Постанова

Іменем України

23 травня 2018 року

м. Київ

справа № 753/20168/15-ц

провадження № 61-8132 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Хопти С. Ф.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Дарницького районного суду м. Києва у складі судді

Кириченко Н. О. від 11 лютого 2016 року та рішення Апеляційного суду міста Києва у складі колегії суддів: Слободянюк С. В., Махлай Л. Д.,

Лапчевської О. Ф., від 08 червня 2016 року,

ВСТАНОВИВ :

У жовтні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 17 травня 2007 року між банком та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав грошові кошти у розмірі 55 650 дол. США зі сплатою

0,84 % на місяць з кінцевим строком повернення 16 травня

2017 року. Оскільки позичальник зобов'язання за цим договором не виконував, у нього станом на 06 жовтня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 146 790,27 дол. США, що еквівалентно

3 113 421 грн 59 коп., та складається із заборгованості за: кредитом -

36 603,34 дол. США; відсотками - 35 385,17 дол. США; комісією - 7 100 дол. США; пенею - 60 700,52 дол. США; штрафом - 11,79 дол. США (фіксована частина); штрафом - 6 989,45 дол. США (процентна складова), яку банк просив стягнути з відповідача.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 11 лютого 2016 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з

ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом у розмірі 2 044 854 грн 94 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки позичальник належним чином не виконує взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, унаслідок чого виникла заборгованість, наявні підстави для стягнення з нього на користь банку суму заборгованості із застосуванням до пені строку позовної давності.Однак не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача комісія, яку визначив банк, оскільки умовами договору сплата комісії не передбачена.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 08 червня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення суду першої інстанції змінено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь

ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у сумі

91 807,77 дол. США, що еквівалентно 1 947 242 грн 80 коп., штрафи 250 грн (фіксована частина) і 97 362 грн 14 коп. (процентна складова). В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення із відповідача на користь позивача наявної у зв'язку із порушенням зобов'язання заборгованості, проте помилково не зазначив її у іноземній валюті. При цьому місцевий суд правильно вважав, що сплата позичальником комісії умовами договору не передбачена.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить змінити судові рішення в частині комісії, стягнувши її розмір із відповідача із залишенням в іншій частині судові рішення без змін, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що сплата комісії прямо передбачена пунктом 7.1 кредитного договору, а тому суди безпідставно відмовили у стягненні цих коштів.

Оскільки судові рішення оскаржуються лише в частині вирішення питання про стягнення комісії, тому відповідно до положень частини

першої статті 400 ЦПК законність ухвалених в іншій частині судових рішень колегією суддів не перевіряється.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

12 лютого 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 17 травня 2007 року між банком та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав грошові кошти у розмірі 55 650 дол. США зі сплатою 0,84 % на місяць з кінцевим строком повернення 16 травня

2017 року.

Відповідно до наданого банком розрахунку, у зв'язку із неналежним виконанням позичальником взятих на себе зобов'язань, у неї перед банком станом 06 жовтня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі

146 790,27 дол. США, що еквівалентно 3 113 421 грн 59 коп., та складається із заборгованості за: кредитом - 36 603,34 дол. США; відсотками -

35 385,17 дол. США; комісією - 7 100 дол. США; пенею - 60 700,52 дол. США; штрафом - 11,79 дол. США (фіксована частина); штрафом - 6 989,45 дол. США (процентна складова).

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача комісії у розмірі 7 100 дол. США, суди попередніх інстанцій виходили із того, що умовами укладеного між сторонами кредитного договору, зокрема пунктом 7.1 договору, сплата таких коштів не передбачена.

Відповідно до пункту 7.1 кредитного договору позичальник разом із кредитом зобов'язався сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 0,0 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту та винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотків за дострокове погашення кредиту.

Щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 766,86 дол. США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії.

Згідно з частиною першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом частини першої статті 626, статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій, встановивши, що умовами укладеного між сторонами договору, зокрема п. 7.1, не передбачено нарахування комісії, дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Доводи касаційної скарги про те, що умовами договору передбачена сплата щомісячного платежу в який включена комісія на законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень не впливають, оскільки зміст договору не містить посилання на підстави та розмір такої комісії, а включення її до періодичного платежу саме по собі не свідчить про наявність такої умови.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення в частині вирішення питання про стягнення з відповідача на користь позивача комісії ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 лютого 2016 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 08 червня 2016 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий С. Ф. Хопта

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

Ю. В. Черняк