Апеляційний суд Житомирської області
Справа №280/1133/17 Головуючий у 1-й інст. Василенко Р. О.
Категорія 23 Доповідач Григорусь Н. Й.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2018 року

Апеляційний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді: Григорусь Н.Й.

суддів: Галацевич О.М., Микитюк О.Ю.

секретаря судового засідання: Гайдамащук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 285/1133/15-ц за позовом Підприємства Коростишівської районної спілки споживчих товариств «Кооперативний ринок» до ОСОБА_1 про стягнення неустойки

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області, ухвалене суддею Василенком Р.О. у м. Коростишеві 12 березня 2018 року

встановив:

У серпні 2017 року Підприємство Коростишівської районної спілки споживчих товариств «Кооперативний ринок» звернулось з позовом до суду, в якому після збільшення позовних вимог просило стягнути з відповідача неустойку у розмірі подвійної плати за невиконання обовязку щодо повернення торгівельного майданчику у розмірі 29 080,80 грн. В обґрунтування позову посилалось на те, що строк дії договору оренди торгівельного майданчика, укладеного 31 грудня 2013 року між підприємством «Кооперативний ринок» та ФОП ОСОБА_1, закінчився 31 грудня 2014 року. Відповідач не повідомила про намір продовжити дію даного договору, торгівельний майданчик не звільнила, у звязку з чим у позивача виникло право на стягнення неустойки за час прострочення користування останнім.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 12 березня 2018 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Підприємства Коростишівської райспоживспілки «Кооперативний ринок» 29 080,80 грн неустойки за договором оренди № 369 від 31.12.2013 та 1 600,00 грн судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове - про відмову в задоволенні позову. Зазначає, що суддею при ухваленні рішення неправильно застосовані норми ст.ст. 764, 781, 785 ЦК України, помилково не застосована ст. 764 ЦК України, виходячи з положень якої орендар мала право користуватись обєктом договору оренди щонайменше до 08 січня 2015 року. Оскільки позивач не вчинив дії по переміщенню торгівельного кіоску на штрафний майданчик ринку, тим самим виказавши мовчазну згоду на продовження дії договору протягом 2015-2017 років. Крім того, матеріали справи не містять доказів направлення відповідачу та отримання нею письмового заперечення позивача проти продовження строку договору оренди.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

За правилами ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконувати свої обовязки відповідно до договору.

Відповідно до ст. 762 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобовязується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Судом встановлено, що 31 грудня 2013 року між підприємством Коростишівської райспоживспілки «Кооперативний ринок» (орендодавець) та фізичною особою - підприємцем (на час укладення договору) ОСОБА_1 (орендар) було укладено договір оренди № 369 (а.с. 9).

02 вересня 2014 року здійснено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (а.с. 118).

02 липня 2015 року проведено державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (а.с. 120).

16 травня 2017 року здійснено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (а.с. 121).

Згідно п. 1.1 вище вказаного договору оренди, предметом договору був торгівельний майданчик № 205, загальною площею 7 кв.м (обєкт оренди).

Орендна плата, згідно п. 3.1 договору № 369 складає 403,90 грн за майданчик на місяць та вноситься на розрахунковий рахунок або в касу орендодавця до 10 числа місяця, за який проводиться оплата.

Відповідно до п. 2.1 орендар набуває права користування обєктом оренди з дати початку дії Договору відповідно до п. 6. Сторони приступили до виконання зобовязань.

Відповідно п. 4.3.3 договору, орендар зобовязаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Пунктом 6.1 договору визначено, що договір укладено на один рік, і діє з 01.01.2014 по 31.12.2014 включно.

У зв'язку із закінченням строку, на який укладено договір оренди, 27 січня 2015 року підприємством «Кооперативний ринок» на адресу зазначену у договорі орендарю надіслало претензію № 94 з повідомленням про закінченням строку договору оренди № 369 від 31 грудня 2013 року, вимогою повернути торгівельний майданчик № 205 та сплати неустойки за користування останнім у розмірі подвійної плати за час прострочення (а.с. 10). Відповідно до п. 7.4 договору оренди позивач 27.01.2015 направив ОСОБА_1 претензію рекомендованою поштою.

Рекомендоване повідомлення повернулося на адресу позивача у звязку з неотриманням її відповідачем (а.с. 48, 49-50).

Таким чином, направивши претензію відповідачу у строк, встановлений ст. 764 ЦК України, позивач заперечував проти дій відповідача щодо користування спірним обєктом оренди.

Пункт 6.3 вказаного договору передбачає, що якщо орендар має намір укласти договір на наступний рік, він зобовязаний не пізніше ніж за один місяць до закінчення терміну дії цього договору подати орендодавцю письмову заяву з додаванням копій правовстановлюючих документів. За умови відсутності в орендодавця заперечень договір може бути пролонгований на такий же термін. В іншому випадку договір припиняє дію відповідно до п. 6.1.

Таким чином, п. 6.3 договору оренди передбачено певну процедуру укладення договору на новий строк, а саме шляхом подачі орендарем не пізніше ніж за один місяць до закінчення терміну договору орендодавцю письмової заяви, а у випадку невиконання такої умови договір припиняє свою дію.

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 за місяць до закінчення терміну договору оренди, а саме з грудня 2014 року, зверталась до відповідача із заявою про укладення договору на наступний рік, як і не містить відомостей щодо бажання відповідача укласти його або продовжити дію і в наступні роки.

Враховуючи вищевикладене та обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що строк дії договору оренди припинився 31 грудня 2014 року відповідно до п. 6.1 договору оренди.

Згідно п. 4.3.8 договору у разі припинення або розірвання договору оренди орендар зобовязаний у 7-денний термін звільнити обєкт оренди та повернути його орендодавцеві.

Відповідач після припинення дії договору не звільнила торговий майданчик № 205 та продовжувала його використовувати у своїй господарській діяльності, а тому орендодавцем була нарахована неустойка.

Під час апеляційного розгляду справи представники сторін не заперечували, що незважаючи на припинення договору оренди, відповідач до теперішнього часу користується спірним обєктом, здійснює торгівельну діяльність.

Згідно наданого позивачем розрахунку з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 19 січня 2018 року № 60, розмір неустойки за період з 01.01.2015 по 01.01.2018 складає 29 080,80 грн.

Згідно ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

При цьому, згідно з частиною другою цієї ж статті якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Відповідно до п. 5.4. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 12 «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» застосовуючи приписи статті 785 ЦК України у розгляді справ зі спорів про стягнення неустойки за прострочення виконання зобов'язань з повернення об'єкта оренди, судам слід звертати увагу на те, що неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається як подвійна плата за користування річчю за час прострочення. Ця неустойка не може бути ототожнена з неустойкою (штрафом, пенею), передбаченою пунктом 1 частини другої статті 258 ЦК України, оскільки, на відміну від приписів статті 549 ЦК України, її обчислення не здійснюється у відсотках від суми невиконання або неналежного виконання зобов'язання (штраф), а також у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (пеня).

Встановивши, що ОСОБА_1 не дотрималась вимог п. 6.3 договору оренди щодо укладення договору на новий строк, оскільки у встановлений строк не надіслала орендодавцю заяву про свій намір укласти договір на новий строк, після припинення договору оренди не виконала вимоги п. 4.3.8 договору оренди, а позивач заперечував проти дій відповідача щодо користування спірним обєктом після припинення договору оренди, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про застосування наслідків, передбачених ч. 2 ст. 785 ЦК України та стягнення з відповідача на користь позивача неустойку в сумі 29 080,80 грн за період з 01.01.2015 по 01.01.2018.

Доводи відповідача про те, що згідно до вимог ст. 764 ЦК України та п. 4.2.5 договору оренди, строк дії договору продовжився на 2015-2017 роки є безпідставними.

Так, статтею 764 ЦК України передбачено, що якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Проте, із змісту претензії від 27 січня 2015 року вбачається, що підприємство Коростишівської райспоживспілки «Кооперативний ринок» повідомило відповідача, що договір оренди № 369 закінчився 31 грудня 2014 року, а тому вона зобов'язана негайно звільнити торгівельний майданчик № 205, оскільки протизаконно користується власністю ринку без договору оренди на 2015 рік.

Крім того, п. 4.3.8 договору оренди на орендаря покладався обов'язок у разі припинення або розірвання договору у 7-ми денний термін звільнити об'єкт оренди та повернути його орендодавцеві у стані не гіршому, ніж на момент передачі в оренду.

Таким чином, суд першої інстанції правильно не застосував до спірних правовідносин ст. 764 ЦК України.

Зі змісту апеляційної скарги, оскаржуваного судового рішення та доданих до скарги матеріалів вбачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи були предметом дослідження і оцінки суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про незаконність судового рішення. Тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 12 березня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий : Судді :

Повний текст постанови складено 15 червня 2018 року.