Справа № 645/566/16-ц
Провадження № 2/645/46/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2018 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі :

головуючого судді - Сілантьєвої Е.Є.,

за участю секретаря судових засідань - Момот О.І.,

Учасники справи:

представник позивача - ОСОБА_2, який діяв на підставі довіреності від 02.11.2015 року

представник відповідача - ОСОБА_3, який діяв на підставі договору про надання правової допомоги від 26.07.2016 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на частину квартири, -

встановив:

Позивач ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, який в процесі розгляду справи уточнила до ОСОБА_5 про встановлення факту родинних відносин між нею та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 а саме, що ОСОБА_6 є батьком ОСОБА_4 та визнання права власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 по праву на спадщину за законом за правом представлення після смерті ОСОБА_7.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що вона, ОСОБА_4 (до шлюбу ОСОБА_4), народилася ІНФОРМАЦІЯ_7 р. Її батьками, відповідно до свідоцтва про народження, яке видане Фрунзенським ВРАГС м. Харкова 30.03.1995 p., актовий запис № 81, записані мати - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 та батько - ОСОБА_10. В період вагітності та у момент народження позивачки, її мати ОСОБА_9 не перебувала у зареєстрованому шлюбі із її батьком. Її батько ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 в момент її народження був неповнолітнім та відповідно до ст. 13 Цивільного Кодексу України в редакції 1963 р. не мав повної дієздатності, тому особисто не мав права звернутися до органів РАГС із заявою про реєстрацію батьківства. Крім того, її батьки не мали права укласти шлюб між собою, так як на той момент діяв Кодекс про шлюб та сім'ю в редакції 1969 р. відповідно до ст. 16 якого шлюбний вік для чоловіків був встановлений у 18 років. Батьки ОСОБА_6 не дозволили йому подати заяву про батьківство та відправили його на заробітки до м. Новий Уренгой Російської Федерації, де він, в квітні 1992 року загинув в наслідок пожежі. Похований батько в м. Харкові на цвинтарі № 3. Причиною у відмові видати позивачу свідоцтва про право на спадщину після смерті бабусі стало те, що в матеріалах спадкової справи № 930/2015, заведеної після померлої 22.06.2015 р. ОСОБА_11, відсутні будь-які правовстановлюючі документи на квартиру АДРЕСА_1, розташовану за адресою: АДРЕСА_1. Окрім цього, в матеріалах спадкової справи відсутні докази родинних відносин між позивачем та померлою ОСОБА_11 Крім неї спадкоємцем першої черги є її дядько - ОСОБА_5, який є рідним братом її батька.

Представник позивача ОСОБА_2, який діяв на підставі довіреності від 02 листопада 2015 року (Т.1, а.с. 34) в судове засідання, призначене на 13.06.2018 року не з'явився, повідомлявся про час та місце слухання справи належним чином.

Відповідач ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_3, який діяв на підставі договору про надання правової допомоги № 26-07 від 26 липня 2016 року (Т.1, а.с. 59) в судове засідання призначене на 13.06.2018 не з'явились, повідомлялись про час та місце слухання справи належним чином. Від представника відповідача ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позову заперечували в повному обсязі. В попередніх судових засіданнях відповідачем ОСОБА_5 були надані пояснення, відповідно до яких зазначено, що він є братом померлого ОСОБА_6. Позивачку побачив вперше, коли останній було близько пів року, її мати привезла коляску і сказала його батькам, що вона їх онука. Дитина була хвора, батьки її лікували, потім матір забрала її назад до себе. При житті його брат ОСОБА_6 працював на півночі. Коли, вкотре повернувся додому позивака вже народилася. На його думку батьки піклувалися про позивачку, через трагічну загибель сина, але кровної спорідненості не визнавали.

18 березня 2016 року ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова відкрито провадження у справі та призначено попереднє судове засідання.

25 квітня 2016 року ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харків цивільну справу призначено до судового розгляду в судовому засіданні.

28.07.2016 року за клопотанням представника відповідача ОСОБА_12 було витребувано з 12 ХДНК копію спадкової справи, а також з Головного територіального управління юстиції в Х/о копію актового запису про народження позивача.

29.08.2016 року позивачем ОСОБА_4 було уточнено позовні вимоги, відповідно до яких позивач просила суд встановити факт родинних відносин між нею та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, а саме, що ОСОБА_6 є батьком ОСОБА_4 та визнати право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 по праву на спадщину за законом за правом представлення після смерті ОСОБА_7.

05.09.2018 року з 12 ХДНК до суду надійшла копія спадкової справи № 930/2015.

18.10.2016 року ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харків зазначена цивільна справа згідно розпорядження щодо повторного авто розподілу судової справи відповідно до п.2.3.49 Положення про АСДС прийнята до провадження суддею Сілантьєвою Е.Є.

10.11.2016 року ухвалою суду за клопотання представника позивача ОСОБА_13 витребувано з Головного територіального управлінні юстиції у Харківській області та з Харківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управлінні юстиції у Харківській області належним чином завірену копію актового запису про смерть ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Ухвалоювід 19.12.2016 року провадження по справі було зупинено та призначено по судово - медичну генетичну експертизу, проведення якої було доручено експертам Комунального закладу Дніпропетровської обласної ради «Дніпропетровське обласне бюро судово - медичноїекспертизи» відділення судової -медичної генетики.

12 січня 2017 року до суду надійшло повідомлення КЗ Дніпропетровської обласної ради «Дніпропетровське обласне бюро судово - медичної експертизи» відділення судової медичної генетики № 01 від 03.01.2017 р. про повернення ухвали без виконання в зв'язку з тим, що в їх установі молекулярно-генетичні експертизи по встановленню родинних зв'язків між племінницею та дядею не проводяться.

Ухвалою від 31 січня 2017 року провадження по справі було зупинено та призначено по судово - медичну генетичну експертизу, проведення якої було доручено експертам Київського науково - дослідного інституту судових експертиз (03057, м. Київ, вул. Смоленська, 6).

7 березня 2017 року до суду надійшло повідомлення Київського науково - дослідного інституту судових експертиз № 07/01-13/2433-17 від 24.02.2017 р. - проведення судово-медичної та генетичної експертизи належить виключно до компетенції експертних установ Міністерства охорони здоров'я України та експертних підрозділів МВС України. З огляду на зазначене, Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз не проводяться такого роду експертизи.

Ухвалою від 15 травня 2017 року провадження по справі було зупинено та призначено судово-медичну генетичну експертизу, проведення якої було доручено експертам Київського державного науково - дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 15).

04 липня 2017 р. до суду надійшло повідомлення Київського науково - дослідного експертно-криміналістичного центру № 19/111/10-13136 від 16.06.2017 р. - проведення судово-медичної та генетичної експертизи належить виключно до компетенції Державного науково-дослідному експертно-криміналістичному центрі МВС України (м.Київ, вул. Великаокружна, б.4).

Ухвалою суду від 25 вересня 2017 року задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_13 та у справі призначено молекулярно - генетичну експертизу мітохондрій клітин ДНК.

01 грудня 2017 року до суду надійшло повідомлення від Державного науково-дослідному експертно-криміналістичному центрі МВС України про неможливість проведення експертизи по цивільній справі.

15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

Згідно пп.9 п.1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч.ч.3,4 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що подальший розгляд цієї справи належить проводити за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України, в частині, у якій вони не встановлюють нових обов'язків, не скасовують чи не звужують прав, що належні учасникам судового процесу, чи не обмежують їх використання.

В свою чергу, відповідно до ч.2 ст.19 ЦПК Україницивільнесудочинствоупорядкупозовногопровадженняздійснюється за правилами загального та спрощеного провадження. Ці правила визначаються ухвалою суду про відкриття провадження (п.п.4 ч.2 ст.187 ЦПК України).

У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося.

Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає що позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених законом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ч.6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судовим розглядом встановлено, що згідно свідоцтва про народження, серії НОМЕР_3, виданого повторно 03.04.2007 року Фрунзенським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_7 року. Батьком останньої є ОСОБА_10 (а.с.3 т.1).

Згідно свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_1 ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_7 р.н. змінила прізвище на «ОСОБА_4» (а.с.4 т.1).

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 ОСОБА_15 уклав шлюб з ОСОБА_4, після укладення шлюбу останній присвоєно прізвище ОСОБА_15 (а.с. 5 т.1).

Постановою державного нотаріуса Дванадцятої ХДНК Доценко О.О. від 26.12.2015 року позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з посиланням на відсутність доказів родинних відносин між померлою ОСОБА_7 та ОСОБА_4 (а.с.18 т.1).

Згідно отриманих на запити суду відповідей з Харківського міського відділу ДРАЦС ГТУЮ в Харківській області №5443/15-04-06 від 02.07.2016 року та Відділу ДРАЦС Управління державної реєстрації ГТУЮ в Х/о №20180/08.01-04-06 від 01.08.2016 р. встановлено, що проведеною перевіркою актового запису про смерть на гр. ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 не виявлено (а.с.56, 76 т.1).

Згідно відповіді КП «Ритуал» №290 від 15.08.2016 року встановлено, що ОСОБА_6 (помер ІНФОРМАЦІЯ_8 року) похований 28.04.1992 року на міському кладовищі №3, яке розташоване за адресою: вул. Ак. Павлова,88 (а.с.81 т.1).

Відповідно до свідоцтва про право власності від 26.28.1998 року квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_7 та членам його родини - ОСОБА_5 (а.с.88 т.1).

Судом вивчались матеріали спадкової справи № 930/2015 заведеної державним нотаріусом Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори до майна померлої 21 червня 2015 року ОСОБА_7. В матеріалах спадкової справи наявна заява ОСОБА_4 про прийняття спадщини та постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної діїу зв'язку з відсутністю доказів родинних відносин між померлою ОСОБА_7 та ОСОБА_4 (а.с.100,116 т.1).

Відповідно до повідомлення КЗ Дніпропетровської обласної ради «Дніпропетровське обласне бюро судово - медичної експертизи» відділення судової медичної генетики № 01 від 03.01.2017 р. ухвала Фрунзенського районного суду м. Харків 19.12.2016 р. залишена без виконання в зв'язку з тим, що в їх установі молекулярно-генетичні експертизи по встановленню родинних зв'язків між племінницею та дядьком не проводяться (а.с.196 т.1).

Відповідно до повідомлення Київського науково - дослідного інституту судових експертиз № 07/01-13/2433-17 від 24.02.2017 р. - проведення судово-медичної та генетичної експертизи належить виключно до компетенції експертних установ Міністерства охорони здоров'я України та експертних підрозділів МВС України. З огляду на зазначене, Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз не проводяться такого роду експертизи (а.с.224 т.1).

01.12.2017 року до суду надійшло повідомлення від Державного науково-дослідному експертно-криміналістичному центрі МВС України про неможливість проведення експертизи по цивільній справі (а.с.60 т.2).

В судовому засіданні також був допитаний свідок.

Свідок ОСОБА_17, пояснила, що вона знайома з сім'єю ОСОБА_7 з 1987 року, працювала разом з матір'ю відповідача ОСОБА_7, тісно спілкувалися. Вперше побачила позивачку ОСОБА_4 , коли останній було близько 6 місяців, як їй пояснила ОСОБА_7 це дочка її сина ОСОБА_18. ОСОБА_19, дідусь позивачки, водив її дитячий садок, відвозив у санаторій. Вони усією сім'єю, зокрема, разом з відповідачем ОСОБА_5 відзначали свята. Весілля позивачки, також святкували у квартирі АДРЕСА_1, звідти відбувався викуп нареченої. ОСОБА_4 купувала для бабусі ліки.

Відповідно п. 1) ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Згідно з п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановленняфактів, щомаютьюридичнезначення», суд вправірозглядатисправи про встановленняродиннихвідносин, коли цей факт безпосередньопороджуєюридичнінаслідки, наприклад, якщопідтвердження такого факту необхіднезаявникові для одержання в органах, щовчиняютьнотаріальні дії.

Відповідно до пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" №5 від 31 березня 1995 року, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип права на справедливий суд, який означає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, на наданих пояснень у судовому засіданні сторін по справі, позивач просить встановить факт батьківства.

Виходячи з роз'яснень, які надані в пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у статті 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених статтею 53 чинного на момент виникнення спірних правовідносин КпШС 1969 року, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини.

Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 01 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС 1969 року, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в сукупності, зокрема спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Згідно матеріалів справи позивач ОСОБА_4 народилась 06 січня 1991 року, тобто до 01 січня 2004 року.

Відповідно до статті 53 КпШС в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір'ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану.

В разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття.

При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

За положеннями статті 53 КпШС походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір'ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану.

В разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття.

При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання батьківства.

Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне спілкування, придбання майна для спільного користування тощо).

Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір'ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги.

Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Суд зазначає, що належних і допустимих доказів на підтвердження факту батьківства ОСОБА_6 стосовно ОСОБА_4 суду не надано.

Факт тимчасового проживання з мамою ОСОБА_6, ОСОБА_7, не може слугувати підставою для задоволення позовних вимог.

За таких обставин, суд вважає, що сукупність досліджених у судовому засіданні доказів та їх належна оцінка не можуть встановити факт родинних відносин між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а тому в задоволенні даної позовної вимоги слід відмовити. Разом з тим, суд не бере до уваги покази свідка щодо родинних відносин заявника з ОСОБА_5, оскільки, як вбачається із свідоцтва про народження заявника, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, виданого повторно 03.04.2007 року, відомості про її батька вказані як «ОСОБА_6», в той час як прізвище родини відповідача «ОСОБА_7».

Судом призначалась та направлялась ухвала про призначення по справі судово -медичної генетичної експертизи для встановлення спорідненості ОСОБА_4 з ОСОБА_5, однак вказана експертиза не була проведена в жодному із закладів, у зв'язку з тим, що такого роду експертиза в Україні не проводиться, кровне споріднення встановлюється тільки між батьками та дітьми.

Таким чином в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують родинні відносини заявника з померлим ОСОБА_6, і, відповідно - з ОСОБА_5.

Також не підлягає задоволенню вимога про визнання за позивачем права власності на ? частину квартири по праву на спадщину за законом з огляду на наступне.

Згідноізст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) відфізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншихосіб (спадкоємців), до складу спадщини входятьвсі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриттяспадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до роз'ясненьнаданих у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа можезвернутися до суду за правилами позовногопровадження.

Відповідно до п. 23постанови Пленуму Верховного Суду Українивід 30.05.2008 N 7 "Про судову практику у справах про спадкування"свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальнійконторісвідоцтва про право на спадщинувимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа можезвернутисядо суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, враховуючи, що позивачем ОСОБА_4 не обґрунтовано та не доведено факт родинних відносин з ОСОБА_5, визнання права власності на спадкове майно є передчасною вимогою та може порушувати права чи інтереси будь-яких інших осіб, у зв'язку з чим, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Судові витрати понесені позивачем покладаються на нього, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, оскільки рішення ухвалюється не на йогокористь.

Керуючись ст.ст. 328, 392, 1216, 1218 ЦК України, ст. ст. 259, 263, 264, 265, 273, 293, 315 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про встановлення факту родиннихвідносин та визнання права власності на частинуквартири -відмовити в повномуобсязі.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Фрунзенський районний суд м. Харкова.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду..

Позивач - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, мешкає за адресою: АДРЕСА_2.

Представник позивача - ОСОБА_13, який діяв на підставі довіреності від 02.11.2015 року, зареєстрований: АДРЕСА_3.

Відповідач - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_9, мешкає за адресою: АДРЕСА_1.

Представник відповідача - ОСОБА_12, який діяв на підставі договору про надання правової допомоги від 26.07.2016 року, адреса для листування: АДРЕСА_4.

Повне судове рішення буде складено 13.06.2018 року.

Головуючий-суддя: