АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/2727/17 22-ц/774/822/К/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2018 року м. Кривий Ріг

справа №214/2727/17

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Кислиця В.І.

сторони

позивач: ОСОБА_1,

відповідач: Виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1, на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 11 грудня 2017 року, яке постановлено суддею Черновою Н.В. у місті Кривому Розі, -

В С Т А Н О В И В:

В травні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась з позовом до Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за законом.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дід - ОСОБА_4, після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді будудинку АДРЕСА_1. Вона є спадкоємцем п'ятої черги, оскільки є онукою спадкодавця, прийняла спадщину та 15.12.2015 року із заявою про прийняття спадщини звернулась до Третьої Криворізької державної нотаріальної контори де отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій у зв'язку з тим, що житловий будинок «А-1» та сарай «Б» знесено, а на житловий будинок «Ж-1» загальною площею приміщень 49,6 кв.м., житловою 32 кв.м., літню кухню «З», вбиральню «Е», гараж «Д», погріб «Г», сарай «В» правоустановчі документи не оформлені.

Позивач зауважувала, що спірне домоволодіння належало ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 13.07.1956 року. Згідно Інструкції, затвердженої наказом Держбуду України від 24.05.2001р № 127, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05.08.1992 року не належать до самочинного будівництва. Згідно відповіді КП ДОР «Криворізьке БТІ» встановлено, що житловий будинок літ. А-1 мав загальну площу 27,08 кв.м., житлову площу 12,75 кв.м. Під час обстеження - 10.03.1981 року літеру житлового будинку «А-1» не змінено, а у разі знесення будинку чи господарської будівлі, що мала присвоєну літеру, згідно Інструкції про проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, в подальшому така літера не присвоюється. Тому при обстеженні вищевказаного нерухомого майна 14.05.2015 року, у відповідності до Інструкції, змінено з «А-1» на літеру «Ж-1».

У уточненій позовній заяві позивач просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом, на житловий будинок з господарчими побудовами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, який належав її дідові - ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, та який складається з житлового будинку «Ж-1» загальною площею приміщення 49,6 кв.м., житловою 32,0 кв.м., погрібу «Г» основною площею 8,0 кв.м., літньою кухнею «З» основною площею 32,8 кв.м., сараю «В» основною площею 7,5 кв.м., гаражу «Д» основною площею 21,5 кв.м., вбиральнею «Е» основною площею 1,3 кв.м., правовстановлюючі документи на які не оформлені.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 11 грудня 2017 року позивачу відмовлено в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність позовних вимог та відсутності правовстановлюючих документів на спірне домоволодіння з господарчими будівлями, оскільки ОСОБА_4, відповідно до договору купівлі-продажу від 13 липня 1956 року, набув право власності на спірне домоволодіння, а для реєстрації права власності на побудовані до 05.08.1992 року об'єкти досить технічного паспорта з датою споруди, що має позивач, документи, що підтверджують введення в експлуатацію об'єкта, не потрібні.

Позивач зауважує, що законодавством не передбачено вимог щодо отримання нового правовстановлюючого документа у випадку перепланування та/або переобладнання об'єкта нерухомого майна, а про те, що об'єкт готовий та введений в експлуатацію свідчить укладення з померлим ОСОБА_4 договорів на постачання води, газу, тепла, електроенергії та виготовлення нового технічного паспорту.

Також позивач посилається на те, що відповідач не заперечував проти задоволення позову, оскільки відсутній інший шлях врегулювання даного питання.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 є онукою ОСОБА_5, що вбачається з свідоцтва про народження позивача, витягу з Державного реєстру актів громадянського стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст. ст. 126, 133, 135 СК України, згідно яких батьком позивача є ОСОБА_6, відповідно батьком якого є ОСОБА_5 (а.с. 6 зворот, 14). Крім того згідно відмітки у паспорті позивача, встановлено що 29.08.2015 році остання уклала шлюб із ОСОБА_7 (а.с.7).

ОСОБА_5, якому на підставі договору купівлі-продажу від 13.07.1956 року, належало домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12), помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.13).

Листом виконкому Саксаганської районної у місті ради від 04.04.2017 р. ОСОБА_1 для вирішення прийняття в експлуатацію самочинно збудованих до 05.08.1992 року об'єктів по АДРЕСА_1, рекомендовано звернутись до суду (а.с.5).

Листом Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області від 08.02.2016 року ОСОБА_1 з приводу реєстрації права власності на житловий будинок «Ж-1», літня кухня «З», вбиральня «Е», гараж «Д», погріб «Г», сарай «В», збудованих до 05.08.1992 року, рекомендовано звернутись до реєстраційної служби за місцезнаходженням об'єкта (а.с.8).

Листом Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області від 29.03.2016 р. ОСОБА_1, для вирішення питання про визнання права власності в порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_5, рекомендовано звернутись до суду (а.с.9).

14.05.2015 р. на замовлення позивача КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с.10-11).

Згідно відповіді КП ДОР «Криворізьке БТІ» від 01.09.2016 року, вбачається, що відповідно до матеріалів архівної справи об'єкту нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, під час виконання технічної інвентаризації 20.11.1949 року встановлено, що житловий будинок А-1 мав загальну площу 27,08 кв.м, житлову площу 12,75 кв.м. Під час обстеження 23.12.1971 р. техніком зафіксовано новий житловий будинок загальною площею 49,6 кв.м., житловой площею 32,0 кв.м., що підтверджено під час обстеження 10.03.1981р., проте літеру житлового будинку А-1 не змінено. Під час обстеження вказаного нерухомого майна 14.05.2015 р. техніком, змінено літеру житлового будинку А-1 на літеру Ж-1, на який відсутні правовстановлюючі документи (а.с.11 зворот).

Постановою державного нотаріуса Третьої Криворізької державної нотаріальної контори, позивачу ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарчими спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, що належав її дідові ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, в зв'язку з тим, що житловий будинок «А-1» та сарай «Б» - знесено, а на житловий будинок «Ж-1», літню кухню «З», вбиральню «Е», гараж «Д», погріб «Г», сарай «В» - правоустановчі документи не оформлені (а.с.15).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем ОСОБА_1 не надано суду достатніх, належних та допустимих доказів щодо прийняття в експлуатацію спірного будинку, а також доказів належності його ОСОБА_5 на праві власності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

На підставі ст. 3 ЦПК України, в редакції 2004 року, чинній на момент ухвалення рішення судом першої інстанції, та ст. 4 ЦПК України, в редакції 20017 року, чинній на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції,, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути в тому числі визнання права.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України, в редакції 2004 року, чинній на момент ухвалення рішення судом першої інстанції, та ст. 81 ЦПК України, в редакції 20017 року, чинній на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до положень ст. 1258 ЦК України спадкоємця за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від спадкування , неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 1265 ЦК України, у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Частиною 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право ан спадщину на нерухоме майно.

При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків.

У 1971 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства.

Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року.

Згідно з пунктами 6, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції).

Зокрема, за пунктом 10 цього переліку таким правовстановлюючим документом про право власності на жилий будинок, збудований після видання Указу від 26 серпня 1948 року, є затверджений виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію.

Отже, за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

У разі відсутності документів, що підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок, або відсутності державної реєстрації права власності необхідно з'ясувати причини відсутності правовстановлюючих документів, державної реєстрації права власності або документів на забудову.

Якщо відсутні документи про відведення земельних ділянок під забудову, таке будівництво слід визнавати самочинним та відмовляти у визнанні права власності на нього в порядку спадкування.

При задоволенні позовних вимог про визнання права власності на спадкове майно за спадкоємцями, яке за життя не належало спадкодавцеві (відсутній правовстановлюючий документ на нерухоме майно на ім'я спадкодавця), відбувається порушення норм матеріального права, оскільки фактично визнається право власності за позивачами без будь-якої правової підстави.

Відповідно до п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень ст. 1218 ЦК та з урахуванням роз'яснень, наданих у п. 7 постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування".

Самочинно побудований або реконструйований будинок, якщо порушено вимоги ч. 1 ст. 376 ЦК, не створює право власності у спадкодавця, не може входити до складу спадщини, а отже, не дає підстав для виникнення права власності у спадкоємців.

З огляду на наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1, оскільки, як вбачається з відповіді КП ДОР «Криворізьке БТІ» від 01.09.2016 р., під час обстеження 23.12.1971 р. техніком зафіксовано новий житловий будинок загальною площею 49,6 кв.м., житловой площею 32,0 кв.м., на який відсутні правовстановлюючі документи.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду та задоволення позовних вимог доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність правовстановлюючих документів на спірне домоволодіння з господарчими будівлями, оскільки, ОСОБА_4, відповідно до договору купівлі-продажу від 13 липня 1956 року, набув право власності на спірне домоволодіння, а для реєстрації права власності на побудовані до 05.08.1992 року об'єкти досить технічного паспорта з датою споруди, що має позивач, документи, що підтверджують введення в експлуатацію об'єкта, не потрібні, оскільки, як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 13.07.1956 року належало домоволодіння а саме: житловий будинок літ. А-1, який мав загальну площу 27,08 кв.м., житлову площу 12,75 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, та яке, відповідно до матеріалів архівної справи, було знесено, та збудовано новий житловий будинок загальною площею 49,6 кв.м., житловой площею 32,0 кв.м., на який відсутні правовстановлюючі документи. Відповідно до законодавства, чинного на момент зведення нового будинку, підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію, чого на ОСОБА_4 за життя, ні позивачем ОСОБА_1, зроблено не було.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду та задоволення позовних вимог доводи апеляційної скарги про те, що законодавством не передбачено вимог щодо отримання нового правовстановлюючого документа у випадку перепланування та/або переобладнання об'єкта нерухомого майна, а про те, що об'єкт готовий та введений в експлуатацію свідчить укладення з померлим ОСОБА_4 договорів на постачання води, газу, тепла, електроенергії та виготовлення нового технічного паспорту колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки згідно відповіді КП ДОР «Криворізьке БТІ» від 01.09.2016 року, під час обстеження 23.12.1971 р. техніком зафіксовано новий житловий будинок загальною площею 49,6 кв.м., житловой площею 32,0 кв.м., а не зафіксовано перепланування та/або переобладнання об'єкта нерухомого майна, а укладення договорів на постачання води, газу, тепла, електроенергії та виготовлення нового технічного паспорту не є правовою підставою для введення нового будинку в експлуатацію.

Не можуть бути підставою для скасування рішення та задоволення позовних вимог доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не заперечував проти задоволення позову, оскільки відсутній інший шлях врегулювання даного питання, з тих підстав, що визнання відповідачем по справі позовних вимог в даному випадку не може бути підставою для задоволення вказаних позовних вимог, оскільки відсутні правові підстави для їх задоволення, так як у разі відсутності документів, що підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок, або відсутності державної реєстрації права власності необхідно з'ясувати причини відсутності правовстановлюючих документів, державної реєстрації права власності або документів на забудову.

При задоволенні позовних вимог про визнання права власності на спадкове майно за спадкоємцями, яке за життя не належало спадкодавцеві (відсутній правовстановлюючий документ на нерухоме майно на ім'я спадкодавця), відбувається порушення норм матеріального права, оскільки фактично визнається право власності за позивачами без будь-якої правової підстави.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 11 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 червня 2018 року.

Головуючий:

Судді: