Справа № 175/92/18
№ 2/183/1602/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2018 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

секретаря Шевченко О.С.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

в с т а н о в и в:

10 січня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просить стягнути з відповідача суму боргу за договором позики від 20 грудня 2011 року у розмірі 1 397 228,35 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що 20 грудня 2011 року він уклав договір позики з відповідачем. Відповідно до п.2.2. договору, строк займу складає 5 років, а саме до 21 грудня 2016 року, з моменту реальної передачі грошових коштів. Факт отримання відповідачем грошових коштів підтверджується його підписом у договорі займу та розпискою від 21.12.2011 року.

Згідно з розпискою ОСОБА_2 отримав грошові кошти у сумі 50 000 доларів США, що станом на 21.12.2011 року - еквівалентно сумі 400 000,00 грн. У відповідності до умов договору, відповідач взяв у борг грошові кошти на придбання земельної ділянки та будівництва житлового будинку.

Зі спливом терміну повернення боргу відповідач відмовляється виконати належним чином свої грошові зобовязання, передбачені договором щодо повернення суми позики, ігнорує звернення позивача, при особистих зустрічах за участі свідків відмовляється виконувати умови договору позики і до теперішнього часу суму боргу не повернув, не надавши при цьому жодної обґрунтованої відповіді. У звязку з зазначеним, позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача суму боргу за договором позики у розмірі 50 000 доларів США, що на момент звернення з даним позовом складає 1 397 228,35 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати.

Ухвалою судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області Бойко О.М. від 29 січня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 передано за підсудністю на розгляд Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

13 лютого 2018 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та почато підготовче провадження.

В підготовчому судовому засіданні позивач позов підтримав, просив задовольнити у повному обсязі, відповідач позов визнав, в подальшому, кожен окремо, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність.

На підставі ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

У відповідності до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем, за наявності для того законних підстав, суд ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Суду надано копію договору займу від 20 грудня 2011 року, укладеного сторонами, у відповідності до якого відповідач отримав в позику у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 50 000 (пятдесят тисяч) доларів США строком на пять років, з метою придбання земельної ділянки та побудови будинку, після чого ОСОБА_2 зобовязався повернути в передбачений договором строк - 20.12.2016 року, грошові кошти в сумі 50 000 (пятдесят тисяч) доларів США або в гривнях по курсу на момент повернення, на підтвердження чого також склав розписку, датовану 21 грудня 2011 року (а.с.10-12,13).

Зазначена розписка, відповідно до вимог ч.1 ст. 1047 ЦК України є договором, що укладений в письмовій формі, оскільки його сума більш, ніж у 10 разів перевищує розмір неоподаткованого мінімуму громадян.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

У відповідності до вимог ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що в порушення умов договору, відповідач взятих на себе зобовязань за договором позики не виконав, у зазначений договором строк та до часу розгляду даної справи суму позики не повернув, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу за договором позики від 20 грудня 2011 у розмірі 50 000 доларів США.

Аналізуючи викладене, враховуючи визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, однак підлягає частковому задоволенню, з урахуванням обставин, встановлених в судовому засіданні, а також з урахуванням вимог ст. 524 ЦК України щодо валюти зобовязання, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача борг за договором позики у розмірі 1307395 грн. Такий розрахунок боргу був здійснений судом, з урахуванням офіційного курсу валют, встановленого на момент прийняття рішення.

Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути сплачений позивачем при подачі позову судовий збір у розмірі 8 810,00 грн. (а.с.1).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 554, 625, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 12, 76-82, 89, 141, 263, 265, 280 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2) суму боргу за договором позики від 20 грудня 2011 року станом на 21 травня 2018 року у розмірі 1307395 грн. (один мільйон триста сім тисяч триста девяносто пять грн.).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 8 810,00 грн. (вісім тисяч вісімсот десять грн., 00 коп.)

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Сорока О.В.