Постанова

Іменем України

05 червня 2018 року

м. Київ

справа № 369/362/13-ц

провадження № 61-12244св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н.О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі - ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 червня 2015 року у складі судді Пінкевич Н. С. та на ухвалу апеляційного суду Київської області від 24 липня 2017 року у складі суддів: Мережко М. В., Данілова О. М., Суханової Є. М.,

ВСТАНОВИВ :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, правонаступником якого є ОСОБА_7, ОСОБА_6 про виділення в натурі частки майна із спільної власності.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_4 зазначав, що йому на праві власності належить 3/8 частин житлового будинку АДРЕСА_1 (далі - будинок). Співвласниками є ОСОБА_5, якому належить 3/8 частин будинку та ОСОБА_6, якій належить ? частина будинку. Посилаючись на відсутність згоди між співвласниками будинку про його поділ просив суд виділити йому в натурі частку майна, що знаходиться у спільній часткові власності, а саме ідеальну частку 3/8 частин будинку та прибудинкових споруд.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Києво-Святошинської області від 03 червня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не надав доказів про можливість виділення йому в натурі частки у спільному майні, яка б відповідала його ідеальній частці, а також про можливість переобладнання та перепланування будинку без втручання в його несучі конструкції.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 24 липня 2017 року рішення Києво-Святошинського районного суду Києво-Святошинської області від 03 червня 2015 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції при розгляді справи не допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушень норм процесуального права.

У серпні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою на рішення Києво-Святошинського районного суду Києво-Святошинської області від 03 червня 2015 року та на ухвалу апеляційного суду Київської області від 24 липня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення є незаконними, оскільки вони ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 серпня 2017 рокувідкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано з Києво-Святошинського районного суду Київської області зазначену справу.

13 листопада 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення ОСОБА_7 на касаційну скаргу ОСОБА_4, які мотивовані тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними та ухвалені з дотримання норм матеріального та процесуального права. Враховуючи, що доводи касаційної скарги ОСОБА_4 не відповідають встановленим обставинам у справі, його скарга не підлягає задоволенню.

11 листопада 2017 року справа надійшла до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

05 березня 2018 року вказана справа передана до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Згідно із положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суди встановили, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину належить по 3/8 частин будинку, господарських будівель та споруд. ОСОБА_6 належить ? частина цього будинку.

Між співвласниками будинку виник спір щодо його поділу в натурі.

У жовтні 2011 року ОСОБА_4 звертався до суду із позовом до відповідачів про поділ будинку і прибудинкових споруд в натурі, рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 лютого 2012 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_4 за недоведеністю позовних вимог.

У січні 2013 року ОСОБА_4 повторно звернувся до суду з позовом про поділ будинку в натурі.

Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Згідно зі статтею 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Виходячи з положень статей 183, 367 ЦК України та роз'яснень, викладених у пунктах 6, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок» виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній зі сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 лютого 2014 року за клопотанням позивача призначена судова будівельно-технічна експертиза.

Висновком експерта судової будівельно-технічної експертизи від 20 листопада 2014 року запропоновано два варіанти технічної можливості поділу будинку в натурі між співвласниками. Перший варіант передбачає необхідність виконання співвласниками переобладнання будинку, в тому числі з втручанням в стіни будинку та не містить даних про те, чи передбачає таке переобладнання втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування. Другий варіант поділу будинку відповідає фактичному порядку користування, що склався між співвласниками, та не передбачає переобладнання цього будинку, однак цей варіант не відповідає вимогам пункту 2.22 ДБН (3), пункту 8.10 ДБН (5) та часткам співвласників.

Суди на підставі досліджених доказів та встановлених обставин дійшли висновку про відсутність можливості виділу частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Передбаченим частиною другою статті 364 ЦК України правом на одержання грошової компенсації або іншої матеріальної компенсації вартості його частки від інших співвласників позивач не скористався, відповідних вимог не заявляв, а вирішення цього питання без його згоди неможливо.

Інших належних та допустимих доказів щодо можливості переобладнання та перепланування будинку без втручання в його несучі конструкції на час розгляду справи позивач суду не надав.

За таких обставин, висновки судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 є обґрунтованими.

Доводи касаційної скарги про те, що переобладнання та перепланування будинку без втручання в його несучі конструкції міститься у висновку спеціаліста будівельно-технічного та оціночно-будівельного дослідження від 23 січня 2017 року, не заслуговують на увагу, оскільки цей висновок не містить у собі посилань на обставини чи докази, на які посилається ОСОБА_4

Інші доводи не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки ґрунтуються на переоцінці доказів, які були досліджені та оцінені судами з додержанням норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Оскільки оскаржувані судові рішення залишено без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 24 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. І. Крат