Справа № 660/580/17
Номер провадження 2/660/5/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2018 рокусмт.Нововоронцовка

Нововоронцовський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Гончаренка О.В.

при секретарі Свяцькому О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Нововоронцовка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним. В обґрунтування позовних вимог послався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер батько позивача ОСОБА_4 Після смерті батька він звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте дізнався, що батько заповів житловий будинок своїм внукам, племінникам позивача - відповідачам ОСОБА_3, ОСОБА_2 На час смерті батьку позивача виповнилось 79 років, останній час відбулись значні зміни у його поведінці, він був у пригніченому стані, агресії до членів його сім'ї не виявляв, вважає, що батько при написанні заповіту був у стані психічного розладу. Просить призначити посмертну судово-психіатричну експертизу для вирішення питання про можливість ОСОБА_4 усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на момент складання заповіту.

У судовому засіданні позивач, представник позивача позов підтримали у повному обсязі, просили позовні вимоги задовольнити та визнати заповіт недійсним. Від клопотання про призначення судово-психіатричної експертизи відмовилися у зв'язку з відсутністю у них коштів для її проведення. Також зазначили, що ОСОБА_4 перед смертю агресивно поводився, зловживав алкогольними напоями.

Представник відповідача ОСОБА_2 подав до суду письмові заперечення, в яких зазначив, що між ОСОБА_4 і його сином позивачем ОСОБА_3 перебували тривалі неприязні відносини. У 2016 році Нововоронцовський районний суд Херсонської області розглядав справу про поділ майна, житлового будинку, який є предметом і у цій справі. Сторони вели себе агресивно, погрожували одна одній. Саме після цього ОСОБА_4 написав новий заповіт і подав зустрічну позовну заяву по вказаній справі. Також ОСОБА_4 ніколи не зловживав алкогольними напоями, оскільки до останнього часу майже кожного дня їздив за кермом належного йому автомобіля. Про укладення нового заповіту ОСОБА_4 одразу повідомив свого сина позивача ОСОБА_3

Інший представник відповідачів у судовому засіданні також заперечив проти задоволення позову, звернув увагу суду на судову практику Верховного Суду України по цій категорії справ.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_4.

Згідно заповіту від 01.06.2016 року, посвідченого секретарем Любимівської сільської ради Нововоронцовського району Херсонської області Тимчук М.О., ОСОБА_4 заповів все належне йому майно в рівних частинах ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

З медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, № С34 КЗ «Херсонський обласний онкологічний диспансер» вбачається, що останній з 22.08.2016 року по 01.09.2016 року перебував на лікуванні з діагнозом лівостороння пневмонія. При проведенні дослідження головного мозку виявлені ознаки об'ємних утворень. Виписаний з незначними покращеннями для подальшого огляду у онколога за місцем проживання.

Згідно матеріалів, зареєстрованих в журналі єдиного обліку Нововоронцовського ВП Бериславського ВП ГУНП в Херсонській області, надісланих на ухвалу суду, а саме матеріалів ЖЄО: № 415 від 16.03.2016 року за заявою ОСОБА_3 (висновок № 271); № 446 від 22.03.2016 року за заявою ОСОБА_4 (висновок № 291); № 479 від 28.03.2016 року за заявою ОСОБА_4 (висновок № 305); № 498 від 01.04.2016 року, за заявою гр. ОСОБА_3, (висновок № 316); № 541 від 08.04.2016 року, за заявою гр. ОСОБА_4, (висновок № 352); № 549 від 08.04.2016 року, за заявою гр. ОСОБА_3, (висновок № 353); № 571 - 572 від 13.04.2016 року, за заявою гр. ОСОБА_4(висновок № 361); № 622 від 22.04.2016 року, за заявою гр. ОСОБА_3, (висновок № 391); № 744 від 15.05.2016 року, за заявою гр. ОСОБА_3, (висновок № 498); № 747 від 15.05.2016 року, за заявою гр. ОСОБА_4, (висновок № 499 ); № 987 від 23.06.2016 року, за заявою гр. ОСОБА_3, (висновок № 6 і 9); № 991 від 23.06.2016 року, за заявою гр. ОСОБА_3, (висновок № 620); № 1135 від 15.07.2016 року, за заявою гр. ОСОБА_4, (висновок № 683); № 1340 від 18.08.2016 року, за заявою гр. ОСОБА_3 (висновок № 845); № 1405 від 27.08.2016 року, за заявою гр. ОСОБА_6 (висновок № 866); № 1449 від 05.09.2016 року, за заялою гр. ОСОБА_3 (висновок № 920) між позивачем ОСОБА_3, його дружиною ОСОБА_3 та померлим батьком позивача ОСОБА_4 з березня 2016 року тривав особистий конфлікт та існували неприязні відносини, які призводили до написання численних скарг один на одного, за якими органами поліції приймалися рішення про відсутність підстав для реагування.

Відповідно рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 25 жовтня 2016 року у цивільній справі за позовом представника позивача ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визначення частки померлої у спільному сумісному майні та визнання права власності в порядку спадкування та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом визнання осіб такими, що втратили право користуватися житловим приміщенням та їх виселення, суд позов представника позивача ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визначення частки померлої у спільному сумісному майні та визнання права власності в порядку спадкування задовольнив частково. Визнав за ОСОБА_1 право власності на ? житлового будинку з будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та право власності на ? земельної ділянки для обслуговування житлового будинку в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_10. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом визнання осіб такими, що втратили право користуватися житловим приміщенням та їх виселення - відмовлено. Рішення приймалося у тому числі за безпосередньої участі сторін.

У судовому засіданні допитані були свідки. Свідок Тимчук Марина Остапівна повідомила суду, що працює секретарем Любимівської сільської ради Нововоронцовського району Херсонської області, пояснила, що ОСОБА_4 приходив до сільської ради у червні 2016 року. Написав заповіт, вона його посвідчила. ОСОБА_4 був один, в тверезому стані, неадекватної поведінки з його боку вона не помітила. ОСОБА_4 чітко сказав що хоче змінити заповіт. В приміщені сільської ради він був сам і з ним вона нікого не бачила.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що ОСОБА_4 знала давно, відносини між його сином ОСОБА_1 спочатку були хороші, та останнім часом коли останній їздив до своїх внуків до Кривого Рогу, відносини різко змінились та ОСОБА_4 став часто випивати спиртні напої, були постійні сварки між ним та його сином. Відносно заповіту її нічого не відомо. Неадекватного поводження з боку ОСОБА_4 не бачила.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що являється онукою ОСОБА_4. Відносно зміни заповіту вважає що її діда вмовили її брат та сестра ОСОБА_1 та ОСОБА_2, щоб продати будинок так як її брат ніде не працював і жив тільки на кошти ОСОБА_13. Останнім часом ОСОБА_4 часто вживав спиртні напої та вів себе неадекватно. Впевнена що заповіт із власної ініціативи він змінити не міг. Неадекватного поводження з боку ОСОБА_4 не бачила.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що є донькою позивача ОСОБА_1, відносини між її батьком та дідусем ОСОБА_4 були хороші, але за рік до смерті, після того як почав спілкуватися з її братом ОСОБА_1 та її сестрою ОСОБА_14, відносини різко змінилися, він почав часто вживати спиртні напої та став неадекватний. За власним бажанням змінити заповіт він не міг.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснив, що коли зустрівся з ОСОБА_4 у літку 2016 року, він сказав що приїхав зі своїм онуком ОСОБА_1 переписувати заповіт. Неадекватного поводження з боку ОСОБА_4 не бачив.

Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За вимогами ст. 225 ЦК України правочин, якій дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно зі ст. 1244 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.

У п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2011 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст. 145 ЦПК України зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК України. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Підставою для визнання правочину недійсним за ст. 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України № 6-1531цс16 від 28 вересня 2016 року, № 6-9цс12 від 29 лютого 2012 року.

У судовому засіданні судом повторно було поставлено питання про можливість звернення сторін із клопотанням до суду про призначення судово-психіатричної експертизи. Позивач, представник позивача повідомили суд, що у них не має коштів на оплату експертизи, тому вони не подають клопотань.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позивачем та його представником не доведено, що ОСОБА_4 не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на момент складання заповіту 01.06.2016 року. З матеріалів цивільної справи вбачається, що ОСОБА_4 за життя не страждав психічними захворюваннями та не мав очевидних ознак їх наявності.

Керуючись викладеним та ст. ст. 203, 215, 225, 1233, 1244 ЦК України, ст. ст. 141, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Херсонської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

СуддяО.В. Гончаренко