Постанова

Іменем України

06 червня 2018 року

м. Київ

справа № 356/162/17

провадження № 61-24873св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Курило В. П.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на заочне рішення Березанського міського суду Київської області від 11 травня 2017 року у складі судді Лялик Р. М. та ухвалу Апеляційного суду Київської області

від 25 липня 2017 року у складі колегії суддів: Фінагєєва В. О., Журби С. О., Сержанюка А. С.,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про збільшення розміру аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Березанського міського суду Київської області від 02 грудня 2013 року з ОСОБА_5 стягнуто аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі у розмірі 1 500 грн. Позивач зазначала, що на даний час відповідач працює на керівній посаді у будівельній фірмі у м. Тернопіль, має досить високий рівень доходів, а, отже, може надавати допомогу на утримання дітей у більшому розмірі.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_4 просила суд збільшити розмір аліментів, визначений рішенням Березанського міського суду Київської області від 02 грудня 2013 року, та стягнути з ОСОБА_5 на її користь на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1 500 грн на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття.

Заочним рішенням Березанського міського суду Київської області від 11 травня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області

від 25 липня 2017 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, мотивовано тим, що відсутні підстави передбачені частиною першою

статті 192 СК України для збільшення розміру аліментів визначених рішенням суду.

У серпні 2017 року ОСОБА_4 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, та ухвалити нове рішення.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами неповно досліджено обставини справи та надані докази, у зв'язку з чим неправильно вирішено спір.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що рішенням Березанського міського суду Київської області від 02 грудня 2013 року, яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_5 аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі по 750 гривень щомісячно на кожну дитину до досягнення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 повноліття, починаючи з 11 квітня 2013 року.

Згідно з довідкою про доходи від 31 березня 2017 року № ЖЖ000000002, виданою директору ТОВ «ПлатинумБуд» ОСОБА_5, загальна сума доходу останнього без урахування аліментів за період з квітня 2016 року по березень 2017 року становила 34 180 грн.

Згідно із частиною першою статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 роз'яснено судам, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів особа, з якою проживає дитина, може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 212 ЦПК України 2004 року), з урахуванням встановлених обставин і вимог статей 10, 60 ЦПК України 2004 року), дійшов правильного висновку про відмову в позові, виходячи з того, що позивач не довела обставин, на які посилалася як на обґрунтування своїх вимог, які б давали підстави вважати, що матеріальний стан відповідача змінився та його доходи є значно вищими від тих, які були на час ухвалення рішення про стягнення аліментів.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 389, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Заочне рішення Березанського міського суду Київської області від 11 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 25 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

В. П.Курило

М. Є.Червинська