Провадження №: 2/752/687/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2018 року Голосіївський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ладиченко С.В.

при секретарі Мороз О.С.

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, представника третьої особи ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справуза позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третьої особи без самостійних вимог на предмет спору малолітнього ОСОБА_6 в інтересах якого виступає ОСОБА_5, третьої особи ОСОБА_7, третьої особи Голосіївського районного відділу Головного управління ДМС у м. Києві, третьої особи Служби у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, третьої особи Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом у якому просить суд на підставі ст.ст.71,72 ЖК України визнати свою колишню дружину ОСОБА_5 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1.

На мотивування позовних вимог позивач вказуєщо 2008 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, від якого вони мають неповнолітнього сина - ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1

У зв'язку з цим у квартирі була зареєстрована та з того часу проживала відповідач ОСОБА_5 та син що народився у шлюбі -ОСОБА_6 з 2012 року.

У 2010 року зі спірної квартири були зняті з реєстрації ОСОБА_8 та ОСОБА_9.

З 2012 року, після смерті ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12, у квартирі залишились зареєстрованими ОСОБА_4 (новий власник особового рахунку), ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7.

На час подання подання позову у спірній квартирі зареєстрованими є наступні особи: 1) ОСОБА_4 з 1992 по 2010 та з 2011 року, 2) ОСОБА_7 з 1993 року 3) ОСОБА_5 з 2012 року, 4) ОСОБА_6 з 2012р. Доказом цього є довідка про склад сім'ї № 3442 від 28.11.2016р.

З вересня 2014 року він з відповідачкою ОСОБА_5 не підтримують подружніх стосунків, спільного господарства не ведуть.Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 27.05.2015р. шлюб між ними було розірвано.

З липня 2015 року, не зважаючи на наявність реєстрації і цій квартирі, відповідач по справі у квартирі АДРЕСА_1 постійно не проживає, що підтверджується актами-довідками № 144 від 17.05.2016 р., № 153 від 30.06.2016 р., № 182 від 15.08.2016 р., № 244 від 30.11.2016 р.

Так, з липня 2015 року ОСОБА_5 не проживає у спірній квартирі та її особистих речей у ній не має. Відповідач переїхала до квартири за адресою: АДРЕСА_2.

Будь-яких перешкод у користуванні спірною квартирою відповідачу ніхто не вчиняв. Участі в оплаті комунальних платежів вона не здійснює. Обравши собі інше постійне місце проживання, відповідач ОСОБА_5 не відноситься до квартири АДРЕСА_1 як до свого постійного місця проживання.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу Української PCP, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Статтею 72 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що визнання особи такою, що втратила, право користування жилим, приміщенням, внаслідок відсутності, цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Оскільки ОСОБА_5 постійно не проживає у спірній квартирі більше шести місяців та у цій квартирі відсутні її особисті речі, позивач вважає що це є підставою для визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

В судовому засіданні позивач та представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримують та просять суд позовні вимоги задовольнити, посилаючись на те що перешкоди відповідачці у користуванні квартирою не створювались, замки не змінювались та позивачка свідомо переїхала проживати до своїх батьків. Вважають що права неповнолітнього сина ОСОБА_6 позов не зачіпає, оскільки втратившою право користування позивач вимагає лише мати неповнолітнього.

Відповідач ОСОБА_5 позовні вимоги не визнала, пояснивши що вона не була безперервно відсутня в спірній квартирі, зберігаючи своє право на це житлове приміщення переодично приїзжала в квартиру як сама так і з дитиною, залишалась ночувати. Заперечуючи проти позову відповвідач вказує що їй позивачем були створені умови при яких її постійне проживання в спірній квартирі було неможливим. Позивач застосувал до неї фізичне насильство, вдарив її та розбив губу. У спірній трикімнатній квартирі за фактом проживають не чотири, а шість осіб. Одну кімнату займає третя особа ОСОБА_7, в другій кімнаті проживають не зареєстровані в квартирі родичі позивача, в третій кімнаті проживала вона з позивачем та дитиною до розлучення. Після розлучення вона вже не могла проживати в одній кімнаті з позивачем, та колишній чоловік вимушений був спати в коридорі. Внаслідок проживання в квартирі сторонніх осіб вона не могла нормально користуватись спірним житловим приміщенням. Письмові заперечення відповідачки долучені до матеріалів справи на а.с.40-43.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_7(племінниця позивача) в судовому засіданні підтримала позовні вимоги позивача. Пояснила що між позивачем та відповідачкою дійсно були ссори після яких вона виїхала з квартири, але відповідачка мала безперешдоний досту до квартири. До квартири відповідачка приїзжала декілька раз на нетривалий період часу.

Представник третьої особи Голосіївського районного відділу Головного управління ДМС у м. Києві в судове засідання не з'явився. Повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився. Просить справу розглядати без його участі з забезпеченням при винесенні рішення інтересів малолітньої дитини ОСОБА_6

Представник третьої особи Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився. Повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи.

Свідок сторони позивача ОСОБА_13 пояснила в судовому засіданні що вона товаришує з родиною брата позивача тому часто буває в спірній квартирі. Підтвердила що з кінця 2015 року або з початку 2016 року відповідач в квартирі не проживає.

Свідок сторони позивача ОСОБА_14 надала в судовому засіданні аналогічні покази.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що не підлягає до задоволення за наступних підстав.

Відповідно до ч 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що спірне приміщення з приводу користування яким виник спір є житловим приміщенням - трикімнатною квартирою АДРЕСА_1, має житлову площу 43,8 кв. м., а загальну площу 78,05 кв.м.

Ця квартира перебуває у державній власності та знаходиться на балансі Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації.

В спірній квартирі офіційно зареєстровані як мешканці чотири особи( позивач ОСОБА_4, відповідач ОСОБА_5, неповнолітній син сторін ОСОБА_6, третя особа по справі ОСОБА_7) але за фактом проживають без реєстрації ще дві особи з родини позивача.

У судовому засіданні встановлено, що позивач зазначав, що жодних перешкод у користуванні спірної квартири не чинив. Однак таке твердження не відповідає дійсності.

Відповідачка багато разів намагалася проживати та користуватися спірною квартирою разом із малолітнім сином, однак дуже часто вона фізично не могла потрапити у квартиру через те, що вона була під загрозою негативного фізичного впливу та насилля з боку Позивача.

По даному факту Відповідачка зверталася до Служби у справах дітей Голосіївського району з відповідним листом щодо можливості проживання у спірній квартирі разом із своїм сином та щоб Служба захистила їхні житлові права.

Так у заяві від 24 листопада 2016 року Відповідач звертався до Служби із такими за наступними обставинами: Позивач до Відповідачки ставиться агресивно та застосовує негативну фізичну силу щодо Відповідачки; Позивач бив відповідачку і Відповідачка викликала поліцію по даному факту; а оскільки з боку поліції не було вжито адекватних заходів Відповідачка була змушена разом із своєю дитиною покинути спірну квартиру; Позивач і надалі створює перепони у проживанні Відповідачки; Відповідачка просить вжити заходів у Служби щодо захисту їхніх з сином житлових прав. (а.с. 44).

14.12.2016 року Відповідачка отримала відповідь від Служби у справах дітей №100/09-4247, в якій зазначалося, що працівники Служби здійснили виїзд на спірну квартиру та провели бесіду із Позивачем, який запевнив, що не заперечує проти того, щоб Відповідачка проживала у спірній квартирі разом із малолітнім сином. Також, відповіддю із Служби встановлено, що Відповідачка має право на проживання у спірній квартирі та вселення до неї.(а.с.45).

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу Української PCP, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Статтею 72 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що визнання особи такою, що втратила, право користування жилим, приміщенням, внаслідок відсутності, цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Таким чином Житловий кодекс в ст. 72 передбачає спеціальну норму, щодо питань втрати права користування житлом, а саме: Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи та позовної заяви - Позивач не є власником житла, а лише його користувачем, так само, як і Відповідач.

Позивач був вписаний в ордер на житлове приміщення його батьком, який помер. Позивач не успадкував дану квартиру та не приватизував її, а отже не є її власником. А отже, позивач не володіє відповідною правоздатністю, щоб визначати в судовому порядку, хто може проживати у спірній квартирі, а хто ні.

Також, суд виходить із встановлених в судовому засіданні обставин які не заперечувались третьою особою та самим позивачем, що відповідачка після розлучення із Позивачем у 2015 році і до 2017 року включно приїжджаючи в м. Київ, ночувала в спірному житловому приміщенні, приймала душ та споживала їжу, але при її знаходженні в квартирі не було де жити позивачу, оскільки всі кімнати були зайняті, одна з яких незареєстрованими в квартирі особами, і позивач лягав спати в коридорі. Тобто факт користування квартирою з боку відповідачки був підтверджений, проти якого не заперечував Позивач.

Житловий кодекс в ст. 72 передбачає спеціальну норму, щодо питань втрати права користування житлом, а саме: Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки (6 місяців).

Як було встановлено в судовому засіданні Відповідачка час від часу була присутня у спірній квартирі та користувалася нею, а тому вказана норма, на яку посилається Позивач, не може бути застосована до відповідних спірних правовідносин.

Згідно з ч.3 ст. 71 Житлового кодексу Української РСР «Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім'ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім'ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування».

Відповідачка починаючи із 2015 року влаштовувала спільну з позивачем дитину на виховання до своїх родичів, а саме до матері Відповідачки у м. Славутичі Київської області, де дитина і продовжує знаходитися на вихованні у матері Відповідачки. Згідно ч.3 ст. 71 Житлового кодексу Української РСР спірне житлове приміщення зберігається за Відповідачкою у користуванні на весь час перебування на вихованні спільної дитини Позивача та Відповідачки у матері Відповідачки у м. Славутичі.

Суд також враховує ту обставину, що визнання відповідачки втратившою право на користування спірним житловим приміщенням, та похідним від цього зняття з реєстрації з спірної квартири, фактично не буде відповідати найкращим інтересам дитини.

Оскільки на сьогодні спільна дитина позивача і відповідачки перебуває на вихованні у матері, позбавлення права користування спірної квартири унеможливить проживання цієї дитини за адресою спірної квартири, оскільки там не зможе проживати відповідачка, то буде мати місце примусове проживання дитини без матері, що буде порушувати принцип 6 Декларації прав дитини.

Посилання позивача на акти-довідки № 144 від 17.05.2016 р., № 153 від 30.06.2016 р., № 182 від 15.08.2016 р., № 244 від 30.11.2016 р. про відсутність позивачки в спірному житловому приміщенні на думку суду не має у даному випадку правового значення оскільки в судовому засіданні встановлено що позивачка вимушено не могла проживати в квартирі з вище викладених у рішенні суду підстав, та ці акти не містять часу доби їх складання, складені зі слів сусідів без посилання на конкретних осіб та обстеження житлового приміщення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 71-73 ЖК УРСР, ст.ст. 10,11,12, 81,258, 263, 264,265, 273, 354, ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва. До утворення апеляційних судів в апеляційних округах апеляційна скарга може бути подана до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня отримання її копії відповідно до вимог, встановлених ст.ст.353-356 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складене 13.06.2018 року.

Суддя С.В. Ладиченко