Справа № 712/2-4401/2011
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 червня 2018 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Джуги С.Д., Мацунича М.В.

за участі секретаря - Пилип Ю.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 19 липня 2017 року (головуючий суддя Бедьо В.І.) про відмову в роз'ясненні рішення Ужгородського міськрайонного суду від 19 вересня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю,-

в с т а н о в и в:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до місцевого суду із заявою про роз'яснення рішення Ужгородського міськрайонного суду від 13.08.2012 у цивільній справі № 2-4401/11, яким зобов'язано ОСОБА_1 усунути перешкоди ОСОБА_3 у користуванні належною йому 1/2 частиною будинку по АДРЕСА_1; виселено ОСОБА_1 із належної ОСОБА_3 1/2 частини будинку по АДРЕСА_1.

Просила суд роз'яснити судове рішення, а саме чи мають право її виселити із самочинного будівництва, яке є невід'ємною частиною вказаного будинку, що відображено у висновку № 460 судової будівельно-технічної експертизи від 19.09.2008.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 19.07.2017 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз'яснення судового рішення - відмовлено.

На цю ухвалу подала апеляційну скаргу ОСОБА_1 Посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу місцевого суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити її заяву і роз'яснити судове рішення. Зазначає, що суд, зокрема, не витребував матеріали виконавчого провадження та не надав жодної оцінки судової будівельно-технічної експертизи.

Заслухавши ОСОБА_1, дослідивши надіслані до апеляційного суду матеріали щодо роз'яснення судового рішення, а також дослідивши матеріали цивільних справ №2п-100/08, №2-4401/11 та матеріали виконавчого провадження ВП № 367189188, обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 221 ЦПК України (у редакції на час подання заяви), у випадку, якщо рішення суду є незрозумілим, суд , за заявою осіб, що брали участь в розгляді справи, або за поданням державного виконавця, може роз'яснити його, не змінюючи при цьому його змісту.

Виходячи з даної норми, роз'яснення рішення - це засіб усунення його недоліків, тобто уточнення і більш ясний виклад дійсного змісту рішення з метою уникнення помилок при його виконанні.

У п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року N 14 "Про судове рішення у цивільній справі" зазначено, що відповідно до ст. 221 ЦПК України роз'яснення рішення суду можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Роз'яснення рішення не допускається, якщо воно виконане або закінчився установлений законом строк, протягом якого рішення може бути пред'явлене до виконання.

Згідно ст. 271 ЦПК України (у редакції на момент розгляду апеляційної скарги) за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз'яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.

Подання заяви про роз'яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред'явлене до примусового виконання.

Суд розглядає заяву про роз'яснення судового рішення у порядку, в якому було ухвалено відповідне судове рішення, протягом десяти днів з дня її надходження. У разі необхідності суд може викликати учасників справи, державного чи приватного виконавця в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розглядові заяви про роз'яснення рішення.

Про роз'яснення або відмову у роз'ясненні судового рішення суд постановляє ухвалу, яку може бути оскаржено.

Встановлено та вбачається з матеріалів справи, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 19.09.2011 у справі № 2-4401/11 позов ОСОБА_3 задоволено частково; зобов'язано ОСОБА_1 усунути перешкоди ОСОБА_3 в користуванні належною йому 1/2 частиною будинку по АДРЕСА_1; виселено ОСОБА_1 із належної ОСОБА_3 1/2 частини будинку по АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 25.11.2011 зазначене рішення місцевого суду скасовано в частині позовних вимог ОСОБА_3 про зобов'язання ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні, виселення та стягнення з неї судових витрат. В решті рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.05.2012 скасовано рішення апеляційного суду Закарпатської області від 25.11. 2011, а рішення Ужгородського міськрайонного суду від 19.09.2011 залишено в силі.

Рішення суду має виконуватися в точній відповідності до його резолютивної частини.

На обґрунтування своєї заяви про роз'яснення рішення ОСОБА_1 зазначала, що їй незрозуміло чи можуть її виселити із збудованого нею об'єкту самочинного будівництва за адресою АДРЕСА_1, наявність якого стверджується висновком судової будівельно-технічної експертизи № 460 від 19.09.2008 у справі № 2п-100/08.

Як вбачається із матеріалів витребуваної апеляційним судом справи № 2п-100/08 у висновку судової будівельно-технічної експертизи № 460 від 19.09.2008 зазначено про те, що ОСОБА_1 самовільно перебудовано літню кухню - Б, сарай - В, вбиральню - Ж, та споруджено міні магазин.

При цьому у вказаній справі № 2п-100/08 ухвалено рішення Ужгородського міськрайонного суду від 28.11.2008, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання права власності на житловий будинок відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено, вселено його в належне йому житлове приміщення, що знаходиться у АДРЕСА_1.

Додатковим рішенням цього ж суду від 14.05.2009 у задоволенні позову ОСОБА_1 про виділення їй в натурі літньої кухні (літ. Б), комори (літ.В), вбиральні (літ. Ш), та торгового павільйону, що знаходиться по АДРЕСА_1 відмовлено, вселено ОСОБА_3 в належну йому частину житлового приміщення, що зазначене у договорі дарування від 03.09. 2004 та договорі купівлі-продажу від 25.01.2007 і знаходиться у АДРЕСА_1.

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 15.09.2009 рішення міськрайонного суду та додаткове рішення цього ж суду залишені без змін.

Цими судовими рішеннями встановлено, що необґрунтованими є вимоги позивача про визнання за ОСОБА_1 частки в будинковолодінні за адресою: АДРЕСА_1, та виділення їй в натурі новозбудованих приміщень належних до житлового будинку АДРЕСА_1, оскільки згідно договору дарування від 03.09.2004 та договору купівлі-продажу частини будинку, ОСОБА_3 належать всі новозбудовані і надвірні будови, які відносяться до вказаного житлового будинку, а саме: А'- одна прибудована кімната (самовільне будівництво), площею 51,9 кв.м., Блітня кухня, В-сарай, Г-сарай, Д-вбиральна, 1-2-огорожа, вимощення-І, 3-тимчасовий торговий павільйон, які розташовані на земельній ділянці площею 217 кв.м. і знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

У рішеннях зазначено, що ОСОБА_1 вправі звернутися до суду з відповідним позовом до колишніх власників даного будинковолодіння з вимогою про відшкодування їй коштів після зібрання та надання нею відповідних підтверджуючих доказів про суму витрачених нею на дане будинковолодіння коштів.

Також встановлено, що ОСОБА_3 являється власником 1/2 будинковолодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і вказане будинковолодіння належить йому на праві приватної власності, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 08.06.2005 НОМЕР_1 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 10.02.2007 № 13526035.

Разом із тим, вирішуючи питання щодо роз'яснення судового рішення, суд першої інстанції не врахував, що у справі № 2-4401/11 ухвалено рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 19.09.2011, та встановивши таку обставину у мотивувальній частині рішення, помилково відмовив у роз'ясненні рішення Ужгородського міськрайонного суду від 13.08.2012, яке у цій справі не ухвалювалося.

При цьому, питання щодо роз'яснення судового рішення було вирішено місцевим судом без наявного у матеріалах справи рішення Ужгородського міськрайонного суду від 19.09.2011, без дослідження встановлених цим рішенням обставин; судом першої інстанції не надано оцінки доводам заявника щодо самочинного будівництва, не досліджено висновок судової будівельно-технічної експертизи № 460 від 19.09.2008 у справі № 2п-100/08, рішення Ужгородського міськрайонного суду від 28.11.2008, додаткове рішення цього ж суду від 14.05.2009.

Крім того, згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно житловий будинок у АДРЕСА_1, належить на праві спільної часткової власності у розмірі 1/8 частки - ОСОБА_5, яке зареєстровано 17.05.2017 на підставі технічного паспорту серії та номер: НОМЕР_2, виданий 17.05.2017 ТОВ «Байт» та рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 13.04.2017 № 22-ц/792/487/17 від 13.04.2017. Згідно актуальної інформації про об'єкт нерухомого майна, такий житловий будинок має наступний опис: загальна площа 131,7 кв.м., житлова площа 82,4 кв.м., площа самочинно збудованого 51,9 кв.м., літ. А - три кімнати - загальна площа 79,8 кв.м.; житлова площа збільшилась на 20,5 кв.м., кількість житлових кімнат із двох до трьох, а загальна площа на 1,9 кв.м. за рахунок самовільного внутрішнього перепланування; прибудова літ. А' (самовільно) одна кімната загальна площа 51,9 кв.м.

Відтак, суд першої інстанції допустив неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та порушив порядок, встановлений для вирішення питання щодо роз'яснення судового рішення.

В той же час, відповідно до положень ст. 221 ч. 1 ЦПК України (у редакції на час подання заяви), та відповідно до ст. 271 ч. 1 ЦПК України (у редакції на час розгляду апеляційної скарги) роз'яснює судове рішення той суд, який таке рішення ухвалив. Відтак, апеляційним судом не може бути роз'яснено рішення суду першої інстанції, про що просить апелянт.

За таких обставин ухвала, відповідно до п.6 ст. 374 ЦПК України, підлягає скасуванню, із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду питання щодо роз'яснення рішення.

Керуючись п.6 ст. 374, п. 1 ст. 379 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 19 липня 2017 року - скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду питання щодо роз'яснення рішення суду.

Постанова набирає законної сили після її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 21 червня 2018 року.

Головуюча:

Судді: