банки і банківську діяльність», Законом України «Про захист прав споживачів», та керуючись ст.ст. , ст. ст. 3,4, 10, 11, 57,58, 60,61, 64, 212-218, 294 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1, в інтересах якого звернулась ОСОБА_2 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (уповноважена особа ОСОБА_4), Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору: приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_5, про визнання кредитного та іпотечного договорів недійсними відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернівецької області шляхом подачі до суду апеляційної інстанції в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. В разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці О. Б. Войтун