Номер провадження: 22-ц/785/546/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2018 року м. Одеса

Справа № 521/11365/15-ц

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П.,

- суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретаря Томашевської К.В.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_4,

- відповідачі 1) ОСОБА_5; 2) ОСОБА_6; 3) ОСОБА_7; 4) ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_7 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси, ухвалене під головуванням судді Маркарової С.В. 08 серпня 2017 рокуо 12 годині 46 хвилині в м. Одесі, у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про усунення перешкод у користуванні власністю, вселення,

встановив:

У липні 2015 р. ОСОБА_4звернувся до суду з позовом, в якому просить: 1) усунути йому перешкоду у користуванні квартирою № 8 у будинку № 4-В по вул. Артилерійській, у м. Одесі шляхом вселення у зазначену квартиру; 2) зобовязати відповідачів не перешкоджати йому в користуванні квартирою № 8 у будинку № 4-В по вул. Артилерійській, у м. Одесі; 3) встановити порядок користування квартирою № 8 у будинку № 4-В по вул. Артилерійській, у м. Одесі згідно висновку експертизи.

ОСОБА_4 обґрунтовує своїх вимоги тим, що він разом з колишньою дружиною ОСОБА_5 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 (далі Квартира).

Після розірвання шлюбу між ними та батьками дружини - ОСОБА_6, ОСОБА_9 склалися неприязні стосунки. Реалізувати своє право на володіння, користування та розпорядження спірною квартирою він не може, оскільки відповідачі перешкоджають йому, не впускаючи до спірної квартири, відібрали ключі.

Домовитись про порядок володіння та користування майном добровільно відповідачі відмовляються.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 08.08.2017 р. позов ОСОБА_4 в частині встановлення порядку користування квартирою залишено без розгляду за заявою позивача від 08.08.2017 р.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 08.08.2017 р. позов ОСОБА_4 задоволено.

Усунуто ОСОБА_4 перешкоди в користуванні власністю шляхом його вселення в квартиру АДРЕСА_2.

Зобовязано ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_9 не перешкоджати ОСОБА_4 в користуванні квартирою № 8 по вулиці Артилерійській, 4В в м. Одесі.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_8 про усунення перешкоди в користуванні власністю, вселення відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_2.

Вказані обставини підтверджується рішенням апеляційного суду Одеської області від 04.06.2015 р., залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.06.2017 р.. Вказаним рішенням встановлений факт, що спірне майно є обєктом спільної сумісної власності, набутої ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за час шлюбу.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Належні співвласниками долі є ідеальними, розділ спірного майна в натурі подружжям не проводився.

На час розгляду справи позивач створив нову сім ю.

Між колишнім подружжям та батьками дружини ОСОБА_6, ОСОБА_9 склалися неприязні стосунки. Відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_9 перешкоджають позивачу в користуванні спірним майном, вселенні до квартири.

Вирішуючи спір, суд однак, не погоджується із вимогами позивача до своєї доньки ОСОБА_8 , оскільки вони не доведені позивачем в процесі розгляду справи(Т. 1, а. с. 202 204).

ОСОБА_9в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_9вказує на те, що він не був належним чином повідомлений про судове засідання, а тому не зміг прийняти участь у допиті позивача як свідка. Суд повинен був відкласти розгляд справи. Вимоги позивача є недоведеними. У справі відсутні докази того, що позивач є співвласником квартири.

ОСОБА_9 у судовому засіданні підтримав викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги.

ОСОБА_5Ю, ОСОБА_6М, ОСОБА_8 у судовому засіданні вважають необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_9 задовольнити за вказаних у наданому ними відзиві на апеляційну скаргу підстав.

ОСОБА_4 у відзиві на апеляційну скаргу вважає необхідним скаргу залишити без задоволення. Рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на законність та обґрунтованість рішення. Вказує, що попереднім рішенням апеляційного суду, яке є преюдиційним, встановлено, що спірна квартира знаходиться у спільній власності його та ОСОБА_5.

ОСОБА_4 та його представник у судовому засіданні підтримали викладені у відзиві на апеляційну скаргу доводи та вимоги.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 2, 6 ст. 367 ЦПК України, чинного на час апеляційного перегляду рішення, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України, чинних на час ухвалення рішення судом першої інстанції, передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України, чинного на час апеляційного перегляду, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене не підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції, на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів, вірно встановив вищевказані обставини по справі, дійшов правильного вищезазначеного висновку про необхідність задоволення позову. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 319, 321, 358, 391 ЦК України, ст. 60 СК України) та процесуального (ст. ст. 11, 60, 61, 179, 213 ЦПК України, які були чинними на час ухвалення рішення судом першої інстанції, ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України) права.

Між сторонам виникли правовідносини щодо усунення перешкод у користуванні майном набутим за час шлюбу.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд з дітьми, з хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Преюдиція спільності майна набутого у шлюбі на час розгляду справи апеляційним судом не спростована.

Власник згідно зі статтею 319 ЦК України, володіє, користується, розпоряджаться своїм майном на власний розсуд.

Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно зі статтею 321 ЦК України, право власності є непорушним.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена в його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За ст. 358 ЦК України, право спільної власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Оскільки достовірно встановлено набуття житлового будинку у власність колишнім подружжям у період шлюбу, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову.

Доводи апелянта про недоведеність вимог позивача, відсутність доказів того, що позивач є співвласником квартири, спростовуються наявними у справі доказами.

Доводи апелента про те, що він не був належним чином повідомлений про судове засідання, а тому не зміг прийняти участь у допиті позивача як свідка, суд повинен був відкласти розгляд справи, спростовуються наявними у справі відомостями про сповіщення (Т. 1, а. с. 192).

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_9 є безпідставною, а тому її треба залишити без задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів ОСОБА_9, а також для прийняття доводів апеляційної скарги останнього у суду апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 18 червня 2018 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

ОСОБА_3