РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2018 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Ніколаєнко І.В.,

при секретарі - Газіній О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "АТ "Науково-дослідний інститут радіотехнічних вимірювань" про стягнення остаточного розрахунку, середнього заробітку за весь час затримки остаточного розрахунку, компенсації за затримку виплати заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом, яким просила стягнути з відповідача на свою користь остаточний розрахунок на день звільнення в сумі 43 329,00 грн., середній заробіток за весь час затримки остаточного розрахунку в сумі 170 703,12 грн., компенсацію за затримку виплати заробітної плати в сумі 34 489,88 грн., суму відшкодування моральної шкоди в розмірі 3000,00 грн. Посилається на те, що знаходилась в трудових правовідносинах з відповідачем з 18.07.1974 р. по 31.12.2014 р. За цей час підприємство декілька разів змінювало свою назву. За період з 18.07.1974 р. по 15.11.2012 р. працюючи на різних посадах, вчасно та в повному обсязі отримувала заробітну плату. Починаючи з 01.02.2006 р. працювала за строковими трудовими договорами. Так, 03.12.2012 р. була прийнята за строковим трудовим договором на посаду начальника планово-економічної групи за наказом № 163-к від 03.12.2012 р. Відповідно до наказу №195к від 23.12.2013 року звільнена 31.12.2013 р. у зв'язку з закінченням строкового трудового договору. В день звільнення з нею не був проведений повний розрахунок. За цей період заборгованість з заробітної плати, згідно її розрахункових листів, склала 20 845,00 грн. Крім того, 08.01.2014 року була знов прийнята на роботу за строковим трудовим договором за наказом № 1к від 02.01.2014 року. За наказом № 159к від 31.12.2014 року була звільнена у зв'язку із закінченням строку строкового трудового договору. В день звільнення з нею не був проведений повний розрахунок. За вказаний період заборгованість з заробітної плати, згідно її розрахункових листів, склала 22 484,00 грн. В порушення вимог законодавства відповідач не виплатив їй в день звільнення всі належні їй кошти, тобто не виплатив їй остаточний розрахунок, в суму якого входить заборгованість із заробітної плати. Посилається на те, що відповідачем порушено її право на заробітну плату.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 05.12.2017 року по справі за клопотанням представника відповідача призначено судово-бухгалтерську експертизу. На час проведення експертизи провадження по справі зупинено.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 05.04.2018 року провадження по справі відновлено.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, в частині стягнення з відповідача на її користь остаточного розрахунку на день її звільнення в сумі 43 329,00 грн. пояснила, що вказана сума виплачена відповідачем добровільно в повному обсязі. В іншій частині позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі, та стягнути з відповідача вказані суми у зв'язку з невчасним проведенням з нею остаточного розрахунку.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Посилався на те, що 12.12.2017 року відповідачем здійснено повне погашення боргу із заробітної плати перед позивачем в сумі 43330,79 грн. Таким чином, в цій частині на момент розгляду справи предмет спору відсутній. Відповідно до поданих до суду письмових заперечень, посилався на те, що в приміщеннях відповідача сталася пожежа, внаслідок чого було знищено велику кількість документів, в т.ч. тих, що стосувались нарахування та виплати заробітної плати колишнім працівникам. Через це відповідач не має об'єктивної можливості підтвердити або заперечити наявність та розмір боргу перед позивачем, а також погодитись або заперечити формулу позивача щодо нарахування середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку. Станом на сьогодні відповідачу не відома точна сума заборгованості по заробітній платі перед позивачем через відсутність первісних документів. Згідно відповідних наказів по підприємству позивач працювала та працює у режимі дводенного робочого тижня, що суттєво впливає на розрахунок середнього заробітку. Навіть за наведеними позивачем даними сума середнього заробітку за дводенного тижня складатиме не 170 703,12 грн. а 44799,83 грн. Позивач під час розрахунку середньої заробітної плати порушила приписи п. 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 р. Так, у формулі розрахунку середньої заробітної плати позивачем використана сума середньої заробітної плати за сумісництвом, що заборонено вищевказаним порядком. Наданий позивачем розрахунок компенсації використовує суму заборгованості із заробітної плати, яка потребує підтвердження документами (відомостями) відповідача як роботодавця. Документи, що могли б підтвердити достовірність інформації у наданій позивачем формулі, у відповідача відсутні, оскільки були знищені під час пожежі у 2015 р. В подальшому в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. Заяв про відкладення розгляду справи, розгляд справи за його відсутності до суду не надходило.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, докази надані сторонами в обґрунтування вимог та заперечень, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

З записів в трудовій книжці позивача вбачається, що остання 03.12.2012 року на підставі наказу №163к від 03.12.2012 року прийнята за строковим трудовим договором начальником планово-економічної групи. Відповідно до наказу № 195к від 23.12.2013 року звільнена 31.12.2013 року за п. 2 ст. 36 КЗпП України у зв'язку з закінченням строку строкового трудового договору.

Крім того, 08.01.2014 року позивач прийнята за строковим трудовим договором начальником планово-економічної групи, відповідно до наказу № 1к від 02.01.2014 року. Відповідно до наказу № 159к від 23.12.2014 року позивач звільнена за п. 2 ст. 36 КЗпП України у зв'язку з закінченням строкового трудового договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обставини, які визнаються учасниками справи, відповідно до приписів ч. 1 ст. 82 ЦПК України, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

На підставі усних та письмових пояснень сторін, які надані в ході судового розгляду, а також відповідно до їх письмових заяв, які наявні в матеріалах справи, судом встановлено, що у відповідача виникла заборгованість перед позивачем з оплати остаточного розрахунку при звільненні в загальному розмірі 43329,00 грн.

Судом також встановлено, що відповідач добровільно виплатив позивачу грошову суму в розмірі 43330,79 грн. в рахунок погашення вказаної заборгованості. Вказана обставина позивачем в судовому засіданні не заперечувалась.

Приписами ст. 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Частиною 1 ст. 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Наказом № 102 від 27.06.2013 року на період з 01.09.2013 р. по 31.12.2013 р., у відповідності до ст. 32, 56 КЗпП України, на підприємстві встановлено неповний робочий тиждень (понеділок, вівторок). На який позивач погодилась, що підтверджується її власним підписом.

Наказом № 138 від 28.10.2013 року на підприємстві на період з 01.01.2014 р. по 31.12.20114 р., у відповідності з ст. 32, 56 КЗпП України, установлено неповний робочий тиждень (понеділок, вівторок). На який позивач погодилась, що підтверджується її власним підписом.

Відповідачем надано суду розрахунок можливої оплати компенсації середнього заробітку за весь час затримки остаточного розрахунку на суму 44 799,83 грн. з урахуванням встановлення позивачу дводенного робочого тижня.

Призначена за клопотанням представника відповідача судово-бухгалтерська експертиза проведена не була, у зв'язку з невиконанням клопотання про надання додаткових документів.

Враховуючи викладене, а також той факт, що з позивачем своєчасно не було здійснено остаточного розрахунку при звільненні, суд вбачає підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки остаточного розрахунку.

З урахуванням того, що позивачу було встановлено неповний робочий тиждень, що підтверджується відповідними наказами, відповідачем не надано інших доказів на спростування розміру середнього заробітку за весь час затримки остаточного розрахунку, суд вважає за необхідне позовні вимоги в цій частині задовольнити частково та стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку в розмірі 44799,83 грн.

Відповідно до приписів ст. 95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Враховуючи те, що відповідачем виплачено позивачу суму остаточного розрахунку при звільненні в розмірі 43330,79 грн., суд вбачає підстави для стягнення з відповідача суму індексації за період затримки проведення розрахунку, відповідно до наданого позивачем розрахунку, в розмірі 34 489,88 грн.

Положеннями ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Враховуючи те, що в ході судового розгляду судом встановлено порушення відповідачем приписів трудового законодавства щодо строків проведення остаточного розрахунку з працівником при звільненні, що виразилось у невиплаті значної грошової суми на яку працівник вправі розраховувати при розірванні з ним трудового договору, суд дійшов висновку про те, що це є достатньою підставою для компенсації позивачу моральної шкоди. У зв'язку з чим, вважає за необхідне позовні вимоги в цій частині задовольнити частково та визначити суму компенсації в розмірі 1000,00 грн.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 115, 116, 117, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 12, 45, 79-81, 141, 258-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "АТ "Науково-дослідний інститут радіотехнічних вимірювань" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку в сумі 44 799,83 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "АТ "Науково-дослідний інститут радіотехнічних вимірювань" на користь ОСОБА_1 компенсацію за затримку виплати заробітної плати в сумі 34 489,88 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "АТ "Науково-дослідний інститут радіотехнічних вимірювань" на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1000,00 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "АТ "Науково-дослідний інститут радіотехнічних вимірювань" на користь держави судовий збір в розмірі 640 /шістсот сорок/ грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд м. Харкова шляхом подачі в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 18 червня 2018 року.

Суддя І.В. Ніколаєнко