СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/5787/17

пр. № 2/759/1155/18

08 червня 2018 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул'яновської О.В.;

секретаря судового засідання Чернишук К.О.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача, третьої особи Лисенка Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_3 до Державного підприємства "Державна циркова компанія України", третя особа: Генеральний директор - художній керівник Державного підприємства "Державна циркова компанія України" Кабаков С.Б. про визнання протиправним та скасування наказу поновлення на роботі та стягнення коштів за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд визнати протиправним та скасувати наказ №48-К від 14.03.2017 щодо звільнення ОСОБА_3; поновити позивача на посаді заступника генерального директора у цій установі або на рівнозначній (аналогічній) посаді; стягнути із відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14.03.2017, посилаючись на ті підстави, що із займаної посади він був звільнений на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувались заходи дисциплінарного стягнення, зазначивши, що відповідач застосував до нього дисциплінарне стягнення з порушенням вимог, прописаних ст. 148 КЗпП України, зокрема, застосував його в строк понад три місяці з дня виявлення проступку не відповідає дійсності. Також, відповідно до ч. 1 ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарних стягнень власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення, і що відповідно до ч. 5 цієї статті стягнення оголошується у наказі (розпорядженні) і повідомляються працівникові під розписку, та що він був звільненний у період його тимчасової непрацездатності.

У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав, просив задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача та третьої особи у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, вважає їх необґрунтованими та безпідставними, доводи викладені у відзиві на позовну заяву (а.с. 28).

Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, показів свідків, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно положень п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що згідно наказу Міністерства культури України від 30.06.2016 за 3428/0/17-16 та наказу Компанії від 04.07.2016 за №118-к ОСОБА_3 з 04.07.2016 приступив до виконання обов'язків генерального директора - художнього керівника Компанії до призначення Міністерством культури України керівника Компанії відповідача (а.с. 33).

11.08.2016 наказом №148-к позивач звільнив ОСОБА_5, заступника генерального директора Компанії на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

08.09.2016 наказом позивача №181-к ОСОБА_3, відповідно наказу Міністерства культури України №605/0/17-16 від 06.09.2016, припинив тимчасове виконання обов'язків генерального директора-художнього керівника і приступив до виконання своїх обов'язків заступника генерального директора (а.с. 34).

15.11.2016 Шевченківським районним судом м. Києва за позовною заявою ОСОБА_5 до Компанії, третя особа: ОСОБА_3 про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу ухвалено рішення пр задоволення позовних вимог та поновлено ОСОБА_5 на посаді заступника генерального директора Державного підприємства "Державна циркова компанія України" зі стягнення з Компанії на його користь середнього заробітку у розмірі 35647 грн 26 коп. за час вимушеного прогулу з 12.08.2016 по 15.11.2016 та судового збору у розмірі 551 грн 20 коп. (а.с. 35-37).

Зазначеним рішенням встановлено, що звільнення ОСОБА_5 відбулося з порушенням трудового законодавства і за відсутності підстав для звільнення за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Преюдиціальність - обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

Немає винятків стосовно преюдиціальності фактів, що не входили у предмет доказування в раніше розглянутій справі. Якщо суд помилково включив факт у предмет доказування, це не позбавляє його властивостей преюдиціального факту в розгляді іншої справи. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.

Лише згадувані, але такі, що не одержали оцінку суду, обставини не можуть розглядатися як встановлені судом і не набувають властивості преюдиціальності.

На підставі наказу від 25.11.2016 за №231-к відповідачем виконано рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15.11.2016 та поновлено ОСОБА_5 на посаді заступника генерального директора Державного підприємства "Державна циркова компанія України" зі стягнення з Компанії на його користь середнього заробітку у розмірі 35647 грн 26 коп. за час вимушеного прогулу з 12.08.2016 по 15.11.2016 та судового збору у розмірі 551 грн 20 коп. (а.с. 38).

Наказом від 14.03.2017 за №48-к звільнено позивача із займаної посади на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Відповідно до листа відповідача за №2 від 26.02.2018 значиться, що позивач членом профспілкової організації підприємства не перебував (а.с. 56).

Статтею 148 КЗпП України зазначено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Отже, відповідачам стало відомо про наявність проступку ОСОБА_3 під час оголошення рішення Шевченківським районним судом саме 15.11.2016, яке набрало законної сили 25.11.2016 , і відповідно до вимог ч. 1 ст. 148 КЗпП України вина повинна була застосовувати до нього дисциплінарне стягнення безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, тобто не пізніше 25.12.2016, не рахуючи часу звільнення позивача від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Відповідно до довідки начальника відділу кадрів вбачається, що позивач надав на адресу компанії листки непрацездатності за наступні періоди: з 04.10.2016 по 12.10.2016 АДА №302312; з 13.10.2016 по 18.11.2016 АДА №319219; з 19.11.2016 по 08.12.2016 АДА №323165; з 09.12.2016 по 16.12.2016 АДА №227186. З 19.12.2016 по 03.01.2017 позивач перебував у додатковій відпустці, як особа, що постраждала внаслідок катастрофи на ЧАЄС. З 11.01.2017 позивач знов перебував на лікарняних: з 11.01.2017 по 27.01.2017 АДА №245833; з 28.01.2017 по 14.02.2017 АДА №153448; з 15.02.2017 по 21.02.2017 АДА №153540; з 22.02.2017 по 10.03.2017 АДА №645471 (а.с. 39, 40).

Отже, майже весь період з 04.10.2016 по 14.03.2017, тобто по день звільнення знаходився або на лікарняних, або перебував у додатковій відпустці, що свідчить про безпідставність його ствердження про пропущення відповідачем строків притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача.

Висловлена позивачем позиція, що відповідно до ч. 1 ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарних стягнень власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення, і що відповідно до ч. 5 цієї статті стягнення оголошується у наказі (розпорядженні) і повідомляються працівникові під розписку спростовується наступними документами, а саме: розпорядженням генерального директора - художнього керівника Компанії від 14.03.2017 за №3 про зобов'язання ОСОБА_3 до 16 год. 00 хв. надати письмове пояснення відповідно до ст. 149 КЗпП України по факту підписання ним наказу на звільнення ОСОБА_5; Актом від 14.03.2017 про відмову позивачем ставити підпис про ознайомлення з розпорядженням від 14.03.2017 №3, щодо надання письмового пояснення; Актом від 14.03.2017 про відсутність пояснень позивача; Актом від 14.03.2017 про ознайомлення позивача з наказом від 14.03.2017 за №48-к про його звільнення та про відмову ставити підпис про ознайомлення з даним наказом, та отримання копії даного наказу (а.с. 41-44).

Твердження позивача, що він був звільнений у період його тимчасової непрацездатності не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки 14.03.2017 позивач працював повний робочий день, за що йому нарахована та виплачена заробітна плата, що підтверджується табелем обліку робочого часу та розрахунковим листком за березень 2017 відповідно до витягу з табелю обліку робочого часу та розрахункового листка (а.с. 45,46).

На запит відповідача виконавчою дирекцією Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 25.04.2017 вих. №1268-08 та Комунального некомерційного підприємства "Центр первинної медико-санітарної допомоги №2" Святошинського району м. Києва від 26.04.2017 вих. №729 повідомлено, що згідно висновків проведеної перевірки та на основі аналізу представленої медичної документації, листок непрацездатності АДА за №033341 від 14.03.2017 був виданий ОСОБА_3 необґрунтовано, з порушенням вимоги наказу МОЗ України "Інструкція про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян" від 13.11.2001 за №455 та наказу від 09.04.2008 за №189 "Положення про ЕТН" (а.с. 47-49).

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв'язку суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. 129 Конституцєю України; ст.ст. 40, 41, 148, 149; ст.ст. 12, 13, 19, 48, 76-82, 141, 205, 229, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У позовних вимогах ОСОБА_3 до Державного підприємства "Державна циркова компанія України", третя особа: Генеральний директор - художній керівник Державного підприємства "Державна циркова компанія України" Кабаков С.Б. про визнання протиправним та скасування наказу поновлення на роботі та стягнення коштів за час вимушеного прогулу відмовити.

Враховуючи п.п. 15.5. п. 15 Розділу 13 Перехідні положення ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.В Ул'яновська

Повний текст судового рішення складено 18.06.2018.