Справа № 368/1191/16-ц
провадження 2/368/22/18
Рішення

Іменем України

"21" березня 2018 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі:

головуючий: суддя Закаблук О.В.

при секретарі: Широкоступ К.М.

З участю учасників справи:

Сторона позивача:

Представник позивача: ОСОБА_1

Сторона відповідача:

Відповідач: ОСОБА_2

Представник відповідача: ОСОБА_3

Треті особи:

Представники третіх осіб: Головко Н.С. (Каг. Сл. Справах дітей)

Прохоренко Л.М.

- розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кагарлик цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2, треті особи, - служба у справах дітей Кагарлицької районної державної адміністрації, служба у справах дітей Обухівської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та заміну способу та розміру аліментів, суд, -

В С Т А Н О В И В :

02.09.2016 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла позовна заява ОСОБА_6 до ОСОБА_2, треті особи, - служба у справах дітей Кагарлицької районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та заміну способу та розміру аліментів, ( Том № 1, а.с., 2 - 7), подана її представником, - ОСОБА_1, в якій позивачка посила суд винести рішення, на підставі якого:

- позбавити ОСОБА_2 батьківських прав;

- витрубувати з Кагарлицького відділу у справах дітей висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача;

- змінити спосіб присудження аліментів за судовим рішенням з ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, визначивши розмір стягуваних аліментів у твердій грошовій сумі, на користь ОСОБА_6 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1500 грн. та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1500 грн. до досягнення ними повноліття;

- звільнити її від сплати судового збору;

- стягнути з відповідача всі судові витрати;

- допустити негайне виконання судового рішення.

Свої позовні вимоги позивачка в мотивувальній частині позовної заяви обгрунтовує наступним.

Що стосується позбавлення батьківських прав, то позивачка зазначала наступне.

21.11.2008 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб.

13 березня 2014 року Обухівський районним судом шлюб розірвано, що підтверджується копією рішення Обухівського районного суду ( цивільна справа № 372/ 1069/ 14-ц, яку вона надала.

Від шлюбу вони мають двоє дітей ; ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_4.

Після розлучення діти проживають з нею та перебувають на її утриманні.

Фактично відповідач не переймається долею своїх дітей, так як не приймає участі у вихованні дітей, не спілкується з ними, не провідує їх, не несе лодаткових витрат.

Відповідач жодного разу не був у школі, не цікавився розвитком дітей.

За таких обставин вона змушена звертатися з цим позовом, до суду так як відповідач не бажає виконувати функції батька.

Згідно статті 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно зі ст. 165 СК з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися:

- один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина;

Відповідно до пунктів 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.

Згідно з ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння.

Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Що стосується стягнення аліментів, то позивачка зазначала наступне.

Рішенням Обухівського районного суду від 03.12.2015 р. по цивільній справі №372/4296/ 15-ц, було винесено рішення, яким призначено сплату аліментів ОСОБА_2 на мою користь, на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, і ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_4, у розмірі 1/3 частини заробітку відповідача.

Відповідач є досить забезпеченою людиною, має нормальний постійний заробіток, здоровий.

Аліментних зобов'язань по інших виконавчих листах також не має, спільні діти перебувають на її утриманні, а тому, користуючись правом ст. 192 СК України, просить суд змінити розмір та спосіб присуджених аліментів за рішенням суду.

Вона сама піклується про дітей, дбаю про стан їх здоров'я, повноцінне харчування, та забезпечує їм нормальні умови проживання.

В зв'язку з подорожчанням електроенергії та газового опалення, вона вимушена опалювати житловий будинок, в якому вона мешкає з дітьми твердим паливом, яке закупляє двічі на рік. Крім цього, практично кожного сезону вона змушена купувати новий одяг та взуття, тому, що діти весь час ростуть.

Кожного місяця збільшується ціна на харчування у школі, така ж ситуація і з дитячим садочком, та медичними препаратами.

Спільні діти часто хворіють, в зв'язку з цим вона змушена витрачати чималі кошти на ліки.

На даний час їйстало відомо, що відповідач приховує від неї свої заробітки, розрахувався з постійного місця роботи для того, щоб навмисно не сплачувати аліменти, про що він сам розповідає.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ОСОБА_9 України № 789X11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

З приводу застосування ст. 192 СК при розгляді справ про зміну розміру аліментів Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 3 від 15.05.2006 р. в п. 23 дав судам наступні роз'яснення:

«Відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

На даний час відповідач є більш забезпеченою людиною, його матеріальний стан змінився в сторону покращення, а тому позивачка вважає, що вона має право просити суд змінити розмір присуджених аліментів в сторону їх збільшення.

Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 184 СК України).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням, як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. З ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Згідно практики розгляду судами справ, пов'язаних із позбавленням батьківських прав, поновленням батьківських прав, усиновленням, установленням опіки та піклування над дітьми - справи про позбавлення батьківських прав є справами позовного провадження, тому ця категорія справ підлягає розгляду за загальними правилами підсудності - відповідно до ч. 1 ст. 109 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) за місцем проживання відповідача або одного з них, якщо позов подається до обох батьків (ч. 1 ст. 113 ЦПК).

Якщо в одному позові вимоги про позбавлення батьківських прав (та інші вимоги щодо захисту прав дитини) поєднуються з вимогою про стягнення аліментів, такий позов може подаватися за вибором позивача згідно з ч. 1 ст. 110 ЦПК.

02.09.2018 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі ч. 3 ст. 11 - 1 ЦПК України для слухання даної справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В., ( Том № 1, а.с., 18).

03.10.2018 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 122, 127 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження та призначено справу до судового слухання, (Том № 1, а.с., 26).

01.12.2016 року Кагарлицьким районним судом винесено ухвалу, (Том № 1, а.с., 69 - 70), на підставів якої:

- залучено до участі в справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог, - службу у справах дітей Обухівської районної державної адміністрації в Кимївській області.

12.12.2016 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла письмова заява, подана представником позивачки про уточнення позовної вимоги, (Том № 1, а.с., 83), в якій представник позивачки просить суд:

- змінити розмір та спосіб присудження аліментів за судовим рішенням Обухівського районного суду Київської області з ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, визначивши розмір стягуваних аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. щомісячно на користь ОСОБА_6 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, визначити розмір стягуваних аліментів на дитину ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_8, в твердій грошовій сумі у розмірі 2500 грн. щомісячно до досягнення ними повноліття.

12.12.2016 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшло заперечення відповідача ОСОБА_2, (Том № 1, а.с., 84, 85), в якому відповідач зазначив наступне:

В заперечення позовних вимог, пред»явлених до нього позивачкою, - ОСОБА_6 про позбавлення його батьківських прав стосовно його неповнолітніх дітей, а саме: дочки ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_10, зазначає, що він дійсно, як батько мало приділяє уваги та спілкування з дочками.

Однак, це не тому, що він не має бажання приймати участі у вихованні дітей, та у спілкуванні з ними. А тому, що колишня дружина, - ОСОБА_6, після їхнього розлучення не дозволяє йому бажання з ним спілкуватися, то мама за це її карає. А тому, він, щоб не травмувати дітей, останнім часом став приїздити до дітей рідко. Тільки тоді коли привозив кошти на утримання. А останній раз, коли він привіз позивачці кошти на утримання дітей в сумі 2500 гривень, та попросив дозволити йому поспілкуватися з дітьми, вона кошти не взяла від нього та вигнала, а дітей засварила, щоб до нього не йшли,і щоб тим самим зробити йому боляче.

Думає, що коли дочки трішки подорослішають, вони все зрозуміють і будуть з ним спілкуватися та будуть приїздити до нього на вихідні та святкові дні. Він буде їх брати з собою на відпочинок.

Він дуже хоче приймати активну участь у вихованні дітей, брати участь у фізичному та духовному розвитку дітей, однак йому не дозволяє позивачка, а не тому, що він уникає цього сам. А тому просить суд не позбавляти його батьківських прав.

Після слухання даної справи він буде намагатися знайти порозуміння з позивачкою та намагатися вмовити її, щоб вона дозволяла йому бачитися з доньками та брати участь у її вихованні, оскільки дитина, яка не проживає з одним з батьків, має право підтримувати особисті контакти з батьком. Однак не так, як хотілося б позивачці, а так як йому дозволяє його час, оскільки він на даний час працює водієм дальнобійником і часто їздить в закордонні поїздки, і інколи не може приїздити до дітей тоді, коли б хотіла їх мама. Але він буде намагатися виконувати вимоги матері дітей, і спілкуватися з дітьми і в дитячих навчальних закладах. Навідувати старшу дочку в школі, молодшу в дитячому садочку.

Щодо стягнення аліментів з нього на утримання доньок, він хоч і працює офіційно і відповідно до законодавства має сплачувати 33 відсотки від всіх видів свого заробітку, однак він згоден з сумою, яку хоче з нього стягувати позивачка, і не заперечує проти стягнення з нього 1500 гривень на утримання дочки ОСОБА_10 та 1500 гривень на утримання доньки, ОСОБА_8 на користь позивачки. Він буде намагатися працювати у вільний від основної роботи час та намагатися заробляти кошти, щоб належним чином утримувати своїх дітей, і щоб мати дітей мала можливість без обмежень утримувати доньок.

На даний час за ним заборгованості по сплаті аліментів не рахується, що стверджує довідкою. А до цього була незначна заборгованість, в зв»язку з тим, що змінив місце роботи, і виконавчий листок надійшов на його місце роботи з запізненням. І коли позивачка останнього разу не взяла від нього кошти для дітей, які він надавав добровільно в листопаді місяці 2016 року, то він попросив працівників бухгалтерії, щоб вони направили кошти на ім»я позивачки, написавши відповідну заву.

Стверджує, що він хоче підтримувати зі своїми дітьми зв»язки та приймати участь у їх вихованні. І якщо мати не змінить свої вимоги до нього та до дітей, та буде перешкоджати йому у спілкуванні з ними, то він буде вимушений звертатися до відділу опіки та піклування з заявою про встановлення йому днів побачень з дітьми, оскільки діти і так страждають від того, що їхня сім»я розпалася, та ще й того, що у них не має батька.

Він дійсно можливо не один із кращих батьків, можливо і не достатньо приділяв уваги своїм дітям в силу своєї зайнятості, однак він хоче підтримувати стосунки з ними. Хочу з ними спілкуватися та приймати участь у їх фізичному , духовному та моральному розвитку.

Від дати розлучення пройшло не досить багато часу і це був не найкращий час у його житті, час переживань за розлучення і позивачка дійсно можливо не хоче, щоб вони між собою бачилися і можливо ще й це вплинуло на зустрічі з доньками, а тому просить дати йому час на виправлення його помилок та на відновлення його стосунків з дітьми та порозуміння між ними.

14.03.2017 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшло письмове пояснення до заперечення до позову, (Том № 1, а.с., 127 - 129), подане представником позивачки ОСОБА_6, - ОСОБА_1, в якому вказано наступне:

12 грудня 2016 року відповідачем, по справі про позбавлення батьківських прав на неповнолітніх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8, ОСОБА_2 до суду було подане заперечення з приводу його спілкування та участі у житті дітей після розлучення, в запереченні було сказано, що відповідач має бажання бачити дітей, спілкуватися з ними та надавати матеріальну допомогу (брати на себе додаткові витрати на їх утримання). Доводжу до відома суд, ні одного слова з цього заперечення, цитую слова позивача:

- дуже хочу приймати активну участь у виховані дітей, брати участь у духовному та фізичному розвитку дітей, однак мені не дозволяє позивачка, а не тому, що я сам цього не хочу..» так і не було виконано, а саме, до цього часу цікавості до дітей з боку ОСОБА_2 так і не було проявлено, він ні разу не провідав дітей, не зателефонував, та не цікавився нічим що пов'язано з дітьми, ні станом їх здоров'я, ні матеріальним забезпеченням, знову не виплачує навіть ту мізерну частку аліментів, які нараховані згідно його офіційної заробітної платні, тому вона знову змушена звертатися до виконавчої служби, щоб відповідач примусово сплатив аліменти. Додаткових коштів ніяких не надавав, хоч в минулому році вона просила його всі кошти які він бажає - дати дітям перераховути поштовими переказами, бо справа в тому, що позивач має звичку говорити не правду, тому кошти особисто вона приймати не може, боіться, що потім у майбутньому ці факти будуть перекрученні проти неї, а доказів ніяких у неї не буде.

Просить суд звернути увагу на подане відповідачем заперечення, та його дії, які зовсім не співпадають з заявленими в запереченні словами. Також просить суд звернути увагу на те, що до, сьогоднішнього дня відповідач так і приховує свої доходи, та не хоче надавати інформацію по цьому питанню до суду, невже батько який турбується та хоче допомагати своїм дітям буде так робити, так роблять лише ті батьки, які турбуються лише про себе та живуть лише в своє задоволення.

Також виникає ряд логічних запитань: чому ОСОБА_2 не поцікавиться, чи його діти живуть у теплі чи в холоді, чим вони харчуються, чи є в них одяг, чи є кошти на медичне лікування коли діти хворіють, на які потреби вистачає аліментів, а саме: 368,40 грн., нараховуються для потреб на молодшу доньку, ОСОБА_8; 459,30 грн. нараховуються для потреб старшої доньки, ОСОБА_7, які він не сплачує регулярно?

Всі ці дії з боку ОСОБА_2 на сьогоднішній день, знову доводять, що він не має бажання та не хоче нічого виправляти, що його так абсолютно не турбує нічого, що пов'язано з його дітьми. Наголошує, що вона ніколи не заперечувала та не чинила перешкод у спілкуванні батька з дітьми, але для цього в неї було одне прохання попереджувати її заздалегідь про свої візити, останнього разу він телефонував з цього приводу 07.01.2016 року, коли привіз дітям цукерки на Різдво.

В зв'язку з тим, що з моменту відкриття даної справи ціни в нашій країні дуже виросли та відповідач зі свого боку так і не змінює свого ставлення до дітей не хоче сплачувати аліменти в повному обсязі саме через це він як «справжній батько» дуже старанно приховує свої доходи, не надає інформацію про свої доходи (заробітки) до суду, тому що добре знає, що аліменти мають зовсім іншу суму, ніж вказано у її попередніх вимогах. Але ОСОБА_2 дуже турбується про свої збитки з приводу виплат аліментів саме тому він зателефонував та повідомив її 30 листопада 2016 року, що хоче відмовитися від прав на дітей, а вона щоб зі свого боку відмовилася від аліментів на дітей, цей факт також свідчить лише про те, що відповідач своє забезпечення цінить набагато вище ніж своє «батьківство».

В запереченні відповідач пише, що має бажання нести додаткові витрати, тобто не сплаченими в повному обсязі аліментами він буде додатково допомагати дітям, але і ці слова викликають великий сумнів, бо з моменту зміни його місця роботи він так жодного разу не дав дітям додатково навіть 1 гривні, вона не вірить, що в майбутньому щось зміниться, оскільки добрих вчинків він по відношенню до дітей так і не зробив до сьогоднішнього дня.

Також в запереченні відповідача від 12.12..2016 року вказано, що після завершення судової справи по цьому питанню, він буде намагатися знайти час щоб бачити дітей, коли в нього є можливість, виходить з моменту розлучення у нього не було такої можливості, приділяти дітям увагу та опіку. Хоче повідомити суд та всіх присутніх, що після розлучення ОСОБА_2 не взяв на себе ніяких обов'язків що до виховання дітей, і до сьогодні навіть не має уявлення, що ж таке на справді бути батьком, запис у свідоцтві про народження, не може означати, що батьківський обов'язок виконаний. Весь час вона сама опікується дітьми, присвячує їм свій час та не має бажання приховувати від них своїх доходів, бо всі її доходи ідуть на забезпечення гідного життя її дітей і цей факт був і є головним для неї. Вона не може через якісь амбіції до колишнього чоловіка залишити дітей голодними чи роздягненими, чи ігнорувати стан їхнього здоров'я, в неї є обов'язок покладений на неї не просто законом, а життям, вона є матір'ю і саме важливе для неї це дати дітям найкраще, що тільки в змозі дати.

За законом мати і батько мають рівні права та обов'язки перед дітьми, але всі обов'язки завжди були на її плечах, то про які права зараз заявляє ОСОБА_2, якщо він не виконував і не виконує ніяких обов'язків перед дітьми. Якби вона виконувала так свій материнськім обов'язок, як іх виконує ОСОБА_2, то навіть страшно уявити що б зараз було з дітьми.

На підставі вищевикладеного, просить суд:

- запросити дані у відповідача про час його перебування в Україні з моменту відкриття справи про позбавлення його батьківських прав, та надати інформацію, скліьки раз він відвідав своїх дітей за останні 2 роки, та вказати причину, що заважало йому це зробити;

- запросити дані у відповідача, які витрати він поніс на дітей з моменту подання його заперечення;

- позбавити батьківських прав ОСОБА_2, в зв»язку з тим, що відповідач не виконував і не виконує перед своїми дітьми, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, жодних батьківських обов»язків.

19.07.2018 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшло уточнення позовних вимог позивачки ОСОБА_6, (Том № 1, а.с., 224 - 226), в якому зазначено наступне:

В зв"язку з тим, що Постановою Кабінету Міністрів України «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» від 26 лютого 1993 р. визначається порядок утримання аліментів з працівників, який провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом, в тому числі з:

- з осіб, які працюють за контрактами в іноземних компаніях і одержують заробітну плату тільки за кордоном, аліменти утримуються із 100 відсотків заробітної плати, яку платник аліментів одержував до укладення контракту, або виходячи із його заробітної плати за останній місяць роботи на момент від'їзду, або з п'ятикратного розміру неоподаткованого мінімуму доходів громадян на час проведення розрахунків.

Пункт 5 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу України.

5. Якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Стаття 169 Податкового кодексу України. Перерахунок податку та податкові соціальні пільги Податкова соціальна пільги становить:

169.1.1. у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Стаття 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік». Установити у 2017 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі: - для працездатних осіб: з 1 січня 2017 року - 1600 гривень.

До 31 грудня 2015 року для цілей застосування підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 Податкового кодексу України, податкова соціальна пільга надається в розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Використовується в деяких галузях права для розрахунків розміру штрафів, стягнень, визначення розміру судових витрат.

Податкова соціальна пільга в 2017 році дорівнює 800 гривень, а тому 800x5=4000 гривень.

Відповідачем дійсно підтверджується той факт, що він працює за кордоном, а тому виникла необхідність в уточненні даної позовної вимоги.

На підставі вищевикладеного, керуючись Постановою Кабінету Міністрів України «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» від 26 лютого 1993 р. просить суд:

- змінити спосіб присудження аліментів за судовим рішенням з ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, визначивши розмір стягуваних аліментів у твердій грошовій сумі, на користь ОСОБА_6 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 р. н., у розмірі 4000 гривень та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4 р. н., у розмірі 4000 гривень до досягнення ними повноліття.

26.09.2017 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшло письмове заперечення на уточнену позовну вимогу, ( Том № 1, а.с., 245), подана відповідачем ОСОБА_2, в якій вказано наступне:

В заперечення позовних вимог (уточнених), пред»явлених до ОСОБА_2 позивачкою, ОСОБА_6 про позбавлення батьківських прав стосовно неповнолітніх дітей, а саме: дочки ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_10 зазначає, що, як батько дітей на даний час мало приділяє уваги та спілкування з дочками.

Однак це не тому, що він не має бажання приймати участі у вихованні дітей, та у спілкуванні з ними. А тому, що його колишня дружина, ОСОБА_6, після розлучення не дозволяє йому з ними спілкуватися , коли він приїздить до них, або має приїхати, вона ї ховає, то відвозить до когось з бабусь, або дідусів.

Крім того в зв»язку з тим, що позивачка постійно скаржилася та сварилася, що він мало надає їй коштів на утримання дітей, він був вимушений скласти договір на роботу з підприємством, яке досить часто посилає на роботу, перевезення грузів за кордон, і на даний час він по декілька місяців перебуває за кордоном, а тому не має змоги бачитися з дітьки по декілька місяців. Але він не має наміру залишатися працювати за кордоном постійно, і має бажання брати участь у вихованні та утриманні дітей. А тому проти позбавлення його батьківських прав.

Крім того, він погодився зі стягненням з нього аліментів в тій сумі, не так як хотіла позивачка в позові, а в сумі по 1777 гривень щомісяця на кожну дитину відповідно до прожиткового мінімуму, який встановлено з 01 січня 2017 року Державою, взявши на себе більшу частину витрат відповідно до законодавства так як розуміє, що на сьогодні на утримання дитини потребує досить багато коштів. І заборгованості но аліментах на сьогодні не має.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 150,164,166 СК України, просить суд:

- відмовити позивачці в задоволенні її позивних вимог в частині позбавлення йогобатьківських прав щодо його неповнолітніх доньок: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_10.

19.03.2018 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла письмова заява представника позивачки ОСОБА_6, - ОСОБА_1, (Том № 2, а.с., 58 - 60), в якій зазначено наступне:

Прошу слухати цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2. Служби у справах дітей без участі позивача та його представника.

Позивач вважає та наголошує, а також просить саме це зазначити, що що суд ігнорує її клопотання, які подавалися її представником (мною) про винесення на направлення ухвали до Держприкордонслужби, щоб з»ясувати коли та скільки разів відповідач перетинав кордон Держави Україна та в »їзджав до Держави Литва.

Також суд не витребував з відповідача довідки про його доходи за 2016-2017 ріки, клопотання було задоволено.

На момент подання позову до суду відповідач мав заборгованість по аліментах, довідка - розрахунок міститься в матеріалах справи.

Не зважаючи на те, що він вже той час, як виникла заборгованість працював за кордоном, сплатив лише 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а за рішенням Обухівського районного суду повинен був сплатити аліментів з усіх видів доходу, в тому числі з доходу, який він отримав за кордоном.

Це свідчить про постійне , систематичне приховування відповідачем своїх доходів.

Відповідач особисто повідомив позивачу в останній раз, коли навідував дітей , що він все в суді вирішив, що рішення все одно не буде на користь позивача та позивач не доведе ту обставину, що відповідач працює за кордоном за контрактом, а тому саме з цих підстав позивач вважає, що суд не зацікавлений сприянню в з»ясуванні дійсних обставин справи , які свідчать про те, що відповідач приховує свої доходи, не надає відомостей про своє місце роботи та про свої доходи, які отримує за кордоном.

За таких обставин, які склалися, через небажання судом витребувати необхідну інформацію, встановити коли та скільки разів відповідач перетинав кордон Держави Україна та в»їзджав до Держави Литва позивач просить суд взяти до уваги при постановленні рішення копію закордонного паспорту позивача, в якому містяться відмітки, які свідчать про те, що відповідач перетинав кордон держави Україна та тривалий час перебував в державі Литва, та взяти до уваги пояснення відповідача, який сам вказував, що він працював в Литві та письмову заяву матері позивача, яка вказувала, що її син перебуває за кордоном.

Позивач вважає, що цих доказів за відсутності інших більш ніж достатньо.

Відповідач ухиляється надати до суду контракт, хоча клопотання про витребування контракту неодноразово подавалося до суду, проте суд його не задовольняв.

Відповідач відмовляється надати контракт тому, що він вихвалявся своїм кумам, що заробляє 1700- 1800 євро на місяць та не збирається залишати роботу.

Суд відмовляє в задоволенні клопотання про витребування з відповідача контракту на тій підставі, що відповідач не може його надати, так як зі слів відповідача стає зрозумілим, що він вже не поїде за кордон, бо отримав великий штраф, а контракт залишився саме за кордоном.

Проте, відповідач після цього чергового засідання, в якому був присутній, знову вирушив на роботу за кордон, ввівши суд в оману, черговий раз не надавши контракту.

Суд не зобов»язує відповідача надати контракт, хоча повинен був зобов»язати, адже мова йде про регулярні аліментні зобов»язання. а при визначенні розміру стягуваних аліментів суд має встановити, який дохід отримує платник аліментів.

За таких обставин, жодних перешкод в приховуванні своїх доходів у відповідача не існує.

В судових засіданнях відповідач вказує, що їде на роботу за кордон в останній раз, проте цих останніх разів вже було декілька, також відповідач підтверджує, що отримує заробітну плату в євро за кордоном.

Так, як відповідач має кошти перетинати кордон періодично та на тривалий час, позивач вважає, що він має можливість сплачувати аліменти в такому розмірі, як передбачено Постановою Кабінету Міністрів України «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» від 26 лютого 1993 р.

З осіб, які працюють за контрактами в іноземних компаніях і одержують заробітну плату тільки за кордоном, аліменти утримуються із 100 відсотків заробітної плати, яку платник аліментів одержував до укладення контракту, або виходячи із його заробітної плати за останній місяць роботи на момент від'їзду, або з п'ятикратного розміру неоподаткованого мінімуму доходів громадян на час проведення розрахунків.

Оскільки, згідно з п.п. 1 п. 1 ст. 169 розділу IV Кодексу податкова соціальна пільга складає 50 відсотків розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленого законом на 1 січня звітного податкового року - для будь-якого платника податку, то впродовж всього 2018 року податкова соціальна пільга складатиме у розмірі 100 % - 881.00 грн. (1762 грн. х 50% х 100%);

А тому, позивач вважає, що з відповідача необхідно проводити стягнення аліментів на кожну дитину у такому розмірі 5 (п'ятикратний розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян) х 881 грн. (податкова соціальна пільга у 2018 році) = 4405. 00 ( тотири тисячі чотириста п»ять) гривень.

За таких обставин, що стосується стягнення аліментів , позивач просить суд:

- змінити розмір та спосіб присудження аліментів за судовим рішенням Обухівського районного суду Київської області з ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, визначивши розмір стягуваних аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі по 4405, 00 (чотири тисячі чотириста п»ять) гривень на кожну дитину на користь ОСОБА_6 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 р. н., та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4 р. н., до досягнення ними повноліття.

- що стосується позбавлення батьківських прав, позивач вважає висновок Служби у справах дітей сформований зі слів невідомої особи, мати відповідача не ОСОБА_12, а ОСОБА_13, тому він не повинен братися до уваги судом при постановленні рішення.

Копію письмової відповіді від 21.06.2017 року Кагарлицької РДА про розгляд звернення, який свідчить про те, що висновок сформовано на підставі пояснень матері відповідача громадянки ОСОБА_12 надає, просить суд приєднати до матеріалів справи його копію.

Що стосується позбавлення відповідача батьківських прав, то відповідач і надалі ухиляється виконувати свої батьківські обов»язки, до дітей приїздить раз на півроку, раз на три місяці, з дітьми не спілкується, уваги їм не приділяє, вихованням дітей не займається, приховує свої доходи.

Позивач вважає, що цих підстав достатньо, щоб позбавити відповідача батьківських прав відносно його дітей.

На підставі вищевикладеного, просить суд:

- винести рішення у її відсутність та відсутність позивача;

- задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсязі.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_6 свої позовні вимоги підтримала, обгрунтовувала свою позицію обставинами, які викладені в мотивувальній частині її позовної заяви, та які судом наведено вище.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_6, - ОСОБА_1 уточнені позовні вимоги підтримала, обгрунтовуючи своє рішення обставинами, які викладені в мотивувальній частині позовної заяви, та які судом наведено вище.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 заперечував проти уточнених позовних вимог позивачки ОСОБА_6, та зазначив, що підстав для задоволення позову в частині позбавлення його батьківських прав немає, адже він не спілкується з своїми дітьми в повному обсязі лише з тієї підстави, що позивачка чинить цьому перепони, - відвозить дітей до своїх батьків, не випускає з будинку, чинить перепони у спілкуванні з ними в той час, коли вони перебувають в дитячих закладах.

Взагалі, позивачка ОСОБА_6 налаштовує проти нього дітей, вважає, що він мало надає їй коштів на утримання дітей.

Вважає, що таке відношення впозивачки ОСОБА_6 обумовлене тією обставиною, що вони розлучилися.

На даний час працює за кордоном, в Литві, на контрактній основі водієм.

На вимогу суду відповідач ОСОБА_2 копію контракту не надав, обумовлюючи це тим, що в нього на руках даного документу немає, що копія контракту знаходиться Литві.

На запитання суду назвати орієнтовну суму заробітку в місяць, відповідач ОСОБА_2 зазначив, що щомісячно отримує орієнтовно 200 - 300 євро.

Отже, що стосується аліментів, він має змогу сплачувати позивачці ОСОБА_6 на утримання двох неповнолітніх дітей орієнтовно 3000 грн.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2, - ОСОБА_3 заперечувала проти уточнених вимог позивачки ОСОБА_6, зокрема, заперечувала проти позбавлення батьківських прав її довірителя, так як вважає, що немає правових підстав для такого позбавлення, що ж стосується сплати аліментів, то позов визнала частково, та зазначила, що її довіритель згідний на виплату аліментів в розмірі близько 3000 грн. щомісяця, на двох неповнолітніх дітей.

В судовому засіданні представник третьої особи, - служба у справах дітей Кагарлицької районної державної адміністрації, - Прохоренко Л.М. заперечувала проти позову в частині позбавлення батьківських прав, щодо стягнення аліментів, - вирішення питання поклала на розсуд суду.

В судовому засіданні, яке відбулося 31.03.2017 року, 10), свідок ОСОБА_13 показала наступне.

На даний час проживає в м. Україна Київської області, є пенсіонеркою.

Позивачка ОСОБА_6 є бувшою невісткою, а відповідач ОСОБА_2 є її рідним сином.

З позивачкою ОСОБА_6 не було напружених відносин до 01.09.2016 року, а з 01.09.2016 року, - вникли неприязні відносини, які виникли внаслідок інциденту, який трапився на лінійці в школі.

Зазначила, що позивачка ОСОБА_6 створює конфліктні ситуації щодо дітей, не пускає дітей до неї,як до бабусі, чинить перепони в побаченні її сина з дітьми.

Був такий випадок, що коли вона та її мати приїхали в гості до позивачки, щоб провідати її дітей, позивачка вигнала з хати її матір.

Що стосується початку виникнення конфліктної ситуації, яка відбулася 01.09.2016 року, то зазначила наступне.

В той день була урочиста лінійка з нагоди дня знань, вона та її син приїхали на лінійку, щоб відвідати дітей, сфотографуватися, вона підійшла до онуки, дала їй квіти, цукерки, гроші, хотіла сфотографуватися.

В цей час позивачка ОСОБА_6 підійшла до них, відштовхнула її від дитини, вирвала з рук дитини квіти, цукерки, та викинула їх на землю, не викинула лише гроші.

Також був випадок, що вона з сином приїхали в дитячий садочок, погралися з дитиною, а на слідуючий день зателефонувала вихователька, та попросила, щоб вони більше не приїздили, бо в зв»язку з тим, що вона дозволила їм погулятися з дитиною, позивачка ОСОБА_6 вчинила скандал в дитсадку, внаслідок чого їй, як виховательці, загрожує звільнення.

Також на слідуючий день, після того, як вони погуляли з дитиною, та подарували їй ляльку, позивачка ОСОБА_6 влаштувала скандал, кидалася лялькою, яку подарували дитині, з»ясовувала ту обставину у виховательки дитсадка, чи вона впевнена, що її син є батьком його дитини.

Також зазначила, що неодноразово, після того, як її син відвідував дитсадок, позивачка ОСОБА_6 забороняла виховательці видавати дитину її сину.

Також, коли вона приїздила в школу до сташої онуки, то старша онука сказала їй, що мама забороняє їй спілкуватися з нею та тьотьою, тобто, її дочкою, яка також проживає в АДРЕСА_1.

17.09.2016 року, (дату вона запам»ятала точно, бо це був вихідний день), її син, - позивач по справі ОСОБА_2 поїхав зранку в с. Стайки, щоб провідати дітей, взяв з собою подарунки, продукти харчуваня.

Коли він зайшов на подвір»я, з хати вийшла старша дочка сина, та запитала, для чого він приїхав, її син сказав, що він приїхав тому, що він є їхнім батьком, щоб їх провідати, в цей час надвір вибігла менша дочка, підбігла до батька та обняла його.

В цей час старша дочка, мабуть, не знала, що робити, - вона озиралася то на матір, яка стояла на порозі, то на батька, в цей час її син обійняв свою старшу дочку, після чого позивачка ОСОБА_6 вигнала його з подвір»я.

Під час того, як позивачка виганяла її сина з двору, вона кричала, що їй не треба подарунків, грошей, що її син буде платити все офіційно.

29.01.2017 її син перебував вдома, коли зателефонував до нього його знайомий, батько якого також проживає в с. Стайки, та попросив його відвезти до батька, на що її син погодився.

Коли син був біля подвір»я, він позвонив позивачці по телефону, - вона його вимкнула, та вимкнула світло в веранді, таким чином не пустивши батька до дітей.

Що стосується заробітків, то її син поїхав закорднон, щоб заробляти більше грошей, так як позивачці необхідні гроші.

Ще коли її син проживав спільно з позивачкою, він міняв роботи, йшов на ту роботу, яку йому вказувала позивачка, так як їй постійно було мало грошей.

Коли син був за кордоном, вона просила позивачку, щоб вона дала їй дітей, але позивачка відмовила.

На даний час її син працює в Литві по контракту, їздить по Польщі, Германії, знаходиться на стажуванні, в зв»язку з чим вдома не буває довго, тому не може часто навідувати своїх дітей, проте, дуже лююбить їх.

На даний час син хоче звертатися до суду з метою встановлення днів та часів побачень, але це він зробить, коли він буде працювати на постійній основі, коли буде достеменно знати свій графік роботи.

Також зазначила, що коли її син та позивачка жили з нею, то з дитсадка дітей забирав або її син, а коли він був зайнятий, - забирала вона.

Суд, керуючись внутрішнім переконанням, оцінюючи показання свідка ОСОБА_13, вважає їх логічними, послідовними, такими, які відповідають об»єктивним обставинам справи, та, відповідно, такими, які можуть бути взятими до уваги при винесенні рішення.

Також суд зазначає, що покази вищевказаного свідка є дещо емоційно забарвленими, проте, суд вважає, що даний факт обумовлений тим, що між свідком та позивачкою існують неприязні відносини, які обумовлені сімейними відносинами, та, відповідно, даний факт буде враховано судом при оцінці даного доказу, з метою виключення суб»єктивних чинників при винесенні рішення.

Показання даного свідка буде врахолвано судом при вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2, та при вирішенні питання щодо стягнення аліментів.

В судовому засіданні яке відбулося 31.03.2017 року, (Том № 1, а.с., 181), свідок ОСОБА_14 дала наступні показання.

На даний час проживає в АДРЕСА_1.

Є рідною сестрою відповідача ОСОБА_2, та, відповідно, позивачка ОСОБА_6 є її бувшою невісткою.

Вона 8 років відпрацювала директором будинку культури в селі, додатково вона веде хореографічний гурток для всіх вікових категорій населення села.

Друга група, в якій займаються маленькі діти, має назву «Домісольки». До складу цієї групи входить також і дитина її брата.

Вона кожен вівторок та четвер забирає дітей з школи, та веде в будинок культури на заняття.

Позивачку може охарактеризувати як дуже скандальну особу, яка постійно конфліктує з оточуючими.

Коли ще її брат проживав спільно з позивачкою, вона скаржилася на брата, що він мало заробляє грошей.

Станом на даний час позивачка чинить перепони брату у побаченні ним з своїми дітьми.

Коли її брат приїздив до дітей з подарунками, продуктами харчування, позивачка або витганяє його з двору, або взагалі не пускає до дітей.

На її особисту думку, все, що потрібно позивачці, - це гроші, яких їй постійно мало.

Також зазначила про неприємний інцидент, який трапився 01.09.2016 року, - на шкільній лінійці.

Так, на шкільній лінійці, вона, її брат, та її мати підійшли до старшої доньки її брата, щоб привітати з святом, подарували їй квіти, цукерки, гроші, та хотіли сфотографуватися.

В цей час позивачка підбігла до них, вихопила з рук дитини квіти, цекурки, та кинула їх на землю, після чого відштовхнула її матір, після чого почала обзивати її та матір.

Свідками цьому було близько 250 людей.

Вони все ж таки потім сфотографувалися, їм надала таку можливість вихователька, яка потім розказувала, що коли позивачка взнала, що вони все ж таки сфотографувалися, позивачка вчинила скандал виховательці.

Її брат давав позивачці кошти, але вона, як сестра, радила брату давати кошти лише офіційно.

Зазначила, що коли позивачки немає поруч, старша дочка веде себе нормально, - спілкується, посміхається.

На даний час позивачка найняла для дітей виховательку, - ОСОБА_15.

Суд, керуючись внутрішнім переконанням, оцінюючи показання свідка ОСОБА_14, вважає їх логічними, послідовними, такими, які відповідають об»єктивним обставинам справи, та, відповідно, такими, які можуть бути взятими до уваги при винесенні рішення.

Також суд зазначає, що покази вищевказаного свідка є дещо емоційно забарвленими, проте, суд вважає, що даний факт обумовлений тим, що між свідком та позивачкою існують неприязні відносини, які обумовлені сімейними відносинами, та, відповідно, даний факт буде враховано судом при оцінці даного доказу, з метою виключення суб»єктивних чинників при винесенні рішення.

Показання даного свідка буде врахолвано судом при вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2

В судовому засіданні, яке відбулося 28.04.2017 року, свідок ОСОБА_16, (Том № 1, а.с., 191), дав наступні показання.

З 2001 року проживає в м. Києві.

Позивачка є його рідною дочкою, а відповідач є його бувшим зятем.

Раніше дочка проживала в м. Українка, на даний час проживає в АДРЕСА_1, спільно з його онучками.

Під час того, як дочка перебувала в шлюбі з відповідачем, він допомгав їй матеріально (коштами), а після розлучення допомагав дочці ще й продуктами харчування.

Відповідач після розлучення купував дітям подарунки, купив качелі.

На даний час він також допомагає своїй дочці матеріально (коштами) та продуктами харчування.

З відповідачем до розлучення з його дочкою спілкувався нормально, а після розлучення його доньки, він та відповідач припинили спілкування, - перстали спілкуватися, проте, без скандалу.

У його онуки були проблеми з здоров»ям, - він надав дочці 200 доларів на операцію.

Під час того, як його дочка перебувала в шлюбі з відповідачем, у них були сварки, але вони бувають в кожній сім»ї.

Не пам»ятає, хто забирав меншу онучку з пологового будинку.

Після народження меншої онуки, його дочка та відповідач почали проживати в с. Стайки.

Зі слів доньки знає, що відповідач мало провідує дітей.

Особисто він сам приїздить до оніків мінімум 2 рази на місяць.

Що стосується причин розлучення його доньки з відповідачем, - то він зазначити їх не може, так як не цікавився, з онуками про батька не розмовляв.

Суд, керуючись внутрішнім переконанням, оцінюючи показання свідка ОСОБА_14, вважає їх логічними, послідовними, такими, які відповідають об»єктивним обставинам справи, та, відповідно, такими, які можуть бути взятими до уваги при винесенні рішення.

В судовому засіданні, яке відбулося 28.04.2017 року, свідок ОСОБА_15, (Том № 1, а.с., 191), дала наступні показання.

З 1997 року проживає в АДРЕСА_1.

З осені 2016 року її найняла позивачка для догляду за дітьми, так як позивачка влаштувалася на роботу.

Відповідача знає лише візуально.

Знає також матір відповідача, так як з нею спілкувалася.

Доглядає за дітьми в робочі дні.

Не чула, щоб позивачка забороняла спілкуватисмя відповідачу з дітьми.

Позивачка хороша мати, діти постійно доглянуті. Все неохідне дітям купує позивачка.

Ніколи не чула, щоб відповідач телефонував позивачці.

Діти про батька згадують лише тоді, коли переглядають фотосвітлини, або передивляються відео.

Суд, керуючись внутрішнім переконанням, оцінюючи показання свідка ОСОБА_14, вважає їх логічними, послідовними, такими, які відповідають об»єктивним обставинам справи, та, відповідно, такими, які можуть бути взятими до уваги при винесенні рішення.

В судове засідання, яке відбулося 21.03.2018 року, позивачка ОСОБА_6 не з»явилася, хоча повідомлялася судом належним чином про день, час та місце слухання справи, проте, на адресу Кагарлицького районного суду надійшла її письмова заява, в якій вона просить суд слухати справу та виносити рішення без її участі, уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

В судове засідання, яке відбулося 21.03.2018 року, представник позивачки ОСОБА_6, - ОСОБА_1 не з»явилася, хоча повідомлялася судом належним чином про день, час та місце слухання справи, проте, на адресу Кагарлицького районного суду надійшла її письмова заява, в якій вона просить суд слухати справу та виносити рішення без її участі, уточнені позовні вимоги позивачки ОСОБА_6 підтримує в повному обсязі.

В судове засідання, яке відбулося 21.03.2018 року, відповідач ОСОБА_2 не з»явився, хоча повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи, проте, на адресу Кагарлицького районного суду надійшла його письмова заява, в якій він просить суд слухати справу без його участі, та виносити рішення, заперечує проти позбавлення його батьківських прав, не заперечує проти зміни способу стягнення аліментів, проте, заперечує проти стягнення з нього аліментів в тому розмірі, який просить позивачка.

В судове засідання, яке відбулося 21.03.2018 року, представник відповідача ОСОБА_2, - ОСОБА_3 не з»явилася, хоча повідомлялася судом належним чином про день, час та місце слухання справи, проте, на адресу Кагарлицького районного суду надійшла письмова заява, в якій вона просить суд слухати справу без її участі, позов визнає частково.

В судове засідання, яке відбулося 21.03.2018 року, представник третьої особи, - служби справах дітей Кагарлицької районної державної адміністрації, - не з»явився, хоча повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи.

В судове засідання, яке відбулося 21.03.2018 року, представник третьої особи, - служби справах дітей Обухівської районної державної адміністрації, - не з»явився, хоча повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи, проте, в матеріалах справи міститься письмова заява третьої особи, в якому третя особа просить суд слухати справу без участі її представника, заперечують проти позову в частині позбавлення батьківських прав позивача, з огляду на обставини, які викладені в її письмовому висновку.

Суд, вислухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, вважає на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України моживим провести судове засідання, яке відбулося 21.03.2018 року без участі осіб, які беруть участь у справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів, та вимоги, викладені в прохальній частині уточненої позовної заяви задовольнити частково, а саме, - задоволення позову в частині зміни способу та розміру аліментів, проте, - відмови в задоволенні позову в частині позбавлення батьківських прав, шляхом винесення рішення, обґрунтовуючи своє рішення наступним.

Що стосується відмови в задоволенні позову в частині позбавлення батьківських прав, то суд зазначає наступне.

Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні.

Позивачкою по даній справі є ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_12, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, паспорт серії НОМЕР_3, виданий 16 січня 2009 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, (Том № 1, а.с., 23), місце реєстрації та фактичного місця проживання: 09210, Київська область, Кагарлицький район, с. Стайки, вул. Зелена, будинок № 56.

Відповідачем по справі є ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_13, уродженець м. Обухів Київської області, громадянин України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_4, виданий 19 квітня 1999 року Обухівським РВ ГУ МВС України в Київській області, ( Том № 1, а.с., 56), ідентифікаційний номер НОМЕР_1, (Том № 1, а.с., 75).

21.11.2008 року позивачка ОСОБА_17 уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_9, який був зареєстрований виконавчим комітетом Стайківської сільської ради Кагарлицького району Київської області, актовий запис № 05, свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_5.

Проте, в подальшому шлюбно - сімейні стосунки між сторонами не склалися, внаслідок чого шлюб між сторонами було розірвано.

Даний факт підтверджується рішенням Обухівського районного суду Київської області від 13 березня 2014 року в справі № 372/1069/14 - ц, номер провадження № 2 - 519/14, (Том № 1, а.с., 11), в якому зазначено наступне:

- шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_2, зареєстрований 21.11.2008 року виконавчим комітетом Стайківської сільської ради Кагарлицького району Київської області, актовий запис № 05 - розірвати.

Позивачу залишити прізвище - ОСОБА_2.

Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей:

- ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку м. Українка Обухівського району Київської області, Україна.

Свідоцтво про народження серії 1 - ОК № 121137, яке видане 07 квітня 2009 року, (Том № 1, а.с., 10), виконкомом Української міської ради Обухівського району Київської області, в якому зазначено, що ОСОБА_7 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 року в м. Українка Обухівського району Київської області, Україна, про що в Книзі реєстрації народжень 07 квітня 2009 року зроблено відповідний актовий запис за № 56.

В графі «батьки» зазначено:

Батько - ОСОБА_2, (відповідач по справі);

Мати - ОСОБА_6, (позивачка по раві).

- ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженку село Стайки Кагарлицького району Київської області, Україна.

Свідоцтво про народження серії НОМЕР_7, яке видане 05 липня 2012 року, (Том № 1, а.с., 9), виконавчим комітетом Стайківської сільсько ради Кагарлицького району Київської області, якому зазначено, що ОСОБА_8 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 року в селі Стайки Кагарлицького району Київської області, про що 05 липня 2012 рок складено відповідний актовий запис за № 5.

В графі «батьки» зазначено:

Батько - ОСОБА_2, (відповідач по справі);

Мати - ОСОБА_6, (позивачка по раві).

Отже, що стосується поведінки відповідача ОСОБА_2 щодо виховання ним малолітніх дітей, - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, то слід зазначити наступне.

В матеріалах справи містяться наступні письмові докази:

- довідка № 183, яка видана 08.06.2016 року Стайківською загальноосвітньою школою І - ІІІ ступенів, (Том № 1, а.с., 37), в якій зазначено наступне:

- ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, нвчається у 2 - му класі Стайківскої ЗОШ І - ІІІ ст.

Мати, ОСОБА_6, бере активну участь у житі класу і школи, є головою батьківського комітету, постійно дбає про фізичий розвиток та виховання дитини.

Батько дівчинки, ОСОБА_6 услан Іванович, до школи н являвся жодного разу.

- довідка № 184, видана 08.06.2016 року Стайкькою загальноосвітньою школою І - ІІІ ступенів, (Том № 1, а.с., 38), в якій зазначено наступне:

ОСОБА_6 дійсно займається вихованням дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, самостійно забезпечує відвідування дитиною Стайківської ЗОШ 1 - ІІІ ст.

Батько дитини ОСОБА_7 до шкли не з»являється, дитину у школі не відвідує, у школі не був жодного разу.

Мати ОСОБА_6 приймає учась у житті класу, постійно дбає про належни розвиток та вховання дитини.

ОСОБА_10 навчалася у 1 класі Стайківької ЗОШ І - ІІІ ст. (переведена до 3 класу).

01.12.2016 року представником позивачки, - ОСОБА_1 подано до суду письмове клопотання, (том № 1, а.с.,67), в якому представник позивачки просила суд залучити до участі в даній справі в якості третьої особи, - Службу у справах дітей Обухівської районної державної адміністрації, яка знаходиться в АДРЕСА_2 та зобов»язати службу у справах дітей Обухівської РДА надати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2.

01.12.2016 року Кагарлицьким районним судом винесено ухвалу, (Том № 1, а.с., 69 - 70), на підставі якої:

- клопотання представника позивача, - ОСОБА_1 про залучення до участі в справі в якості третьої особи службу у справах дітей Обухівської районної державної адміністрації, - задоволено.

залучено до участі в справі № 368/1191/16 - ц за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2, третя особа, - служба у справах дітей та сім»ї Кагарлицької районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та заміну способу та розміру аліментів, в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог, - службу у справах дітей Обухівської Районної державної адміністрації в Київській області(адреса місцезнаходження: АДРЕСА_2).

14.03.2017 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшов лист Обухівської районної державної адміністрації, (Том № 1, а.с., 121) в якому вказано наступне:

- на Ваш лист від 13.02.2017 № 368/1191/16 - ц -482 Обухівська районна державна адміністрація повідомляє, що 09 лютого 2017 року в приміщенні актової зали Обухівської районної державної адміністрації відбулось чергове засідання комісії з питань захисту прав дитини (далі-Комісія) під головуванням голови адміністрації голови комісії - Туренка О В., на якому розглядалося питання щодо доцільності чи недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_10.

На комісії заслухана думка громадянина ОСОБА_2, який проінформував, що має бажання браги участь у розвитку та вихованні малолітніх дітей. Додатково повідомив, що не заперечує щодо зміни розміру присуджених аліментів в сторону їх збільшення.

Отже, у зв'язку з вищевикладеним, комісія не вбачає правових підстав щодо надання висновку доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його дітей, - малолітніх ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_10.

Згідно характеристики, виданої учениці 2 класу Стайківської загальноосвітньої школи І - ІІІ ступенів ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, (Том № 1, а.с., 140), батько за два роки навчання ОСОБА_7 в школі жодного разу не з»являвся.

Також в матеріалах справи міститься лист Міністерства соціальної політики України від 22.02.2017 року за № 49/0/1242 - 17/371, (Том № 1, а.с., 146), в якому вказано наступне:

Департамент захисту прав дітей та усиновлення Міністерства соціальної політики України в межах компетенції розглянув Ваше звернення щодо неправомірних дій, на Вашу думку, комісії захисту прав дітей Обухівської райдержадміністрації щодо вирішення питання позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та повідомляє.

З метою об'єктивного розгляду Вашого звернення та вжиття заходів щодо захисту прав та найкращих інтересів дітей, Департамент доручив службі у справах дітей та сім'ї Київської обласної державної адміністрації, ретельно перевірити обставини, викладені у Вашому зверненні, та вжити заходів в інтересах дітей відповідно до законодавства.

ІІро результати вжитих заходів Вас буде поінформовано службою у справах дітей та сім'ї Київської облдержадміністрації у визначений законодавством термін.

Довідково повідомляємо, що відповідно до статті 154 Сімейного кодексу України (далі - Кодекс) та статті 242 Цивільного кодексу України батьки є законними представниками своїх дітей та мають право на їх самоздхист.

Також, відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини, тобто спільну відповідальність за неналежне виховання та розвиток дитини.

Крім того, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов»язків щодо дитини.

Мати, батько можуть буги позбавлені батьківських прав виключно судом (ст. 164 Кодексу).

Відповідно до ст. 19 Сімейного кодексу України, ст. 45 Цивільного процесуального кодексу України в якості 3-ї особи може залучатися орган опіки та піклування до розгляду цивільної справи щодо позбавлення батьківських прав відносно дітей.

Оскільки питання позбавлення батьківських прав відноситься до категорії спірних, то воно потребує колегіального вирішення, і відповідно до Порядку діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 24.09.2008 № 866, проект висновку розглядається на засіданні консультативно-дорадчого органу (комісії з питань захисту прав дитини).

Відповідно до Типового положення про комісію з питань захисту прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини», комісія з питань захисту прав дитини є консультативно - дорадчим органом, що утворюється головою районної державної адміністрації.

Комісія розглядає питання, у тому числі спірні, які потребують колегіального вирішення, з метою прийняття у подальшому відповідного рішення органу опіки та піклування.

З письмовим висновком, який надається органом опіки та піклування, щодо доцільності позбавлення батьківських прав суд може не погодитися, якщо він є недостатньо обгрунтованим, суперечить інтересам дитини відповідно (ст. 19 Сімейного кодексу України).

Під час розгляду справи про позбавлення батьківських прав відносно дітей, орган опіки та піклування або будь-який інший державний орган не має права втручатись у здійснення правосуддя та впливати на суд або суддів у будь-який спосіб (Конституція, Сімейний кодекс України).

Слід зауважити, що відповідно до законодавства України органи опіки та піклування є незалежними у прийнятті будь-яких рішень з питань, віднесених до їх компетенції, і несуть відповідальність за свої рішення, дії чи бездіяльність як суб'єкти владних повноважень.

Крім того, з метою врегулювання конфлікту та налагодження благоприємних стосунків і створення атмосфери порозуміння між Вами, колишнім чоловіком та дітьми, рекомендуємо скористатись соціальною послугою посередництва (медіації).

Відповідно до Переліку соціальних послуг, що надаються особам, які перебувають у складних життєвих обставинах і не можуть самостійно їх подолати, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики від 03.09.2012 № 537, соціаньиа послуга посередництва (медіація) - це допомога у врегулюванні конфліктів; ведення переговорів; опрацювання шляхів та умов розв'язання конвлікту.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про соціальні послуги» для отримання соціальних послуг, у тому числі посередництва (медіації), що надаються державними та комунальними суб»єктами, Ви маєте право звернутися з письмовою заявою до місцевого органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку виявлення сімей (осіб), які перебувають у складних життєвих обставинах, надання їм соціальних послуг та здійснення соціального супроводу таких сімей (осіб)» від 21.11.2013 № 896, надання соціальних послуг, у тому числі посередництва (медіації) здійснюється районними, міськими, районними у містах центрами соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді разом із суб'єктами, що надають соціальні послуги, та суб'єктами соціальної роботи із сім'ями, дітьми та молоддю.

З огляду на зазначене рекомендуємо Вам для отримання соціальної послуги посередництва (медіації") звернутись до центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді за місцем проживання.

28.04.2017 року на адресу Кагарлицького районого суду надійшов висновок Кагарлицької районної адміністрації як органу опіки та піклування про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав ОСОБА_18, (том № 1, а.с., 189 - 190), в якому зазначено наступне:

Кагарлицька районна державна адміністрація як орган опіки та піклування, розглянувши на засідання комісії з питань захисту прав дитини лист Кагарлицького районного суду від 13.04.2017 року № 368/1191/16-Ц-964 та надані ним документи щодо вивчивчення питання про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_10, встановила, що з 2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_6 розлучилися та живуть окремо. Згідно довідки - розрахунку по виплаті аліментів, виданої Обухівським міськрайонним відділом державної виконавчої служби, заборгованість складає 2606 грн. На засіданні комісії ОСОБА_6 підтвердила, що станом на 26 квітня 2017 року заборгованості по сплаті аліментів у ОСОБА_2 немає, оскільки його мати систематично їх сплачує.

Комісією встановлено, що ОСОБА_2 спиртними напоями не зловживає, на даний час працює за кордоном дальнобійником, тому не може зараз спілкуватися з дітьми. Також було встановлено, що мати чинить перешкоди батьку у спілкуванні з доньками.

У зв'язку з вище викладеним, комісія вирішила, що ОСОБА_2 недоцільно позбавляти батьківських прав, оскільки у наданих документах та поясненні ОСОБА_6 немає підтвердження злісного ухилення батька від виконання батьківських обов'язків.

Стаття 164 Сімейного кодексу України говорить про те, що батьки можуть бути позбавлені батьківських прав тоді, коли:

- не забрали дитину з пологового будинку і протягом 6 мвсяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

- ухиляються від виконання своїх обов'язків;

- жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами;

- вдаються до будь - яких видів есплуатації дитини;

- засуджені за вчнення умисного злочну проти дитини.

Із вивчених документів не виявленожодної із ознак, які б підтверджували необхідність позбавлення батьківських прав.

Отже, районна державна адміністрація як орган опи та піклування не вбачає за доцільне позбавляти батьківських прав ОСОБА_2 відносно дочок ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_10.

В матеріалах справи також міститься копія закордонного паспорту відповідача ОСОБА_2, з якого вбачається, що відповідач більшу частині час перебуває за кордоном, (Том № 2 а.с., 5 - 7).

Також в матеріалах справи міститься лист Кагарлицької районної державної адміністрації за вих. № Г - 210 від 21.06.2017 року, (Том № 2, а.с., 48), направлене на адресу позивачки ОСОБА_6, в якому зазначено наступне:

- Кагарлицька районна державна адміністрація на Ваше звернення повідомляє, що районна комісія з питань захисту прав дитини створена відповідно до типового Положення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866.

Комісія є консультативно - дорадчим органом і приймає рішення в межах своєї компетенції. Рішення комісії приймається відкритим голосуванням простою більшістю голосів членів комісії присутніх на засіданні.

Справу ОСОБА_19 та ОСОБА_2 на комісіїх розглядали відповідно до листа Кагарлицького районного суду № 368/1191/16 - ц - 964 від 13.04.2014 року. Разом з листом суд надав пакет документів на 16 аркушах.

Працівниками служби у справах дітей та сім»ї на засіданні комісії запрошувалися також ОСОБА_6 та ОСОБА_2. У зв»язку з відсутністю в Україні ОСОБА_2 на засідання комісії приїхала його мати ОСОБА_12. Члени комісії дозволили ОСОБА_20 надати пояснення від імені сина.

На засіданні присутніх було ознайомлено з пакетом документів, наданих судом та провели розмову з ОСОБА_6 та ОСОБА_12юВ.. Рішення комісії якраз і грунтувалося на основі документів та пояснень запрошених. Воно оформлено як висновок про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та подано до районного суду у встановлений судом термін.

Дорадчо - консультативний орган (комісія з питань захисту прав дитини) не роз»яснює чинне законодавство, а розглядає питання, визначені у Положенні.

При незгоді з рішенням комісії законодавство рекомендує звернутися до суду.

Отже, що стосується норм матеріального права, то суд при вирішенні даного питання керувався наступним.

Основна норма матеріального права, на підставі якої вирішується питання щодо позбавлення батьківських прав, - ст. 164 СК України.

Так, згідно ст. 164 СК України, (яка передбачає саме правові підстави до позбавлення батьківських прав),:

1. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

5) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

2. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття.

3. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них.

4. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім'ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

5. Якщо суд при розгляді справи про позбавлення батьківських прав виявить у діях батьків або одного з них ознаки кримінального правопорушення, він письмово повідомляє про це орган досудового розслідування, який в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України, розпочинає досудове розслідування.

6. Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.

Отже, що стосується вищевказаної норми сімейного Кодексу, стосовно даної справи, - об»єктивних обставин справи, встановлених в судовому засіданні з письмових доказів та пояснень учасників процесу, то суд наголошує на наступному.

Що стосується п. 1 ч. 1 ст. 164 СК України, - то судом не встановлено тієї обставини, що відповідач ОСОБА_2 не забирав дітей з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров»я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляв щодо них батьківського піклування.

Що стосується п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, то судом не встановлено тієї обставини, що відповідач ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх обов»язків по вихованнню дітей.

Суд в даному випадку зазначає, що, дійсно, відповідач ОСОБА_2, дійсно, мало спілкується з дітьми, фактично не відвідує школу, дитячий садок.

Проте, на думку суду, така ситуація склалася фактично не з вини самого відповідача ОСОБА_21, в даній ситуації є певна частина вини і самої позивачки, - ОСОБА_6

Так, судом з пояснень свідків, зокрема, з пояснень свідків ОСОБА_13, ОСОБА_14 , (які судом в повному обсязі наведено вище), встановлено, що після розірвання шлюбу між сторонами по даній справі виникли усталені неприязні відносини, на грунті яких позивачка ОСОБА_6 чинить деякі перепони відповідачу ОСОБА_2 в спілкуванні йому з дітьми, зокрема, створеення позивачкою конфліктних ситуації в дитячому садочку, який відвідує менша дочка позивача, створення конфліктних ситуацій в школі, яку відвідує старша дочка відповідача.

Також факт створення перешкод відповідачу ОСОБА_2 позивачкою ОСОБА_6 підвтерджується висновком Кагарлицької районної адміністрації як органу опіки та піклування про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав ОСОБА_18, (том № 1, а.с., 189 - 190), в якому зазначено, зокрема, що було встановлено, що мати чинить перешкоди батьку у спілкуванні з доньками.

Суд, керуючись внутрішнім переконанням та матеріалами справи, вважає, що після розлучення між сторонами по даній справі виникли усталені неприязні відносини, внаслідок чого позивачка намагається різними щшляхами та методами чинити перешкоди відповідачу у спілкувані його з дітьми, та, користуючись тією ситуацією, що діти проживають спільно з нею, налаштовує дітей проти батька, зокрема, старшу дочку.

А тому, дії позивачки ОСОБА_6 щодо позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 суд сприймає лише як простий метод побутової помсти відповідачу після розлучення, - за розірвання шлюбу, який негативно може позначитися на вихованні дітей.

Відповідно, з огляду на обставини, які були досліджені в судовому засіданні, суд вважає ініціювання позивачкою ОСОБА_6 питання щодо позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 є дещо неправомірним, яке не підтверджується фактичними обставинами справи, які встановлені в судовому засіданні, напроти, з матеріалів справи вбачається, що вина за обмежене спілкування позивача ОСОБА_2 з дітьми також лежить на позивачці ОСОБА_6

Суд вважає, що відносини, які складаються між подружжям після розірвання шлюбу, (саме негативні відносини), ніяким чином не повинні впливати на відносини кожного батьків з дітьми, той з подружжя, з ким залишилися діти проживати після розлучення, не повинен чинити іншому з подружжя перепони в спілкуванні з дітьми, не повинен, користуючись не усталеною психікою дітей, (що зумовлена їхнім віком), налаштовувати їх проти батька (матері), а навпаки, з метою забезпечення якнайкращих умов проживання та виховання дитини сприяти спілкуванню дітей з тим із подружжя, який не проживає з дітьми спільно, відшуковувати консенсуси в спілкуванні, можливо, йдучи в деяких випадках в розріз із своїми амбіціями, інтересами, образами, тощо.

Окрім того, як встановлено в судовому засіданні, левову частку часу відповідач ОСОБА_2 проводить за кордоном, так як там працює по контракту, а тому фізично не спроможний відвідувати дітей частіше, ніж в ті періоди, коли перебуває на території Держави Україна, а тому його відсутність в Україні суд не сприймає як обставину ухилення відповідача ОСОБА_2 від виховання дітей, на якій наполягає позивачка ОСОБА_6, її представник, - ОСОБА_1 в мотивувальній частині позовної заяви та в судовому засіданні.

Окрім того, дії позивачки ОСОБА_6 щодо обмеження спілкування ОСОБА_2 з його дітьми мають ознаки порушення певних норм СК України, зокрема:

- згідно ч. 2 ст. 1 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки;

- згідно ч. 5 ст. 7 СК України учасник сімейних відносин не може мати привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, статі, політичних, релігійних чи інших переконань, етнічного та соціального походження, матеріального стану, місця проживання, за мовними та іншими ознаками;

- згідно ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здіснення її прав, Установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов»язковість яких надана Верховною Радою України;

- згідно ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини;

- згідно ч. 9 ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Також при вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав судом було враховано положення ст. 19 СК України.

Так, згідно положень ст. 19 СК України:

1. У випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування.

2. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу.

3. Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду.

У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви.

4. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

5. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

6. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є не достатньо обгрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Отже, що стосується положень ст. 19 СК України, та застосування їх до даної справи, суд зазначає наступне.

В рамках даної цивільної справи, з метою об»єктивного, повного дослідження обставин справи, суд залучив до участі в справі, окрім служби в справах дітей Кагарлицької районної державної адміністрації Київської області, ще й службу в справах дітей Обухівської районної державної адміністрації Київської області, про що свідчить ухвала суду в даній справі від 01.12.2016 року, (том № 1, а.с., 69 - 70).

Проте, як вбачається з листа третьої особи, - Обухівської районної державної адміністрації, (Том № 1, а.с., 121), комісія не вбачає правових підстав щодо надання висновку доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його дітей, - малолітніх ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_10.

Окрім того, згідно висновку Кагарлицької районної адміністрації як органу опіки та піклування про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав ОСОБА_18, (том № 1, а.с., 189 - 190), комісією встановлено, що ОСОБА_2 спиртними напоями не зловживає, на даний час працює за кордоном дальнобійником, тому не може зараз спілкуватися з дітьми. Також було встановлено, що мати чинить перешкоди батьку у спілкуванні з доньками.

У зв'язку з вище викладеним, комісія вирішила, що ОСОБА_2 недоцільно позбавляти батьківських прав, оскільки у наданих документах та поясненні ОСОБА_6 немає підтвердження злісного ухилення батька від виконання батьківських обов'язків.

Отже, районна державна адміністрація як орган опіки та піклування не вбачає за доцільне позбавляти батьківських прав ОСОБА_2 відносно дочок ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_10.

Суд зазначає, що застосування ч. 6 ст. 19 СК України, а саме, - непогодження з висновками органів опіки та піклування з огляду на їх недостатню обгрунтованість, суперечливості інтересам дитини, - немає.

Відповідно, враховуючи положення ст. 19 СК України, суд погоджується з висновками органів опіки та піклування, та вважає, що станом на час слухання справи правових підстав для позбавлення відповідача ОСОБА_22 батьківських прав щодо його малолітніх дітей, - немає, таке позбавлення батьківських прав буде іти вступереч інтересам малолітніх дітей.

Далі, що тосується належного виконання батьківських прав та обов»язків, суд виористовував наступні норми СК України.

Згідно з ст. ст.150,157 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні та утриманні.

Отже, як встановлено судом в судовому засіданні з матеріалів справи, з пояснень інших учасників процесу, - з моменту розлучення з відповідачкою ОСОБА_6 відповідач ОСОБА_2 намагався підтримувати по мірі можливості відносини з своїми дітьми, здійснювати з ними зустрічі, проте, в зв»язку з діями позивачки ОСОБА_6, він буув обмежений в спілкуванні з дітьми не з власної ініціативи, хоча намагався спілкуватися з дітьми, їх станом, що не може свідчити остаточно про байдуже ставлення відповідача до долі своїх дітей.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Суд вважає, що, зглядаючись на обставини справи, в діях відповідача ОСОБА_2 відсутні явні порушення норм Конституції України, норм ЦК України, СК України, норм міжнародного права, які б свідчили про той факт, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов'язків щодо своїх малолітніх дітей.

Відповідно, суд вважає, що ні позивачка ОСОБА_6, ні її представник, - ОСОБА_1. не довели, що відповідач ОСОБА_22 ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання дітей, без поважних причин не бере участі в утриманні дитини, не виявляє батьківської уваги та турботи про дочок, та встановлені об»єктивні обставини справи не свідчать, на думку суду, про добровільну відмову відповідача від свїх дітей.

Згідно ч. 3 ст. 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

В сенсі ч. 3 ст. 155 СК України відмовою батьків від дитини вважається відмова від батьківських прав та обов»язків.

Отже, зглядаючись на правову природу ч. 3 ст. 155 СК України суд вважає, що, зглядаючись на обставини справи, встановлені в судовому засіданні, немає належних та допустимих доказів на підвтердження факту того, що відповідачс ОСОБА_2 фактично відмовився від виховання своїх неповнолітніх дітей.

Відповідно до вимог пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України батько (мати) може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він (вона) ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Факт ухилення батька дітей, відповідача по даній справі, - ОСОБА_2 від виконання батьківських обов»язків в судовому засіданні належними та допустимими доказами, на думку суду, - не підтвердився.

Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» факт ухилення від виховання може бути підтверджено доказами.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку де самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Підсумовуючи вищевказане, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2 не ухиляється від обов'язку щодо виховання своїх малолітніх дітей, а тому немає правових підстав, зокрема, підстав, передбачених ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, для його позбавлення батьківських прав, а тому в позові в цій частині слід відмовити.

Що ж стосується зміни способу та розміру аліментів, то суд вважає, що в цій частині позов підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні, що стосується аліментів, та застосування до них норм права.

03.12.2015 року Обухівським районним судом було винесено рішення у справі № 372/4296/15 - ц за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дітей, (том № 1, а.с., 8), згідно з яким вирішено:

- позов задовольнити частково.

- стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_17, на користь ОСОБА_23 аліменти на утримання неповнолітньої доньки, - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньки - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_8, в розмірі 1/3 частини заробітку щомісячно, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з жовтня 2015 року, - до досягнення дітьми повноліття.

Згідно довідки - розрахунку, виданої 01.22.2016 року Обухівським міськрайонним відділом ДВС ГТУЮ в Київській області, ( Том № 1, а.с., 49), заборгованість по аліментах ОСОБА_2, згідно заяви стягувача стягується з 01.08.2016 по 31.01.2016, і у сумі становить 2483,10 (дві тисячі чотириста вісімдесят три) грн. 10 коп.

Що стосується вищевказаної заборгованості, та станом на момент винесення рішення заборгованість погашена, що підтверджується доказами - квитанціями, які містяться в матеріалах справи, та на які судом буде вказано нижче.

Окрім того, як вказано у висновку органу опіки та піклування, під час засідання комісії даного органу, позивачка ОСОБА_6 зазначила, що станом на момент вирішення питання про позбавлення батьківських прав, заборгованості у відповідача по аліментах, які призначені рішенням суду, у відповідача ОСОБА_2 немає.

Згідно довідки № ПЛ000000084, виданої 19.11.2016 року ТОВ «Компанія «Транспеле», (том № 1, а.с., 38), ОСОБА_2 працює в Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Траспеле» з 25.07.2016 року. На даний момент займає посаду водій автотранспортних засобів. Дохід за період з 5.07.2016 року по 31.10.2016 року склав 6642,94 грн.

Що стосується вищевказаного розміру доходу, казаного в довідці про доходи, то суд відноситься до неї критично, адже сам відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні вказав, що в цю довідку не включені додаткові видатки, які законодавець виплачував йому понад зазначеного, - добові, преміальні, тощо, тобто, відповідач всудовому засіданнні визнав той факт, що реальний його заробіток перевищував розмір заробітку, який роботодавець вказав в довідці, що його дохід фактично перевищував розмір 10000 грн.

Згідно довідки - розрахунку, виданої 17.02.2017 року Обухівським міськрайонним відділом ДВС ГТУЮ в Київській області, ( Том № 1, а.с., 143), заборгованість по аліментах ОСОБА_2, згідно заяви стягувача стягується з 01.08.2016 по 31.01.2017, і у сумі становить 20606,10 (дві тисячі шістьсот шість) грн.

Що стосується вищевказаної заборгованості, та станом на момент винесення рішення заборгованість погашена, що підтверджується доказами - квитанціями, які містяться в матеріалах справи, та на які судом буде вказано нижче.

Окрім того, як вказано у висновку органу опіки та піклування, під час засідання комісії даного органу, позивачка ОСОБА_6 зазначила, що станом на момент вирішення питання про позбавлення батьківських прав, заборгованості у відповідача по аліментах, які призначені рішенням суду, у відповідача ОСОБА_2 немає.

Згідно квитанцій, (том № 1, а.с., 149), аліменти за грудень 2016 року, січень - лютий 2017 року відповідачем ОСОБА_2 сплачено, віповідно, заборгованості за вищевказаний період немає.

Згідно довідки № ПЛ000000086, виданої 05.12.2016 року ТОВ «Компанія «Транспеле», (том № 1, а.с., 150), ОСОБА_2 працює в Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Траспеле» з 25.07.2016 року. На даний момент займає посаду вдій автотрнаспортних засобів. Дохід за період з липня 2016 року по листопад 2016 року становить 6551 грн. 87 коп.

Що стосується вищевказаного розміру доходу, казаного в довідці про доходи, то суд відноситься до неї критично, адже сам відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні вказав, що в ю довідку не включені додаткові видатки, які законодавець виплачував йому понад зазначеного, - добові, преміальні, тощо, тобто, відповідач всудовому засіданнні визнав той факт, що реальний його заробіток перевищував розмір заробітку, який роботодавець вказав в довідці, що його дохід перевищував розмір 10000 грн.

Згідно заяви відповідача ОСОБА_22, ( Том № 1, а.с., 151), він повідомляє ВДВС, на виконанні якого перебуває виконавчий лист по стягненню з нього аліментів, що він змінив роботу.

Згідно закордонного паспорту України відповідача ОСОБА_2, (Том № 2, а.с., 5 - 7), відповідач левову частку періоду 2016 - 2017 року перебував за кордоном, в зв»язку з тим, що працює по найму, - контрактом.

Суд вважає доведену ту обставину, (яка має істотне значення для вирішення цього спору по суті в частині зміни порядку стягнення аліментів, та їх розміру), що відповідач ОСОБА_2 працює за контрактом за межами території держава Україна, (так як сам в судових засіданнях визнавав даний факт), на підставі положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України.

Так, згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин, або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в зявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Згідно квитанцій про сплату аліментів, (том № 2, а.с., 17 - 19), відповідачем аліменти сплачені, тому заборгованості по аліментах, які стягуються згідно рішення суду, - відповідач ОСОБА_2 не має.

Згідно квитанцій про сплату аліментів, (том № 2, а.с., 40), відповідачем аліменти сплачені, тому заборгованості по аліментах, які стягуються згідно рішення суду, - відповідач ОСОБА_2 не має.

Згідно квитанції про сплату аліментів, (том № 2, а.с., 65), відповідачем аліменти сплачені, тому заборгованості по аліментах, які стягуються згідно рішення суду, - відповідач ОСОБА_2 не має.

Отже, що стосується зміни порядку стягнення аліментів, та зміну їх розміру, судом було використано наступні норми матеріального права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень ст.ст. 150, 157 СК України батьки зобов»язані піклуватися про здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов'язаний брати участь у її вихованні та утриманні.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували іони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно ч. 2 ст. 181 СК України, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. З ст. 181 СК України).

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, у відповідності до частини 2 ст. 183 СК України, визначається судом.

08 липня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», яким внесено зміни до ч. 2 ст. 182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України.

Суд вважає, що причиною зміни розміру аліментів є те, що на час винесення рішення про стягнення аліментів з відповідача, він мав постійне, офіційне місце роботи, з сталим доходом, проте, після винесення рішення відповідач ОСОБА_2 змінював роботи, виїхав за кордон на постійне місце роботи, причому, відмовляється надати будь - які докази на підвтердження розміру свого заробітку за кордоном, що дає змогу суд застосувати в даному випадку нижчезазначені норми права.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України).

Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій умі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, та положеннями ст. 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини та розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Отже, що стосується тієї обставини, що суд вважає, що матеріальний стан відповідача ОСОБА_2 значно покращився, то суд зазначає наступне.

Як видно з закордонного паспорту відповідача ОСОБА_2, він левову частку часу в період з 2016 - 2017 рік перебуває за кордоном, в зв»язку з тим, що він визнав, що працює по контракту за кордоном водієм.

Цю обставину також підтвердила мати позивача, яка зазначила, що сплачувала аліменти за сина, так як він працює за кордоном, а тому не може особисто сплатити аліменти.

Суд наголошує на тій обставині, що неодноразово зобов»язував як відповідача, так і його представника надати суду копію контракту, проте, такого контракту стороною відповідача до суду не було подано, а тому суд, керуючись внутрішнім переконанням вважає, що відмова сторони відповідача надати суду копію контракту про працевлаштування відповідача обумовлена намаганням сторони відповідача приховати реальні заробітки відповідача, з подальшою метою затруднення для суду визначити розмір аліментів, які необхідно стягувати з відповідача ОСОБА_2 на користь його малолітніх дітей.

Що ж стосується твердження відповідача ОСОБА_2, що він отримує по контракту лише 150 - 200 Євро, то до даного твердження відповідача суд, керуючись вимогами розумності, керуючись внутрішнім переконанням відноситься критично.

Окрім того, суд зазначає, що настання процесуальних наслідків, зокрема, як в даному випадку, - негативних для відповідача ОСОБА_2 вчинення (чи не вчинення) певних процесуальних дій, ( в даному випадку не надання на адресу суду копії контракту), повністю покладається на сторону процесу, яка вчинила, чи не вчинила таких процесуальних дій.

Отже, відмова відповідач ОСОБА_2 надати суду копію контракту надає суду можливість вираховувати розмір аліментів, виходячи з Національного законодавства, яке врегульовує порядок стягнення аліментів з осіб, які працюють за контрактом за кордоном.

Так, як відповідач ОСОБА_2 має кошти на власне утримання в Україні, має кошти на чисельне перетинання кордону періодично та на тривалий час, має кошти на своє утримання за кордоном, так як знаодиться там тривалий час, що підвтерджується відмітками в закордонному паспорті, тому суд вважає, що він має можливість сплачувати аліменти в такому розмірі, як передбачено Постановою Кабінету Міністрів України «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» від 26 лютого 1993 р., яка чинна на даний час.

З осіб, які працюють за контрактами в іноземних компаніях і одержують заробітну плату тільки за кордоном, аліменти утримуються із 100 відсотків заробітної плати, яку платник аліментів одержував до укладення контракту, або виходячи із його заробітної плати за останній місяць роботи на момент від'їзду, або з п'ятикратного розміру неоподаткованого мінімуму доходів громадян на час проведення розрахунків.

Оскільки, згідно з п.п. 1 п. 1 ст. 169 розділу IV Кодексу податкова соціальна пільга складає 50 відсотків розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленого законом на 1 січня звітного податкового року - для будь-якого платника податку, то впродовж всього 2018 року податкова соціальна пільга складатиме у розмірі 100 % - 881.00 грн. (1762 грн. х 50% х 100%);

А тому, суд вважає, що вимоги в частині стягнення аліментів слід задовольнити та з відповідача ОСОБА_2 необхідно проводити стягнення аліментів на кожну дитину у такому розмірі: 5 (п'ятикратний розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян) х 881 грн. (податкова соціальна пільга у 2018 році) = 4405. 00 ( чотири тисячі чотириста п»ять) гривень на кожну дитину.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 150, 157, 180, 181, 182 - 184, 192 СК України, п. 2 ч. 1 ст. 258, 259, 263 - 265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Уточнений позов ОСОБА_6 до ОСОБА_2, треті особи, - служба у справах дітей Кагарлицької районної державної адміністрації, служба у справах дітей Обухівської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та заміну способу та розміру аліментів, - задочольнити частково.

Змінити спосіб та розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_17, на корить ОСОБА_6 на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньки - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_8, в розмірі 1/3 частини заробітку щомісячно, але е ше, ніж 30 % прожиткового мінімумум для дитини відповідного віку, починаючи з 13 жовтн 2015 року, до досягнення дітьми повноліття, які стягуються на підставі рішення Обухівського районного суду від 03 грудня 2015 року в справі № 372/4296/15 - ц за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дітей.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_13, уродженця м. Обухів Київської області, громадянина України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_4, виданий 19 квітня 1999 року Обухівським РВ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_18, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, паспорт серії НОМЕР_3, виданий 16 січня 2009 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, аліменти на утримання неповнолітніх дітей:

- ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки м. Українка Обухівсього району Київскої області, Україна, громадянки України, свідоцтво про народження серії НОМЕР_6, видане 07 квітня 2009 року виконком Українсьої міської ради Обухівского району Київсьої області, щомісячно, в розмірі 4405. 00 ( чотири тисячі чотириста п»ять) гривень, починаючи з дня набрання чинності даним рішенням суду і до повноліття дитини, - до 01 квітня 2027 року.

- ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_8, уроджен село Стайи Кагарлицького району Київської області, Україна, громадянки України, свідоцтво про народження серії НОМЕР_7, видан 05 липня 2012 року виконавчим комітетом Стайківької сільської ради Кагарлицького району Київської області, щомісячно, в розмірі 4405. 00 ( чотири тисячі чотириста п»ять) гривень, починаючи з дня набрання чинності даним рішенням суду і до повноліття дитини, - до 01 липня 2030 року.

З набранням чинності рішення суду відізвати з примусового виконання Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області виконавчий лист № 2 - 176/15 від 17.12.2015 року, виданий Обухівським районним судом Київської області на виконання рішення Обухівського районного суду від 03 грудня 2015 року в справі № 372/4296/1 - ц.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Згідно ст. 354 ЦПК України:

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну чстині рішенн або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення судового рішеня.

Учасник справи, якому повне рішенн суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на повновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно ст. 355 ЦПК України:

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Згідно п. 15.5) Перехідних Положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи суду апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя: О.В. Закаблук