АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 534/557/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1098/18Головуючий у 1-й інстанції Куц Т. О. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Бутенко С.Б.

Суддів: Обідіної О.І., Прядкіної О.В.

за участю секретаря: Кальник А.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3

на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 13 травня 2017 року у складі головуючого судді Куц Т.О.

по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з вказаним позовом та з урахуванням змін та доповнень до позовної заяви від 23.01.2017 року остаточно просила про стягнення з ОСОБА_5 аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі по 3000 грн. на кожну дитину щомісяця до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 13 травня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з 15.03.2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з 15.03.2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Зазначено, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Вирішено питання судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 витрати на правову допомогу у розмірі 5100 грн. та в дохід держави судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

Рішення в межах стягнення платежів за один місяць допущено до негайного виконання.

Не погодившись з вказаним рішенням, представник відповідача ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини всіх доходів щомісячно.

Вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Справа розглядається в апеляційному порядку повторно після скасування постановою Верховного Суду від 28 березня 2018 року ухвали Апеляційного суду Полтавської області від 04 жовтня 2017 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду, пояснення особи, яка подала апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами і перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно пункту першому частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального справа (стаття 375 ЦПК України).

Судом першої інстанції встановлено, підтверджується матеріалами справи та ніким не заперечується, що сторони по справі є батьками малолітніх ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4.

З 20 жовтня 2007 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, але проживають окремо. Діти сторін проживають разом із позивачкою та перебувають на її утриманні. Згоди щодо участі відповідача ОСОБА_2 в утриманні дітей між сторонами не досягнуто.

Статтями 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що батько та мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно із статтею 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі (частини перша-третя статті 181 СК України у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Правилами статті 184 СК України у редакції на час ухвалення оскарженого судового рішення, встановлено, що розмір аліментів визначається судом у твердій грошовій сумі за заявою платника або одержувача, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Отже, стягнення аліментів у твердій грошовій сумі здійснюється за наявності юридичних фактів, які дають суду підстави для висновку, що визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) платника є неможливим, ускладненим або суттєво порушує інтереси однієї із сторін.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 та з урахуванням обставин, встановлених статтею 182 СК України, визначив аліменти у розмірі по 2000 грн. на кожну дитину, що є необхідним й достатнім для забезпечення гармонійного розвитку кожної дитини та при вказаних відповідачем умовах одержання доходу й відсутності у нього інших утриманців є посильним для нього зобовязанням.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача не ґрунтуються на законі та висновків суду першої інстанції не спростовують. Як встановлено по справі, платник аліментів перебуває на межами України й отримує нерегулярний, мінливий дохід на підставі цивільно-правового договору, який залежить від наявності у нього дозволу на роботу, що ускладнює визначення й стягнення аліментів у частці від його заробітку (доходу) та суттєво порушує інтереси матері, з якою проживають малолітні діти, оскільки обов'язок батьків по забезпеченню своїм дітям належного рівня життя є абсолютним та покладається на обох батьків рівною мірою.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обовязку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи (рішення у справі «ОСОБА_11 проти Іспанії» (Garsia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26 із подальшими посиланнями).

Пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З огляду на встановлені фактичні обставини справи оскаржене рішення суду першої інстанції відповідає критерію обґрунтованості рішення.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що оскаржене рішення суду ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з наведеного колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції, яке відповідає вимогам щодо законності і обґрунтованості судового рішення, у зв'язку з чим приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 13 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя підпис ОСОБА_1

Судді: підпис ОСОБА_12

підпис ОСОБА_13

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО.

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1