Справа № 373/2168/16-ц Головуючий у І інстанції Керекеза Я. І.
Провадження № 22-ц/780/2264/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 4 12.06.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 червня 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді: - ОСОБА_1,

суддів: Волохова Л.А., Лівінського С.В.,

при секретарі Немудрій Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 19 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна в натурі ,-

в с т а н о в и л а :

Статтею 351 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого(території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до пунктів 8, 9, 11 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується; справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а також заяви і скарги подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У грудні 2016 року представник позивача ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовував тим, що ОСОБА_3 є власником ? частини житлового будинку по вулиці Яблуневій, 8 в місті Переяслав-Хмельницькому Київської області. Власником іншої ? частини будинку є відповідачка по справі. Належний сторонам житловий будинок розміщений на земельній ділянці, площею 0,10 га.

Сторони по справі не можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю, а тому позивач просив постановити рішення, яким розділити житловий будинок №8 по вулиці Яблуневій в місті Переяслав-Хмельницький між ним (ОСОБА_3М.) та відповідачкою ОСОБА_2 у натурі по 1/2 частині кожному та виділити йому (ОСОБА_3М.) кімнати: №1-7 - площею 9,60 кв.м.; №1-6 - площею 10,00 кв.м.; №1-5 площею 9,80 кв.м.; №1-4 - площею 18,60 кв.м., та допоміжне приміщення (літера Б); виділити ОСОБА_2 кімнати: №1-3 - площею 3,40 кв.м.; 1-2 - площею 12,20 кв.м.; №1-1 - площею 16,00 кв.м.; №1-7 - площею 20,10 кв.м.; приміщення 1-І - площею 7,60 кв.м.; приміщення 1-ІІ площею 1,72 кв.м. та допоміжні приміщення; визначити порядок користування земельною ділянкою між сторонами із розрахунку рівності часток на будинок.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 19 березня 2018 року позов задоволено.

ОСОБА_3 виділено в натурі ? частину житлового будинку №8 з господарськими будівлями і спорудами по вулиці Яблуневій в місті Переяслав-Хмельницький Київської області та визнано за ним право власності на частину будинку, що складається з житлових кімнат: 1-4 - площею 18,60 кв. м.; 1-5 - площею 9,80 кв.м.; 1-6 - площею 10,00 кв.м.; 1-7 - площею 9,60 кв.м.; з господарських будівель і споруд: гараж (Б), погріб (В); 1/3 огорожі №2; 1/2 відмостки №3.

ОСОБА_2 виділено в натурі ? частину житлового будинку №8 з господарськими будівлями і спорудами по вулиці Яблуневій в місті Переяслав-Хмельницький Київської області та визнано за нею право власності на частину будинку, що складається з: веранди 1-І - площею 7,60 кв. м.; кладової 1-ІІ - площею 1,30 кв.м.; веранди 1-1 - площею 16,00 кв.м.; кухні 1-2 - площею 12,20 кв.м.; санвузла 1-3 - 3,40 кв.м.; житлової кімнати 1-8 - площею 20,10 кв.м.; з господарських будівель і споруд: літня кухня (Б-1), сарай (Б-2); вбиральня (Г); ворота 1; 2/3 огорожі №2; 1/2 відмостки №3.

Виділено в користування ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,05165 га (1/2 частина земельної ділянки площею 0,1033га), що розташована по вулиці Яблуневій, 8 в місті Переяслав-Хмельницький Київської області. Лінія розмежування проходить: з точки 7, що знаходиться на передній межі ділянки на відстані 12,90 м від лівого переднього кута ділянки прямо по лінії паралельній лівій межі ділянки на відстань 3,05 м до початку лінії і по лінії поділу житлового будинку, літера А і прямо на 1,61 м. до точки 8; з точки 8 перпендикулярно вліво по лінії паралельній задньому фасаду житлового будинку, літера А на відстань 11,51 м до точки 9; з точки 9 перпендикулярно вправо на 1 м до лінії і по лінії поділу приміщень літня кухня Б-1 і погребу, літера В і прямо на відстань 1,0 м до точки 10; з точки 10 перпендикулярно вправо на відстань 14,37 м до точки 13; з точки 13 перпендикулярно вліво на відстань 6,93 м до точки 12; з точки 12 вправо по задній, лівій межах через точки 5,6 до вихідної точки 7.

Виділено в користування ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,05165 га (1/2 частина земельної ділянки площею 0,1033га), що розташована по вулиці Яблуневій, 8 в місті Переяслав-Хмельницький Київської області. Лінія розмежування проходить: з точки 7, що знаходиться на передній межі ділянки на відстані 12,90 м від лівого переднього кута ділянки прямо по лінії паралельній лівій межі ділянки на відстань 3,05 м до початку лінії і по лінії поділу житлового будинку, літера А і прямо на 1,61 м. до точки 8; з точки 8 перпендикулярно вліво по лінії паралельній задньому фасаду житлового будинку, літера А на відстань 11,51 м до точки 9; з точки 9 перпендикулярно вправо на 1 м до лінії і по лінії поділу приміщень літня кухня Б-1 і погребу, літера В і прямо на відстань 1,0 м до точки 10; з точки 10 перпендикулярно вправо на відстань 14,37 м до точки 13; з точки 13 перпендикулярно вліво на відстань 6,93 м до точки 12; з точки 12 вліво по задній, правій межах через точки 4,3,1 до вихідної точки 7.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію за виділення їй домоволодіння з відхиленням від ідеальної долі в розмірі 15 077 грн.

Також стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 5 471 грн. 40 коп. понесених ним судових витрат, в тому числі 1 005 грн. судового збору, 3 466 грн. 40 коп. за проведення судової будівельно-технічної експертизи та 1 000 грн. витрат на проведення інвентаризації земельної ділянки.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про зміну рішення суду першої інстанції і розділ спільного майна в натурі з проведенням поділу будинковолодіння по ? житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та по ? частині земельної ділянки по першому варіанту, визначеному експертом.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до варіанту №2 щодо поділу будинковолодіння відступ від ідеальних часток становить лише 2% (в грошовому еквіваленті 15077 грн.), що є значно меншим ніж у варіанті №1 поділу будинковолодіння; варіант №2 встановлення порядку користування земельною ділянкою є раціональнішим, оскільки розмежовує ділянку на дві частини, а не на три, як зазначено у першому варіанті.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради №15 від 24 січня 1989 року ОСОБА_3 виділено земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку по вулиці Яблуневій, 8 в місті Переяслав-Хмельницький Київської області.

27 вересня 1995 року відповідно до акту державної прийомки в експлуатацію індивідуального будинковолодіння прийнято в експлуатацію житловий будинок загальною площею 99,70 кв.м., житловою площею 68,10 кв.м. з надвірними спорудами (гараж, сарай, літня кухня, дворова вбиральня, погріб), які знаходяться по вулиці Яблуневій, 8 в місті Переяслав-Хмельницький Київської області.

10 листопада 1995 року на ім`я позивача видано свідоцтво №4646 про право приватної власності на зазначений житловий будинок.

Згідно з кадастровим планом спірне домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 0,1033 га.

Рішенням виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області №377-19 від 26.10.2016 року ОСОБА_3 надано висновок про можливість переобладнати та перепланувати одноквартирний будинок по вулиці Яблуневій, 8 в місті Переяслав-Хмельницький на двоквартирний.

Відповідно до рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2015 року житловий будинок №8 по вулиці Яблуневій у місті Переяслав-Хмельницький з господарськими будівлями та спорудами визнано об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3, визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину зазначеного житлового будинку та надвірних споруд.

Згідно з висновком експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №20-17 від 15 листопада 2017 року експертом запропоновано два можливі варіанти поділу в натурі спірного будинку між співвласниками та два варіанта встановлення порядку користування земельною ділянкою.

Відповідно до варіанту №1 позивачу виділяються житлові кімнати: 1-4 площею 18,60 кв.м.; 1-5 площею 9,80 кв.м.; 1-6 площею 10,00 кв.м.; 1-7 площею 9,60 кв.м. та господарські будівлі і споруди: літня кухня Б-1, сарай Б-2, вбиральня Г, 1/3 огорожі №2, 1/2 відмостки №3.

Відповідачці виділяється наступні кімнати: веранда 1-І площею 7,60 кв.м.; кладова 1-ІІ площею 1,30 кв.м.; веранда 1-1 площею 16,00 кв.м.; кухня 1-2 площею 12,20 кв.м.; санвузол 1-3 площею 3,40 кв.м.; житлова кімната 1-8 площею 20,10 кв.м. та господарські будівлі і споруди: гараж Б, погріб під частиною будівлі В, ворота 1, 2/3 огорожи №2, 1/2 відмостки №3.

За результатами запропонованого варіанту №1 відступ від ідеальних часток на 6%, що в грошовому еквіваленті становить 40992 грн.

До запропонованого варіанту розподілу житлового будинку, господарських будівель і споруд №1 пропонується встановити порядок користування земельною ділянкою відповідно до схеми №2 додаток №1 (а.с.80).

Крім того, враховуючи розташування будівель та споруд на земельній ділянці, її площу, конфігурацію, частки співвласників, земельна ділянка відповідно до зазначеного вище варіанту ділиться на три частини.

За варіантом №2 ОСОБА_3 виділяються житлові кімнати: 1-4 площею 18,60 кв.м.;1-5 площею 9,80 кв.м.; 1-6 площею 10,00 кв.м.; 1-7 площею 9,60 кв.м. та господарські будівлі і споруди: та господарські будівлі і споруди: гараж Б, погріб під частиною будівлі В, ворота 1, 2/3 огорожи №2, 1/2 відмостки №3.

Відповідачу ОСОБА_2 виділяються наступні кімнати: веранда 1-І площею 7,60 кв.м.; кладова 1-ІІ площею 1,30 кв.м.; веранда 1-1 площею 16,00 кв.м.; кухня 1-2 площею 12,20 кв.м.; санвузол 1-3 площею 3,40 кв.м.; житлова кімната 1-8 площею 20,10 кв.м. та господарські будівлі і споруди: літня кухня Б-1, сарай Б-2, вбиральня Г, 1/3 огорожі №2, 1/2 отмостки №3.

За результатами запропонованого варіанту №2 відступ від ідеальних часток 2%, що в грошовому еквіваленті становить 15 077 грн.

До запропонованого варіанту розподілу житлового будинку, господарських будівель і споруд №2 пропонується встановити порядок користування земельною ділянкою відповідно до схеми №3 додаток №1 (а.с.81).

Крім того, враховуючи розташування будівель та споруд на земельній ділянці, її площу, конфігурацію, частки співвласників, земельна ділянка відповідно до зазначеного вище варіанту ділиться на дві частини.

Варіанти 1 та 2 розподілу будинковолодіння в частині поділу безпосередньо будинку ідентичні, різняться лише варіантами виділу господарських будівель і споруд, що в свою чергу впливає на варіанти встановлення порядку користування земельною ділянкою.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції експерт ОСОБА_5 показав суду, що проводив експертизу на підставі тих документів, які були надані сторонами, зокрема і будівельний паспорт за 1990 рік. Спору щодо поділу безпосередньо будинку між сторонами не було, а лише щодо надвірних споруд та земельної ділянки.

Відповідно до положень ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

За ч.1 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Згідно зі ст.367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток в праві власності на будинок. Така правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13.

Відповідно до положень ст.183 ЦК України та роз'яснень, викладених у п.п.6, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок» суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири.

Згідно з ч.1 ст.357 цього Кодексу частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Відповідно до ч.1 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній часткові власності.

Виходячи з вищенаведеного та проаналізувавши надані експертом можливі варіанти розподілу будинку та порядку користування земельною ділянкою, врахувавши думку сторін та їх представників, прийнявши до уваги, що відповідно до варіанту №2 щодо поділу будинковолодіння відступ від ідеальних часток становить лише 2% (в грошовому еквіваленті 15077 грн.), що є значно меншим ніж у варіанті №1 поділу будинковолодіння, і варіант №2 встановлення порядку користування земельною ділянкою є раціональнішим, оскільки розмежовує ділянку на дві частини, а не на три, як зазначено у першому варіанті, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позов підлягав до задоволення саме згідно варіанту №2 щодо поділу будинковолодіння та варіанту №2 щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою (схема №3 додатку №1).

Отже, суд дійшов вірного висновку про задоволення позову, так як він є доведений належними та допустимими доказами.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 19 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: