Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 333/6392/17 Головуючий у 1 інстанції Піх Ю.Р.
Номер провадження 22-ц/778/1776/18 Суддя-доповідач ОСОБА_1

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Дашковської А.В.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 15 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

В позові позивач зазначала, що з 2001 року до 2015 року вони разом з відповідачем мешкали однією сім'єю. Під час мешкання однією сім'єю, 09.12.2003 року в них народився син ОСОБА_5, який на теперішній час мешкає з позивачем.

З 2015 року, сторони почали проживати окремо. Відповідач має постійний дохід, але добровільно надавати допомогу на утримання дитини відмовляється.

На підставі викладеного позивач просила суд, стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 лютого 2018 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 30.10.2017 року.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи просить рішення суду змінити, стягнувши з нього на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітньої дитини Сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, щомісячно.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 про стягнення аліментів з відповідача на її користь на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ? частини заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд першої інстанції керувався вимогами ст.ст. 180, 182, 183 СК України та виходив з обовязку батька утримувати своїх дітей. При цьому, суд першої інстанції перевірив матеріальний стан відповідача, врахував стан здоров'я та можливість сплачувати аліменти у визначеному розмірі.

Проте таких висновків суд першої інстанції дійшов з порушенням норм матеріального і процесуального права, без повного і всебічного зясування фактичних обставин справи, прав і обовязків сторін, а тому з ними не можна повністю погодитися.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду апеляційної інстанції повністю не відповідає.

Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН20 листопада 1959 року, як принципове положення визначено, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 18, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789ХІІ (78912) та набула чинності для України27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частинами 2,3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями), передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Адаптуючи названі міжнародні норми до законодавства України, в Конституції України та ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ст. 141 СК України та зазначеної Конвенції з прав дитини, батько та мати мають рівні права та обов'язки щодо дитини, не залежно від того чи перебувають вони у шлюбі між собою, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів своєї дитини.

Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, а за відсутності такої домовленості -судом.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії 1-ЖС № 139207 виданого Наталівською сільською радою Запорізького району, Запорізької області - ОСОБА_5 народився 09 грудня 2003 року, батьками дитини вказані ОСОБА_3, та ОСОБА_4, актовий запис № 25 (а.с. 2).

Відповідач має постійний дохід, проте добровільно надавати допомогу на утримання дитини відмовляється.

Відповідач ОСОБА_3 працює в СП «Запорізька дирекція залізничних перевезень», розмір заробітної плати належний до виплат за останні шість місяців 2017 року згідно довідки № 33 від 10.01.2018 року складає 47853,90 грн. (а.с. 15, 16).

Вирішуючи спір, суд на підставі поданих сторонами доказів прийшов до правильного висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Однак, при визначенні розміру аліментів суд не повно зясував всі обставини, визначені ч. 1 ст. 182 СК України.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Так, судом апеляційної інстанції установлено, що у відповідача на утриманні знаходиться ще одна неповнолітня дитина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується довідкою Структурного підрозділу «Запорізька дирекція залізничних перевезень» філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» про утримання аліментів, яка, в порушення вимог ст. 76 ЦПК України, не була досліджена судом першої інстанції.

З вказаної довідки вбачається, що щомісячно з заробітної плати відповідача утримуються аліменти в розмірі 1/6 частини.

Також, відповідачем до апеляційної скарги додано, копія свідоцтва про народження ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, де батьком записаний ОСОБА_3 відповідач у справі (а.с. 31), а також копія виконавчого листа № 2-1610 від 29.05.2003 року (а.с. 32) та розпорядження Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26.11.2003 року (а.с. 33).

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, зокрема при визначенні розміру аліментів не надав належної оцінки поданим доказам щодо знаходження на утриманні відповідача ще однієї неповнолітньої дитини.

Враховуючи вказані обставини та вимоги закону, колегія суддів вважає, що рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 лютого 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, слід змінити, зменшивши розмір стягнення з ? на 1/6 частини заробітку (доходу).

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Аргументи апеляційної скарги є виправданими.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 лютого 2018 року у цій справі змінити в частині розміру аліментів з ухваленням нового рішення.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення буде складено 15.06.2018 року.

Головуючий

Судді: