Провадження № 22-ц/780/2579/18 Доповідач у 2 інстанції Голуб С. А.
Категорія 24 21.06.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 червня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі

головуючого Голуб С.А.,

суддів: Верланова С.М., Приходька К.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_2, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_3 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 березня 2018 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Страхової компанії «УНІКА» до ОСОБА_3 про стягнення суми страхового відшкодування в порядку регресу,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2017 року позивач звернувся до суду першої інстанції з вказаним позовом посилаючись на те, що 28.12.2015 між приватним акціонерним товариством «Страхової компанії «УНІКА» ( далі- ПрАТ «СК «Уніка», Страховик) та ОСОБА_4 був укладений Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 030103/4600/0000059, предметом якого є страхування транспортного засобу «Ford KUGA» державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

07.06.2016 за адресою: м. Київ, Голосіївський район, вул.. Столичне шосе сталася дорожньо-транспортна пригода за участю двох транспортних засобів: Hyundai Getz, номерний знак НОМЕР_2, що належить та знаходився під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля ОСОБА_4.

Відповідно до рахунку № KMdC-0011454 від 10.06.2016 року вартість відновлюваного ремонту автомобіля складає 51527,94 грн.

Позивачем було сплачено потерпілій ОСОБА_4 суму страхового відшкодування, яка становила 51527, 94 грн., на підставі страхового акту № 00195138 від 25.06.2016 з відповідним розрахунком страхового відшкодування. Підтвердженням виплати є Платіжне доручення про сплату страхового відшкодування № 022501 від 30.06.2016 та наказ № 00195138.

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 29 липня 2016 року ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток, що передбачено ст. 993 Цивільного кодексу України та статтею 27 Закону України «Про страхування». Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА» отримала відшкодування за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів виданий АТ Страхової компанії «ТАЛІСМАН СТРАХУВАННЯ», який покриває суму збитків ПрАТ СК «УНІКА» в розмірі 25304 (двадцять п'ять тисяч триста чотири) грн. 76 коп., але полісом не покриваються збитки ПрАТ СК «Уніка», в частині врахування коефіцієнту фізичного зносу за договором Обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

23.01.2017 р. та 10.04.2017 р. ПрАТ СК «Уніка» направило відповідачу заяви про регресні вимоги, але відповідач вказаної суми не сплатив.

На підставі викладеного позивач просив суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ПрАТ «СК «УНІКА» суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 23 928 грн. 18 коп. та судові витрати.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 березня 2018 року позов задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не були враховані роз'яснення, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27 березня 1992 року, у якій зазначено, що зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Також зазначає, що у відповідності до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від СК «Талісман Страхування» не покриваються збитки в частині врахування коефіцієнту фізичного зносу.

Отже, якщо для відновлення пошкодженого під час дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, Страховик за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу. Відповідно пред'явлення особою, яка має право на отримання відшкодування замість потерпілого до страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності вимоги про виплату страхового відшкодування у розмірі повної вартості відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу є неправомірним.

Зазначене відповідає правовій позиції, що викладена у постановах Верховного Суду України від 22 березня 2017 року у справах № 910/3650/16, № 910/32969/15 та у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 910/3867/16 та від 01 лютого 2018 року у справі № 910/22886/16.

Окрім того, в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду першої інстанції було зазначено, що позивач сплатив потерпілому суму страхового відшкодування, яка становила 51527 грн. 94 коп., що підтверджується платіжним дорученням. Однак зазначене не відповідає матеріалам справи, оскільки у наказі № 00195138 від 25 червня 2016 року «Про виплату страхового відшкодування гр.. ОСОБА_4 та у платіжному дорученні № 022501 від 30 червня 2016 року вказана інша сума страхового відшкодування, яка становить 49232 грн. 94 коп.

Дана обставина свідчить про необґрунтованість розрахунків вказаних у позові, що суперечить вимогам ст.. 175 ЦПК України.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просив стягнути суд суму непокритих збитків, які виникли внаслідок того, що Полісом АТ «СК «Талісман Страхування» не покриваються збитки ПАТ «СК «Уніка» в частині врахування коефіцієнту фізичного зносу. На підтвердження таких вимог позивач зазначає, що АТ «СК «Талісман Страхування» за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів було відшкодовано збитки в розмірі 25304 грн. 76 коп., але не покрито збитки в частині врахування коефіцієнту фізичного зносу, однак на підтвердження таких вимог позивачем не було надано суду жодного доказу, який би підтвердив розмір сплаченого відшкодування.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі, представник відповідача ОСОБА_2 просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суд першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову та вирішити питання про розподіл судових витрат, в тому числі стягнути з позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 8500 грн.

В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України, відзив на апеляційну скаргу на адресу суду апеляційної інстанції не надходив.

Згідно зі ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на те, що предметом спору є стягнення сплачено страхового відшкодування в розмірі 23928 грн. 18 коп., суд не вбачає підстав для виклику сторін у судове засідання.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги доходить висновку, що апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 слід задовольнити, враховуючи таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 28.12.2015 між ПрАТ СК УНІКА та ОСОБА_4 було укладено договір добровільного страхування № 030103/4600/0000059, за яким позивач застрахував майнові інтереси потерпілого, пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу - легкового автомобіля «FORD KUGA», номерний знак НОМЕР_1.

07.06.2016 за адресою м. Київ, вул.. Столичне шосе сталася дорожньо-транспортна пригода за участю двох транспортних засобів: автомобіль Hyundai Getz, номерний знак НОМЕР_2, що належить та знаходився під керуванням ОСОБА_3 та автомобіль «FORD KUGA», номерний знак НОМЕР_1.

Внаслідок зазначеного ДТП автомобіль потерпілої «FORD KUGA» отримав механічні пошкодження, що підтверджується Довідкою про дорожньо-транспортну пригоду та актом огляду транспортного засобу від 10.06.2016.

Винним у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди є ОСОБА_3, що підтверджується довідкою № 93375239 про дорожньо-транспортну пригоду та постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 29 липня 2016 року.

Відповідно до рахунку № КMdC-0011451 від 10.06.2016 вартість відновлюваного ремонту автомобіля складає 51527,94 грн.

ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» отримало відшкодування за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, виданим АТ Страховою компанією «ТАЛІСМАН СТРАХУВАННЯ», АЕ 3650495, який покриває суму збитків ПрАТ «СК «УНІКА» в розмірі 25304 грн.. 76 коп., але полісом не покриваються збитки ПрАТ «СК «УНІКА» в частині врахування коефіцієнту фізичного зносу за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Отже, загальна сума непокритих збитків складає 23928, 18 грн.

Позивачем було сплачено потерпілому суму страхового відшкодування в розмірі 51527, 94 грн. на підставі страхового акту № 00195138 від 25.06.2016. Підтвердженням виплати є платіжне доручення про сплату страхового відшкодування № 022501 від 30.06.2016 та наказ № 00195138 від 25.06.2016 «Про виплату страхового відшкодування гр.. ОСОБА_4».

Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_3 була застрахована у АТ СК «Талісман Страхування», то ним 26.04.2017 було сплачено на користь позивача ПрАТ «СК «Уніка» відшкодування в розмірі 25304,76 грн.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що до ПрАТ «СК «Уніка» перейшло право на отримання від відповідача, як винуватця ДТП, компенсації шкоди завданої власнику застрахованого автомобіля.

Колегія суддів не може повною мірою погодитися з таким висновком суду першої інстанції враховуючи таке.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У відповідності до ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст.. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 28 цього ж Закону шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана , в тому числі, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Випадки за яких страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду визначені ст. 38 вказаного вище Закону.

Зазначеними нормами права визначається порядок відшкодування шкоди завданою власниками транспортних засобів.

У відповідності до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

При цьому, згідно зі ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що ним було виплачено страхове відшкодування потерпілій особі в розмірі 51527 грн. 94 коп., а страховиком відповідача була відшкодовано позивачу лише 25304 грн. 76 коп.

Відповідач у справі заперечував проти вказаних сум, зазначаючи про це у відзиві на позов та звертаючи увагу суду першої інстанції на ту обставину, що згідно з Наказу ПрАТ «СК «УНІКА» № 00195138 від 25 червня 2016 року та платіжного доручення № 022501 від 30 червня 2016 року потерпілій ОСОБА_4 було виплачено відшкодування в розмірі 49232 грн. 94 коп., а не 51527 грн. 94 коп., як вказує позивач.

Також на заперечення обґрунтувань позову, відповідач звертав увагу суду, що позивачем не було надано підтверджуючих доказів того, що страховиком відповідача АТ СК «Талісман Страхування» було сплачено відшкодування позивачу в розмірі 25304 грн. 76 коп.

Однак суд першої інстанції під час проведення підготовчих дій не прийняв до уваги наведені відповідачем обставини, не з'ясував всіх обставин справи під час проведення підготовчого судового засідання, не перевірив наявність у матеріалах справи доказів, що підтверджують кожну підставу позову на яку посилається позивач, що суперечить нормам цивільного процесуального законодавства.

Так, згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

У відповідності до ст.. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається зі змісту ухвали суду першої інстанції від 28 грудня 2017 року про відкриття провадження, розгляд справи проводився в порядку загального позовного провадження, відповідно було розпочато підготовче провадження та призначено підготовче засідання.

Так, завданням підготовчого провадження у відповідності до ст. 189 ЦПК України є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з'ясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Згідно зі ст. 196 ЦПК України, для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання.

У відповідності до ст.. 197 ЦПК України, підготовче засідання проводиться судом з повідомленням учасників справи. У підготовчому засіданні суд у разі необхідності заслуховує уточнення позовних вимог та заперечень проти них та розглядає відповідні заяви, може роз'яснювати учасникам справи, які обставини входять до предмета доказування, які докази мають бути подані тим чи іншим учасником справи; з'ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше; здійснює інші дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не з'явився в підготовче засідання, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності. З протоколу підготовчого засідання та ухвали суду першої інстанції про закінчення підготовчого провадження не зрозуміло, які питання з'ясовувалися судом першої інстанції та які дії були здійснені для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Під час розгляду справи по суті позивач знову ж таки не з'являвся в судові засідання, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, а тому судом першої інстанції було розглянуто справу без участі позивача та належного з'ясування обставин, які мають значення для справи.

Нормами чинного цивільного процесуального законодавства, зокрема ст. 223 ЦПК України, передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Однак, якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення, то суд відкладає розгляд справи для виклику позивача або відповідача для особистих пояснень.

Але судом першої інстанції, всупереч вказаних норм процесуального права було встановлено обставини, які не підтверджуються жодним належним та допустимим доказом, що призвели до передчасного висновку про задоволення позову.

У відповідності до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судова колегія вважає, що обставини справи щодо розміру страхового відшкодування виплаченого позивачем потерпілій ОСОБА_4, а також розмір отриманого позивачем відшкодування від АТ СК «ТАЛІСМАН СТРАХУВАННЯ» не доводяться матеріалами справи, а тому висновки суду про наявність підстав для стягнення з відповідача не покритих полісом збитків ПрАТ СК «Уніка» є необґрунтованими.

Враховуючи викладені норми права та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та можуть бути підставою для скасування рішення суду, що було ухвалене з порушенням норм процесуального права, таким чином апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду - скасувати з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду з апеляційною скаргою відповідач сплатив судовий збір в розмірі 2526 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 10 травня 2018 року.

При цьому звертаємо увагу, що при зверненні до суду з апеляційною скаргою слід було сплатити судовий збір в розмірі 2400 грн., оскільки розмір судового збору при апеляційному оскарженні вираховується із суми судового збору, що підлягала сплаті. Так, при зверненні до суду з позовом було вірно сплачено судовий збір в розмірі 1600 грн., відповідно за апеляційну скаргу слід було сплатити судовий збір в розмірі 2400 = (1600*1,5).

Таким чином, з ПрАТ «СК «УНІКА» слід стягнути на користь ОСОБА_3 судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 2400 грн.

Відповідно до ч.ч.1,2,4,5,6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Також при розгляді справи відповідачем були понесені й інші судові витрати, що пов'язані з розглядом справи, зокрема витрати на правничу допомогу в розмірі 8500 грн.

На підтвердження понесених витрат до апеляційної скарги було долучено копію договору про надання правової допомоги № 26/02/2018-01 від 26 лютого 2018 року, копія додаткової угоди № 1 до договору про надання правової допомоги № 26/02/2018-01 від 10 травня 2018 року, прибутковий касовий ордер б/н від 26 лютого 2018 року на суму 6000 грн., квитанція до прибуткового касового ордера на суму 6000 грн., прибутковий касовий ордер б/н від 10 травня 2018 року на суму 2500 грн., квитанція до прибуткового касового ордера на суму 2500 грн., акт виконаних робіт від 10 травня 2018 року, а також документи, що підтверджують повноваження представника відповідача як адвоката, це: копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №4143, видане на підставі Рішення Донецької обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 30 листопада 2011 року №49 та ордер серія ЧК № 78559.

Позивач не подавав до суду заяв про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що з позивача слід стягнути на користь відповідача понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 8500 грн., що підтверджується наданими суду доказами.

Керуючись ст.ст. 137, 141, 369, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 березня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» до ОСОБА_3 про стягнення суми страхового відшкодування в порядку регресу відмовити.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 2400 грн.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» на користь ОСОБА_3 витрати на правничу допомогу в розмірі 8500 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та у відповідності до ст. 389 ЦПК України не підлягає касаційному оскарженню.

Реквізити сторін:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА», що зареєстроване за адресою: вулиця Саксаганського, 70 а, місто Київ, 01032,

ОСОБА_3, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3

Головуючий

Судді: