Справа № 369/2813/16-ц
Провадження № 2/369/1044/18
РІШЕННЯ

Іменем України

03.05.2018 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

за участі секретаря Водала А.Ю.

представника позивача ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

в с т а н о в и в :

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з названим позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що 23 жовтня 2015 року ОСОБА_2 отримав від неї в борг грошові кошти у розмірі 1200 дол. США. Відповідач власноруч написав розписку, відповідно до якої зобов'язався повернути кошти після урегулювання майнових претензій з боку сторін учасників ДТП, яке відбулось за участю ОСОБА_4 На даний час їй стало відомо, що майнові відносини між учасниками ДТП уже врегульовано, що підтверджується постановою Голосіївського районного суду м.Києва від 23 листопада 2015 року. З моменту отримання відповідачем даних коштів, свого зобов'язання ОСОБА_2 не виконав. На сьогоднішній день гроші їй не повернуті. Відповідно до курсу НБУ станом на 16 березня 2016 року з розрахунку за 1 дол. США - 26,88 грн., сума позики еквівалентна 32 256 грн. 00 коп. Відповідно до ст. 625 ЦК України, сума боргу з урахуванням індексу інфляції складає 33 417,21 грн. та за 114 днів прострочення виконання зобов'язання 3 % річних становлять у розмірі 302,23 грн. Загальна сума заборгованості складає 33 716,44 грн.

Тому просила стягнути з ОСОБА_2 борг у сумі 32 256,00 грн, інфляційні збитки - 1 161,21 грн, три проценти річних - 302,23 грн та судові витрати.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Просив задоволити позов, оскільки відповідач не повернув взяті у борг кошти.

У судовому засіданні відповідач та його представник проти позову заперечували. Суду пояснили, що подана ОСОБА_4 заява не підтверджує виникнення між ними саме боргових зобов'язань, не підтверджує і строки повернення коштів. Вважали, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження позовних вимог. Просили відмовити в задоволенні позову.

Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи із наступного.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (сума позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

При розгляді справи судом встановлено, що 23 жовтня 2015 року ОСОБА_2 було підписано заяву наступного змісту «Сума в розмірі 1200 $ (USD) буде повернута готівкою в повному обсязі після урегулювання майнових претензій з боку сторін учасників ДТП яке відбулось за участі гр.. ОСОБА_4 та проведення експертизи».

Пояснення відповідача ОСОБА_2, що він не підписував дану заяву, суд оцінює критично, оскільки дана обставина має бути підтверджена належними та допустимими доказами, зокрема висновком експерта, а призначена експертиза не була проведена, в тому числі й через несплату відповідачем.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно зі статтею 1047 цього Кодексу договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Свої позовні вимоги ОСОБА_4 обґрунтовувала отриманням в борг коштів на час врегулювання майнових претензій з боку сторін учасників ДТП, а всі претензії вирішені ще 23 листопада 2015 року та надала підтвердження - постанову Голосіївського районного суду м. Києва по справі №752/17379/15п.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 23 листопада 2015 року визнано винним ОСОБА_5 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення. У даній постанові встановлено, що ОСОБА_5 17 вересня 2015 року приблизно о 17 год. 50 хв., керуючи технічно справним автомобілем Jeep Grand Cherokee, державний номерний знак НОМЕР_1, по вул. Ізюмській в м.Києві, виїжджаючи на дорогу з автозаправочної станції повинен був дати дорогу транспортним засобам, що рухаються по головній, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Volkswagen Caddy, державний номерний знак НОМЕР_1, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив п.10.2 ПДР України.

Інші докази на підтвердження позовних вимог відсутні в матеріалах справи та не наведено їх і в судовому засіданні, не заявлено клопотань про їх витребування у разі складнощів в їх отриманні.

Так, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

При розгляді справи відповідач заперечував не лише факт підписання заяви, отримання коштів й існування між ним та ОСОБА_4 будь-яких договірних правовідносин. Тому позивач мав надати суду наладжені та допустимі докази на підтвердження своїх позовних вимог, а не лише надати свої пояснення.

Посилання позивача як на погоджений між сторонами строк повернення коштів, отриманих в борг, - прийняття постанови районним судом, суд до уваги не бере, оскільки постановою у справі про адміністративне правопорушення вирішують питання лише про вчинення особою такого правопорушення. Будь-які майнові претензії, у разі спору щодо відшкодування шкоди по ДТП, вирішують сторонами добровільно або в порядку цивільного судочинства. Разом з тим, доказів вирішення майнових претензій між учасниками ДТП, яке відбулось за участі ОСОБА_4 матеріали справи не містять. В цілому ні з пояснень представника позивача, ні з пояснень відповідача, ні з мотивування в позовній заяві не вбачається за можливе встановити про яке ДТП йде мова, про проведення якої експертизи вказано, тобто відсутні докази на підтвердження укладення між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 саме договору позики. Також подана заява ОСОБА_2 не містить особу, з якою укладено відповідний договір позики та якій ОСОБА_2 буде повертати кошти. З тексту наявної заяви ОСОБА_2 не можливо встановити чи повернення коштів пов'язано з отриманням їх в борг, чи дані кошти отримані на інших підставах, чи дані кошти отримані ОСОБА_2 без достатньої правової підстави. Інших належних, допустимих та достатніх доказів суду позивачем не надано.

Оцінюючи подані докази в сукупності суд вважає, що позивачем не надано доказів, що підтверджують укладення договору позики та неналежне виконання відповідачем умов договору позики. Тому позовні вимоги про стягнення суми боргу, трьох процентів річних, не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 1046, 1047, 526,536, 610, 625, 1048 ЦК України та ст.ст.88, 208, 213-215, 294 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області (пп.15.5 п.15 ч.1 Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року) протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення(виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скаргу на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 14 травня 2018 року.

Суддя