Справа № 658/4353/17
(провадження № 2/658/284/18)
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2018 року м.Каховка

Каховський міськрайонний суд Херсонської області в складі головуючого судді Подячевої І.Д., при секретарі Бердніковій С.В., розглянувши в місті Каховці у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «НАСК «Оранта» до ОСОБА_1 про стягнення суми страхового відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «НАСК «Оранта» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування в розмірі 12724 грн. 24 коп..

В обґрунтування позову зазначається, що 01 липня 2016 року між позивачем та відповідачем укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів з умовою особистого використання транспортного засобу, згідно якого забезпеченим транспортним засобом є автомобіль ВАЗ 21053, д.н. 03299ХО. 30 грудня 2016 року сталося ДТП, за участю двох транспортних засобів ВАЗ 21053, яким керував ОСОБА_2 та Опель Вентра, яким керував ОСОБА_3. Між водіями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 складено спільне повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (євро протокол), згідно якого ними визнано, що ДТП сталося з вини ОСОБА_2. 23 березня 2017 року виплатило ОСОБА_4 (власнику пошкодженого авто) страхове відшкодування у розмірі 12724 грн. 24 коп.. Відповідно до ст. 38.1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», має право регресу до ОСОБА_1, як до власника транспортного засобу, за участі якого сталося ДТП.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити, при цьому зазначив, що поліс страхування на імя ОСОБА_1 був виписаний з урахуванням його статусу пенсіонера, у звязку з чим страховий платіж складав 50 % за умови, що страхувальник є власником авто та протягом дії договору страхування буде лише особисто керувати транспортним засобом. Оскільки в момент ДТП автомобілем керував не ОСОБА_1, договір внутрішнього страхування не діяв, що є згідно ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для стягнення розміру страхової суми з особи, а саме ОСОБА_1.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову та окремо зазначав, що умовою стягнення страхового відшкодування за п. «д» п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на який посилається в позовній заяві представник НАСК «Оранта», є особлива умова страхування з зазначенням періоду дії договору. В полісі № АЕ/7645817 в графі особливі відмітки немає ніяких позначок щодо періоду дії договору, та, крім того, не зазначено в полісі інші обмеження щодо використання транспортного засобу. Представник відповідача вважає, що відсутні законні підстави для стягнення з відповідача суми страхового відшкодування в порядку регресу.

Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи представника позивача та представника відповідача, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ПАТ «НАСК «Оранта».

Так, судом встановлено, що 01 липня 2016 року між ОСОБА_1 та ПАТ «НАСК «Оранта» укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, що підтверджується відповідним полісом № АЕ/7645817.

Строк дії полісу з 04 липня 2016 року по 03 липня 2017 року.

30 грудня 2016 року сталося ДТП, за участю двох транспортних засобів ВАЗ 21053, власником якого є відповідач та яким керував ОСОБА_2 та Опель Вентра, яким керував ОСОБА_3.

Між водіями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 складено спільне повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (євро протокол), згідно якого ними визнано, що ДТП сталося з вини ОСОБА_2.

23 березня 2017 року ПАТ «НАСК «Оранта» виплатило ОСОБА_4 (власнику пошкодженого авто) страхове відшкодування у розмірі 12724 грн. 24 коп..

Так, відповідно до ст. 3, 4 та 5 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Субєктами обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ), потерпілі.

Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована

Як встановлено матеріалами справи, відповідальність ОСОБА_1 була застрахована згідно полісу АЕ № 7645817, дійсного з 07 липня 2016 року по 03 липня 2017 року, виданого ПАТ «НАСК «Оранта».

Згідно ч. 2 ст. 13 названого Закону розмір страхового платежу за одним внутрішнім договором страхування зменшується на 50 відсотків, за умови, що страхувальником є громадянин України - учасник війни, інвалід II групи, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесена до I або II категорії, пенсіонер, а забезпечений транспортний засіб має робочий об'єм двигуна до 2500 сантиметрів кубічних включно та належить цьому громадянину на праві власності. Зазначена пільга надається за умови особистого керування таким транспортним засобом особою, яка належить до визначених у цьому пункті категорій громадян України, без мети надання платних послуг з перевезення пасажирів або вантажу.

ОСОБА_1 є пенсіонером, що сторонами не оспорюється.

ОСОБА_1 під час укладання договору страхування була надана пільга, передбачена ч. 2 ст. 13 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що сторонами також не оспорюється.

Під час ДТП, яке сталося 30 грудня 2016 року, автомобілем, який належить ОСОБА_1 керував його син ОСОБА_2.

В обґрунтування наявності підстав для звернення із регресним позовом до ОСОБА_1 щодо сплаченого ОСОБА_4 (власнику пошкодженого авто) страхового відшкодування у розмірі 12724 грн. 24 коп., представник страхової компанії послався на п.п. «д» п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Пунктом 38.1 ст. 38 зазначеного Закону встановлено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду:

а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

б) якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії;

в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником);

г) якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху;

ґ) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону;

д) якщо страховий випадок настав з використанням забезпеченого транспортного засобу в період, не передбачений договором внутрішнього страхування (при укладенні договору страхування з умовою використання транспортного засобу в період, передбачений договором страхування).

Зі змісту наведеної норми Закону України «Про обовязкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вбачається, що страховик має право звернутись до страхувальника з регресним позовом, лише у випадках визначених ст. 38 Закону.

Пунктом «Д» зазначеної норми Закону передбачено випадок, коли договір внутрішнього страхування укладається на певні періоди протягом року, тобто поліс страхування діє не повний рік, а лише період визначений у полісі та позначений знаком «Х» (пункт 8 Полісу «Особливі умови використання забезпеченого ТЗ транспортний засіб використовується протягом календарних місяців, які не викреслені знаком «Х»).

Відповідно до ст. 17 Закону страховики зобов'язані укладати договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (внутрішній договір страхування, міжнародний договір страхування, міжнародний договір "Зелена картка") відповідно до цього Закону та чинного законодавства України.

Внутрішні договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності укладаються строком на один рік.

Договором внутрішнього страхування протягом строку його дії може бути визначений період використання транспортного засобу, що не може становити менш як шість календарних місяців.

Поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є документом, технічний опис, зразки, порядок замовлення, організації постачання якого затверджуються Уповноваженим органом за поданням МТСБУ.

Особливості укладення договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності встановлюються у порядку, визначеному Уповноваженим органом за поданням МТСБУ.

В Положенні про особливості укладання договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затвердженому розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 27.10.2011 № 673 відсутні будь-які визначення щодо позначення про керування ТЗ лише страхувальником, у разі надання пільги передбаченої ч. 2 ст. 13 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

В наданому до суду полісі зазначено, що страхувальником є ОСОБА_1, поліс діє рік, будь-яких обмежень щодо керування ТЗ іншими особами не зазначено.

З урахуванням всього вищезазначеного, у ПАТ «НАСК «Оранта» відсутнє право на звернення до ОСОБА_1, як страхувальника, із регресним позовом у звязку із відсутністю підстав, перелічених в ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та посилання страховика на п.п «д» п. 38.1 ст. 38 Закону, як на підставу такого регресу, судом не приймається, оскільки зазначений пункт не охоплює випадок надання пільги щодо розміру страхового платежу та порушення страхувальником обмежень встановлених ч. 2 ст. 13 Закону щодо особистого керування транспортним засобом пенсіонером, якому надано таку пільгу.

За таких даних, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог ПАТ «НАСК «Оранта» та стягнення із ОСОБА_1 страхового відшкодування в порядку регресу.

Керуючись ст. ст. 4, 19, 258-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити публічному акціонерному товариству «НАСК «Оранта» у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування у сумі 12724 грн. 24 коп..

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Херсонської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення протягом тридцяти днів з дня тримання копії цього рішення.

Суддя: І. Д. Под'ячева