Справа № 570/4887/17
Номер провадження 2/570/426/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2018 року

Рівненський районний суд Рівненської області в особі:

судді Красовського О.О.

з участю:

секретаря судових засідань Дзюбишиної І.Ю.

представників сторін - ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договору дарування недійсним, -

в с т а н о в и в :

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що у березні 1999 року вона з чоловіком придбала земельну ділянку площею 0,18 га по АДРЕСА_1 В 2010 році на ім'я чоловіка був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку. У період з 2001 р. і по даний час позивачка та її чоловік на зазначеній ділянці збудували будинок. У вересні 2017 р. від сусідів позивачка дізналася про те, що ділянка була подарована її чоловіком сину - ОСОБА_6 Свою згоду на оформлення даного договору позивачка не надавала. В даному випадку зважаючи, що ділянка є спільною сумісною власністю подружжя нотаріус мав би вимагати згоду іншого подружжя на відчуження майна, а цього зроблено не було. Зважаючи, що права позивачки є порушеними (не дотримані норми ч.1 ст. 65 СК України, ч. 2 ст. 369 ЦК України), то такий правочин має бути визнаний судом недійсним, про що позивачка просить суд постановити рішення.

В судовому засіданні позивачка підтримала позов та пояснила суду про обставини, що описані вище. Додала, що якби син (відповідач ОСОБА_6) допомагав їм у господарстві, як це робив раніше, то й надалі все було б добре. А оскільки така допомога припинилася, то позивачка звернулася до суду з даний позовом.

Відповідач ОСОБА_5 позов визнав. Пояснив суду, що про укладення договору він свою дружину (позивачку) не повідомляв. Після того, як син почав нехтувати обов'язками з надання допомоги, то став жалкувати про укладення цього договору. Просить суд задоволити заявлений позов.

Відповідач ОСОБА_6 позов не визнав. Пояснив суду, що у нього і у батька була домовленість щодо укладення договору дарування земельної ділянки. Після цього вони поїхали до нотаріуса, де цей договір уклали та посвідчили. Про те, що ділянка подарована, позивачці було відомо ще до укладання договору. Просить суд застосувати строки позовної давності, про що була подана заява.

Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає до задоволення.

Як встановлено в судовому засіданні, 22.12.2010 р. між ОСОБА_5 (даруватель) та ОСОБА_6 (обдарованим) був укладений договір дарування земельної ділянки по АДРЕСА_1 (загальною площею 0,183 га), яка передана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд: площею 0,0870 га, та ведення особистого селянського господарства: площею 0,0960 га, кадастрові номери - НОМЕР_1 НОМЕР_2. Договір був посвідчений державним нотаріусом Рівненської районної державної нотаріальної контори Дацюк С.Г. (реєстровий № 2-1769).

Згідно до наявного рішення Новоукраїнської сільської ради Рівненського району Рівненської області № 270 від 22.06.2010 р., Державного акта на право власності на земельну ділянку, та згідно змісту договору дарування, земельна ділянка була передана ОСОБА_5 у власність на підставі рішення Новоукраїнської сільської ради Рівненського району Рівненської області № 270 від 22.06.2010 р., та належала йому.

Таким чином, відповідач ОСОБА_5 набув земельну ділянку у власність на підставі рішення органу місцевого самоврядування в порядку ст. 118 ЗК України (безоплатна приватизація земельної ділянки громадянином), а тому спірна земельна ділянка не є спільною сумісною власністю подружжя, як про це зазначає позивачка.

Зважаючи, що земельна ділянка не є спільною сумісною власністю подружжя, то при укладенні оспорюваного договору дарування згода іншого подружжя не потрібна.

За положеннями ч.1 та ч.2 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Реалізовуючи своє право як власник майна відповідач ОСОБА_5 подарував свою земельну ділянку сину ОСОБА_6

У договорі дарування чітко зазначено, що вимоги законодавства щодо змісту правових наслідків правочину, що укладається, сторонам роз'яснено. Цей договір не містить характеру мнимої чи удаваної угоди. Дарування здійснюється за доброю волею.

Отже, внаслідок укладення договору дарування земельної ділянки, яка є приватною власністю одного з подружжя, права позивачки, як іншого подружжя, не є порушеними.

Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. При розгляді цивільних справ підлягає з'ясуванню, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.

При розгляді справи не було встановлено, що права позивачки є порушеними у будь-який спосіб. За наведеного заявлений позов є безпідставним, а тому не підлягає до задоволення.

Щодо заяви про застосування строків позовної давності.

Відповідач зазначає, що позивачка знала про укладений договір ще у грудні 2010 року.

Про це ж повідомили суду свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9, відповідач ОСОБА_6

Позивачка зазначила, що про укладення договору їй стало відомо восени 2017 року.

Про це надали пояснення відповідач ОСОБА_5 та свідок ОСОБА_10

Суд схиляється до думки, що позивачці було відомо про укладення договору в період, що був окреслений свідками ОСОБА_8 та ОСОБА_9, відповідачем ОСОБА_6

Адже свідки надали показання про те, що позивачка неодноразово нагадувала, що «могли б й частіше приїздити, бо це майно батька (відповідача ОСОБА_6)»; в будинку проводилися ремонтні роботи, й виглядає досить сумнівним, що позивачка (як вона вважає себе власником майна) дозволяла б стороннім особам здійснювати з її майном певні дії без попереднього узгодження чи відома. Та й при наданні пояснень позивачка пояснила, що «якби була допомога, як раніше, то й до суду вона не зверталася б».

ЦК України визначає, що до вимог про розірвання договору дарування застосовується позовна давність в один рік (ст. 728 ЦК України).

Станом на час звернення позивачки до суду строки позовної давності вже впливли.

Але зважаючи, що в ході розгляду справи було встановлено, що заявлений позов є безпідставним, то в даному випадку суд має відмовити у задоволенні позову саме за безпідставністю заявлених позовних вимог, а на підставі ст. 267 ЦК України.

Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України, і вони покладаються на позивачку.

Керуючись ст. ст. 12, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_4до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договору дарування недійсним - відмовити.

- Рівненського районного суду Рівненської області на рахунок № 0295, МФО 833017, код ЄДРПОУ одержувача 38012756, код доходу 22030001, банк: ГУ ДКСУ в Рівненській області, ЄДРПОУ суду 26406260, сума - 704 грн. 80 коп. - судовий збір).

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд Рівненської області протягом 30 днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Красовський О.О.

Повне рішення суду складене 18.06.2018 р.