У х в а л а

6 червня 2018 року

м. Київ

справа № 537/3876/16-ц

провадження № 61-20554 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., ЧернякЮ. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3;

представники позивача: ОСОБА_4, ОСОБА_5;

відповідачі: Кременчуцька міська рада Полтавської області, виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Полтавської області, управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, комунальне підприємство «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради Полтавської області, міський голова м. Кременчука Полтавської області Малецький Віталій Олексійович;

представник Кременчуцької міської ради Полтавської області - Підвисоцький Артур Олександрович:

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_3 та Кременчуцької міської ради Полтавської області на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30 вересня 2016 року у складі судді Дядечка І. І. та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 7 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Корнієнка В. І., Карпушина Г. Л., Одринської Т. В., та касаційну скаргу виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області на ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 січня 2017 року у складі судді Дядечка І. І. та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 2 березня 2017 року у складі колегії суддів: Пилипчук Л. І., Бондаревської С. М., Чумак О. В.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У серпні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Кременчуцької міської ради Полтавської області, виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, комунального підприємства «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради Полтавської області (далі - КП «Кременчукводоканал»), міського голови м. Кременчука Полтавської області Малецького В. О. про визнання протиправним та скасування розпорядження міського голови, поновлення на роботі, визнання трудового договору таким, що укладений на невизначений строк, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що згідно з рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 1 липня 2016 року та рішенням апеляційного суду Полтавської області від 25 серпня 2016 року його було поновлено на посаді генерального директора КП «Кременчукводоканал» з 26 лютого 2016 року. На виконання вказаних судових рішень 7 липня 2016 року міським головою м. Кременчука Полтавської області було видано розпорядження № 393-КВ про поновлення його на посаді генерального директора КП «Кременчукводоканал». Вважав, що з моменту видачі розпорядження він фактично є поновленим на роботі безстроково. Він зареєстрував наказ по підприємству, приступив до роботи та відбув у службове відрядження. 11 липня 2016 року він повернувся із службового відрядження та дізнався, що 7 липня 2016 року міським головою м. Кременчука Полтавської області підписано ще одне розпорядження, яким його звільнено з посади на підставі пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України. Вважав, що міським головою м. Кременчука Полтавської області Малецьким В. О. порушено норми трудового законодавства, оскільки поновивши його на посаді шляхом часткового виконання рішення суду міський голова м. Кременчука Полтавської області того ж дня незаконно видав розпорядження про його звільнення, з текстом якого його не ознайомлювали.

Зазначав, що у силу статті 39-1 КЗпП України він є таким, що безстроково прийнятий на посаду генерального директора КП «Кременчукводоканал», його контракт є безстроковим.

Крім того, відповідачі не отримали дозвіл на його звільнення від профспілкового комітету, членом якого він є. Оскільки він отримав трудову книжку відповідачі помилково вважають, що його звільнили і з посади інженера управління та радника генерального директора, які він також обіймав на вказаному комунальному підприємстві. Незаконними діями відповідачів йому завдано моральної шкоди. Вважав, що оскільки порушення були допущені усіма відповідачами, середній заробіток та моральна шкода повинні стягуватися з них солідарно.

Ураховуючи викладене, уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд визнати протиправним та скасувати розпорядження міського голови від 7 липня 2016 року № 394-КВ про звільнення його з посади генерального директора КП «Кременчукводоканал» у зв'язку з припиненням повноважень посадової особи за пунктом 5 статті 41 КЗпП України; поновити його на посаді генерального директора КП «Кременчукводоканал» на умовах, що були встановлені контрактом від 9 листопада 2007 року з генеральним директором КП «Кременчукводоканал»; визнати трудовий договір (контракт) від 9 листопада 2007 року таким, що укладений на невизначений строк; стягнути солідарно з відповідачів на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11 липня 2016 року по день ухвалення судового рішення, стягнути солідарно з відповідачів на його користь 100 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30 вересня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Скасовано розпорядження міського голови м. Кременчука Полтавської області від 7 липня 2016 року № 394-КВ про звільнення ОСОБА_3 з посади генерального директора КП «Кременчукводоканал». Поновлено ОСОБА_3 на посаді генерального директора КП «Кременчукводоканал» на умовах, що були встановлені контрактом від 9 листопада 2007 року з генеральним директором КП «Кременчукводоканал» ОСОБА_3 Стягнуто з Кременчуцької міської ради Полтавської області на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11 липня 2016 року по 30 вересня 2016 року включно в сумі 33 022 грн 20 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У решті позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що судовим рішенням, що набрало законної сили, ОСОБА_3 було поновлено на посаді генерального директора КП «Кременчукводоканал» з 26 лютого 2016 року на тих самих умовах, що були встановлені контрактом від 9 листопада 2007 року, звільнення позивача 7 липня 2017 року відбулося з порушенням трудового законодавства, без згоди профспілкового комітету, відтак, позивач має право на поновлення його на попередній посаді та стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Підстави для визнання трудового контракту від 9 листопада 2007 року таким, що укладений на невизначений строк, відсутні, оскільки його умовами передбачено, що продовження трудових відносин після спливу строку контракту може мати місце за взаємною згодою сторін трудового договору. Крім того, позивачем не доведено, що винними діями відповідачів йому завдано моральної шкоди.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 7 грудня 2016 рокуапеляційні скарги ОСОБА_3 та Кременчуцької міської ради Полтавської області відхилено. Рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що звільнення позивача 7 липня 2017 року відбулося з порушенням трудового законодавства, оскільки керівник комунального підприємства не є посадовою особою з організаційно-розпорядчими обов'язками, вказане підприємство не є господарським товариством, його було звільнено без згоди профспілкового комітету, відтак, позивач має право на поновлення його на попередній посаді та стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Укладений між сторонами трудовий контракт є строковим, тому продовження трудових відносин між сторонами може мати місце лише за взаємною згодою обох сторін трудового договору.

У касаційних скаргах, поданих у грудні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ОСОБА_3 просив скасувати рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 7 грудня 2016 року в частині відмови у його позові та ухвалити в цій частині нове рішення, яким повністю задовольнити його позовні вимоги; Кременчуцька міська рада Полтавської області просила скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у позові ОСОБА_3

Касаційна скарга Кременчуцької міської ради Полтавської області мотивована тим, що розпорядженням міського голови від 7 липня 2016 року №394-КВ ОСОБА_3 було звільнено з посади генерального директора КП «Кременчукводоканал» у зв'язку з припиненням повноважень посадової особи згідно з пунктом 5 статті41 КЗпП України.

Норму частини першої статті 41 КЗпП України було доповнено пунктом 5 на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчихактів України щодо захисту прав інвесторів», який набрав чинності 1 червня 2014 року. Метою його прийняття було покращення інвестиційного клімату шляхом надання інвесторам (власникам) підприємств права звільняти посадовихосіб (керівників, членів виконавчих органів) без зазначення причин, а також узгодження в цьому контексті норм трудового та господарського законодавства. Як гарантію в таких випадках передбачено виплатупрацівникам вихідної допомоги в розмірі не менше, як шестимісячнийсередній заробіток (стаття 44 КЗпП України).

Одночасно зі змінами до частини першої статті 41 КЗпП України цим Законом було внесено зміни до частини третьої статті 99 ЦК України, згідно з якою повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень. Вказаний Закон не містить жодних обмежень щодо спеціального кола суб'єктів.

КП «Кременчукводоканал» є суб'єктом господарювання відповідно до ГК України, тому норми пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України та частини третьої статті 99 ЦК України могли бути застосовані при звільненні генерального директора підприємства.

Тому помилковим є висновок суду апеляційної інстанції про те, що КП «Кременчукводоканал» у своїй діяльності не керується законодавством про господарські товариства.

Крім того, оскільки держава забезпечує рівний захист прав власників незважаючи на їх категорії (приватна, комунальна, державна тощо), то регулювання всіх подібних відносин має бути однаковим, без дискримінації.

При цьому, положення КЗпП України не містить визначення терміну «посадова особа», тому головним критерієм віднесення особи до посадової є наявність у такої особи організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій.

Відповідно до п. 7.4 статуту КП «Кременчукводоканал» генеральний директор діє без довіреності від імені підприємства; представляє його вустановах, підприємствах та організаціях; розпоряджається коштами та майном відповідно до чинного законодавства; відкриває в установах банку розрахунковий та інші рахунки, у тому числі валютні; видає доручення та довіреності; самостійно укладає договори і контракти; приймає всі рішення щодо оперативної та внутрішньої діяльності підприємства; здійснює інші дії, необхідні для досягнення статутних завдань підприємства. Відтак, генеральний директор КП «Кременчукводоконал» є посадовою особою.

Крім того, звільнення працівника на підставі пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України не передбачає попереднього погодження з виборним органом (профспілковим представником), первинною профспілковою організаціє, членом якої є працівник.

Відповідно до статті 43-1 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілковою представника) допускається у випадку звільнення, зокрема, керівника підприємства, установи, організації.

Таким чином, розпорядження міського голови від 7 липня 2016 року № 394-КВ «Про звільнення з посади ОСОБА_3» прийняте в межах права, наданого власнику або уповноваженому ним органу та у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Касаційна скарга ОСОБА_3 мотивована тим, що на виконання рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 1 липня 2016 року розпорядженням міського голови м. Кременчука Полтавської областівід 7 липня 2016 року № 393-КВ його було поновлено на посаді генерального директора КП «Кременчукводоканал» з 26 лютого 2016 року і станом на цю дату час дії контракту від 9 листопада 2007 року вже сплив. У тексті розпорядження відсутні умови контракту, про який вказано у зазначеному рішенні суду.

Шляхом видання розпорядження від 7 липня 2016 року про поновлення його на роботі між ним та Кременчуцькою міською радою Полтавської області укладено новий трудовий договір, оскільки у цьому розпорядженні відсутні умови, які до цього передбачались контрактом, зокрема - строк його дії, отже, трудові відносини, які виникли між ним та міською радою слід вважати такими, що регулюються загальними нормами КЗпП України, тобто є безстроковими.

Іншим розпорядженням міського голови м. Кременчука Полтавської областівід 7 липня 2016 року № 394-КВ його вже звільнено із вказаної посади з 7 липня 2016 року, тобто, існує проміжок часу близько 4-х місяців, який визнаний відповідачами як такий, що свідчить про існування між ними трудових відносин вже після закінчення строку дії контракту.

Крім того, суди безпідставно відмовили у задоволенні його вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки факт завдання йому моральної шкоди незаконними діями Кременчуцької міської ради Полтавської області встановлено рішенням апеляційного суду Полтавської області від 25 серпня 2016 року у справі за його позовом до Кременчуцької міської ради Полтавської області, третя особа - міський голова м. Кременчука Малецький В. О., про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

У жовтні 2016 року Управління Державної казначейської служби України у м. Кременчуці Полтавської області звернулося до суду з заявою, в якій просило змінити спосіб виконання рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30 вересня 2016 року про стягнення з Кременчуцької міської ради Полтавської області на користь ОСОБА_3 середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди шляхом стягнення вищевказаних грошових коштів з відкритих в управлінні Державної казначейської служби України у м. Кременчуці Полтавської області рахунків виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області.

Заяву мотивовано тим, що відповідно до даних Єдиного реєстру розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів Кременчуцька міська рада Полтавської області не є ні розпорядником, ні одержувачем бюджетних коштів, унаслідок чого відкритих рахунків не має. Натомість виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Полтавської області обслуговується в управлінні Державної казначейської служби України у м. Кременчуці Полтавської області та має відкриті рахунки, з яких може бути проведено списання коштів.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 січня 2017 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 2 березня 2017 року, заяву Управління Державної казначейської служби України у м. Кременчуці Полтавської області про зміну способу та порядку виконання судового рішення задоволено. Змінено спосіб виконання рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30 вересня 2016 року по справі № 537/3876/16-ц в частині стягнення з Кременчуцької міської ради Полтавської областіна користь ОСОБА_3 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 11 липня 2016 року по 30 вересня 2016 рік включно в сумі 33 022 грн 20 коп. шляхом стягнення вказаних грошових коштів з відкритих в Управлінні Державної казначейської служби України у м. Кременчуці Полтавської області рахунків виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області.

У березні 2017 року виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Полтавської області подав касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 2 березня 2017 року, й постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні заяви Управління державної казначейської служби України у м. Кременчуці Полтавської області.

Касаційна скарга виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області мотивована тим, що Кременчуцька міська рада Полтавської області та її виконавчий комітет є окремими юридичними особами і діють самостійно в межах своїх повноважень, тому зміна способу та порядку виконання рішення суду шляхом стягнення середнього заробітку саме з виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області фактично свідчить про зміну боржника, тобто заявник просив про заміну сторони у виконавчому провадженні. Посилання заявника на труднощі у виконанні рішення суду при стягненні коштів з Кременчуцької міської ради Полтавської області не є підставою для зміни способу виконання судового рішення та зміни рішення суду по суті.

Відзиви на касаційні скарги не надійшли.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку по необхідність передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини п'ятої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Колегія суддів вважає, що обставини цієї справи дають підстави для передачі справи на розгляд ВеликоїПалати Верховного Суду.

Ця справа містить виключну правову проблему й передача справи на розгляд ВеликоїПалати Верховного Суду необхідна для забезпечення розвитку права й формування єдиної правозастосовчої практики.

Установлено, що предметом спору є застосування положень пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України, якою, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, визначено, що трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку припинення повноважень посадових осіб.

Так, 13 травня 2014 року прийнято Закон України «Про внесення змін в деякі законодавчі акти України щодо захисту прав інвесторів», який набрав чинності 1 червня 2014 року. Зазначеним законом частину першу статті 41 КЗпП України доповнено пунктом 5, яким встановлено додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця шляхом припинення повноважень посадової особи, забезпечивши можливість розірвання трудового договору без наведення у розпорядчих документах власника або уповноваженого ним органу та трудовій книжці працівника причин, які викликали необхідність припинення повноважень посадової особи.

Разом з тим, при застосуванні даної норми як підстави припинення трудового договору виникає проблема, яка стосується розуміння терміну «посадова особа».

У чинному трудовому законодавстві України визначення даного поняття відсутнє, а тому є спірним, особливо, якщо враховувати наявне за змістом поняття «посадові особи», яке міститься в Законі України «Про державну службу», згідно з яким посадовими особами вважаються керівники та заступники керівників державних органів та їх апарату, інші державні службовці, на яких законами або іншими нормативними актами покладено здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій (частина друга статті другої Закону України «Про державну службу»).

Таким чином, враховуючи відсутність визначення поняття «посадові особи» для цілей застосування пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України, виникають проблеми розширеного тлумачення цього терміну, у тому числі, шляхом його прирівнювання до поняття «посадові особи», яке міститься в Законі України «Про державну службу», що, у свою чергу, створює можливості для поширення зазначених норм на широке коло працівників.

Відтак, відсутність визначення кола посадових осіб, при звільненні яких може застосовуватись пункт 5 частини першої статті 41 КЗпП України на законодавчому рівні, призводить до невизначеності і суперечливого правозастосування.

Невизначеність поняття «посадові особи» також викликає проблему у встановленні випадків, коли як підстава для припинення трудового договору з посадовою особою може застосовуватися пункт 5 частини першої статті 41 КЗпП України (і у такому разі виплачується вихідна допомога у розмірі не менше шестимісячного середнього заробітку), а коли застосовуються інші підстави припинення трудового договору, що передбачають виплату вихідної допомоги в іншому розмірі.

Відсутність конкретизації кола осіб, які є спеціальними суб'єктами за пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України, спричиняє випадки незаконного звільнення.

З метою усунення підстав для неоднозначного тлумачення кола «посадовців» Державною інспекцією з питань праці у роз'ясненні від 24 липня 2014 року було зазначено, що перелік посадових осіб, з якими може бути припинений трудовий договір на підставі пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України та обмеження щодо застосування цього положення в залежності від виду трудового договору (строковий чи безстроковий), законодавством не передбачено. Також висловлено правову позицію з питання застосування відповідних правових норм до посадових осіб державних та комунальних закладів, згідно з якою державні та комунальні заклади охорони здоров'я, освіти, соціального забезпечення тощо є бюджетними установами (закладами) й у своїй діяльності не керуються законодавством про господарські товариства. Тому розірвання трудового договору з такими посадовими особами за пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України є неможливим.

Зазначене якраз і свідчить про виключну правову проблему в державі й передача справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду необхідна для забезпечення розвитку права й формування єдиної правозастосовчої практики.

При оцінці ефективності механізму забезпечення єдності судової практики Європейський суд з прав людини звертає увагу на ряд обставин: можливість заінтересованої особи самостійно, а не за допомогою сторонніх осіб, скористатися таким механізмом, в тому числі оскаржити конфліктуюче рішення до вищестоящого суду, наявність вищестоящого суду, який має як повноваження щодо забезпечення єдності судової практики (Tudor Tudor v. Romania, no. 21911/03, § 29, 24 March 2009), так і відповідні засоби для цього (Rakic and Others v. Serbia, § 43, 5 October 2010), існування інших дієвих процедур. Як приклад, позитивно були оцінені процедура направлення запиту нижчестоящого суду до вищестоящого з метою роз'яснення неоднозначної норми (Remuszko v. Poland, 1562/10, § 95, 16 July 2013), винесення вищестоящим судом обов'язкової для нижчестоящих судів постанови зі спірних питань судової практики (Albu and Others v. Romania, nos. 34796/09, § 41-43, 10 May 2012).

Колегія суддів вважає, що: 1) справа має принципове значення; 2) судове рішення Великої Палати Верховного Суду необхідне для подальшого розвитку права або забезпечення єдності судової практики, оскільки справа має принципове значення, так як йдеться про правове питання, яке потребує пояснення і це питання ще не вирішувалося вищою судовою інстанцією, а також прийняття і застосування нових законів з метою завбачливого прояснення незрозумілих правових питань за допомогою рішення на авторитетному рівні.

З урахуванням наведеного є підстави для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду згідно з частиною п'ятою статті 403 ЦК України.

Керуючись статтями 402-404 ЦПК України, пунктом 7 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

У Х В А Л И В :

Передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 537/3876/16-ц за позовом ОСОБА_3до Кременчуцької міської ради Полтавської області, виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, комунального підприємства «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради Полтавської області, міського голови м. Кременчука Полтавської області Малецького Віталія Олексійовича про визнання протиправним та скасування розпорядження міського голови, поновлення на роботі, визнання трудового договору таким, що укладений на невизначений строк, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди за касаційними скаргами ОСОБА_3 та Кременчуцької міської ради Полтавської області на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 7 грудня 2016 року та касаційною скаргою виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області на ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 2 березня 2017 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк