П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2018 року м. Рівне

справа № 559/2168/17

провадження № 22-ц/787/857/2018

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів: Бондаренко Н.В. (суддя-доповідач), ОСОБА_1, ОСОБА_2

учасники справи:

позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк"

відповідач ОСОБА_3

представник відповідача адвокат ОСОБА_4

розглянув в письмовому провадженні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області в складі судді Жуковської О.Ю. від 28 лютого 2018 року, проголошеного в 14год.07хв. в м.Дубно, повний текст якого складено 5 березня 2018року,

в с т а н о в и в :

4 жовтня 2017року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 25 серпня 2011 року між банком та ОСОБА_3 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. За умовами вищевказаного договору позичальник отримала кредит у розмірі 8300 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Позичальник взяті на себе зобов'язання належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 11 вересня 2017 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 20 966 грн. 30 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 5271 грн. 66 коп., заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 11 629грн. 58 коп., заборгованість за пенею у розмірі 2590грн. 47коп., штраф (фіксована частина) у розмірі 500 грн., штраф (процентна складова) у розмірі 974грн.59коп.

З урахуванням викладеного ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з ОСОБА_3 користь банку заборгованість за кредитним договором від 25 серпня 2011 року у розмірі 20 966,30 грн.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 28 лютого 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено укладення договору, оскільки Правила та умови відповідачкою не підписано, а анкета-заява не містить інформації про умови кредитування.

У поданій апеляційній скарзі позивач вважає рішення незаконним через неповне та необєктивне дослідження обставин справи, невірне тлумачення норм матеріального права.

Вказує, що відповідачка, підписуючи анкету-заяву від 25 серпня 2011 року, погодилася на укладення договору про надання банківських послуг та пройшла ідентифікацію у банку. ОСОБА_3 було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, яку вона активувала та нею користувалася, знімаючи кошти, поповнюючи мобільний телефон, частково повертаючи отримані кошти. Активація ОСОБА_3 вказаної кредитної картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення між сторонами кредитного договору й визнання цього договору та своїх зобов'язань. ПАТ КБ «ПриватБанк» підтверджено заборгованість відповідача випискою з його банківського рахунку, що є належним й допустимим згідно норм матеріального та процесуального права доказом.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідачки адвокат ОСОБА_4 зазначає, що суд першої інстанції, оцінивши надані сторонами справи докази, дійшов обґрунтованого висновку про те, що договір приєднання між сторонами не укладався. Стверджує, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не підтверджено отримання ОСОБА_3 кредитної карки після підписання нею анкети - заяви від 25 серпня 2011 року, а видані їй кредитні картки 17.08.2007року, 20.07.2012року, 25.06.2014року та 27.08.2014року не мають жодного відношення до вищевказаного кредитного договору, а стосуються договору б/н, укладеного 17.08.2007року. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 "Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах" ліквідовано Апеляційний суд Рівненської області та утворено Рівненський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Рівненську область, з місцезнаходженням у місті Рівному.

У відповідності до ч. 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Рівненської області.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав і просить її задовольнити.

Представник відповідачки просить рішення залишити без змін з підстав зазначених у відзиві.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи на наступних підстав.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування судом норм матеріального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Судом встановлено, що 25 серпня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Остання пройшла ідентифікацію у банку, оскільки вона з 2007 року є активним користувачем послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», тому її було неодноразово ідентифіковано у програмних комплексах банку.

Зазначеними Умовами та правилами було змінено умови кредитування договору б/н, укладеного 17.08.2007 року між сторонами. 24 червня 2014 року відповідачка отримала картку класу «Голд». За Умовами позичальник мала сплачувати відсотки з 1.09.2014 року в розмірі 2,7% в місяць, а з 1.04.2015року-3,5% у місяць.

24 червня 2014 року шляхом списання банком коштів з неї, була погашена заборгованість по кредиту у сумі 7676,73грн. Вказана обставина ОСОБА_3 не оспорюється.

ПАТ КБ «ПриватБанк» вказувало про те, що позичальник взяті на себе зобов'язання належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 11 вересня 2017 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 20966,3грн., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 5271,66 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 11629,58грн., заборгованість за пенею у розмірі 2590,47 грн, штраф (фіксована частина) у розмірі 500 грн, штраф (процентна складова) у розмірі 974,59 грн.

Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно з підпунктом 2.2. пункту 2 Постанови Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах», чинної на час виникнення спірних правовідносин, ідентифікація клієнта не є обов'язковою, якщо клієнт уже має рахунки в цьому банку і був раніше ідентифікований відповідно до вимог законодавства України.

Таким чином, приєднання відповідачки до Умов та Правил надання банківських послуг надало їй право на користування банківськими послугами без укладення окремого договору і вона, підписуючи анкету-заяву від 25 серпня 2011 року пройшла ідентифікацію у банку, унаслідок чого повторне заповнення будь-яких анкет-заяв не вимагалося.

Активація нею у 2014 році вказаної кредитної картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення між сторонами кредитного договору, а надана виписка по рахунку містить операції по ньому.

Таким чином вказані обставини свідчать про те, що відповідачка своїми діями визнала наявність кредитних правовідносин з ПАТ КБ «ПриватБанк».

Встановлено, що останній платіж позичальником на погашення кредитної заборгованості вчинено 23.03.2017року в сумі 3000грн. Заборгованість по тілу кредиту в межах позовних вимог станом на 11.09.2017року становить 5271,66грн.

Із розрахунку заборгованості по кредиту, що міститься на а.с.5-7 вбачається, що банк нараховував відповідачці відсотки на тіло кредиту та несплачені відсотки.

Пред'являючи вимоги про стягнення заборгованості за відсотками, позивач повинен надати докази, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

З урахуванням наведеного та враховуючи, що позивач порушив умови договору щодо нарахування відсотків, - позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню у сумі 416,25грн. Вказана сума розрахована позивачем за пропозицією апеляційного суду в порядку ч.5 ст.12 ЦПК України.

ПАТ КБ «Приватбанк» предявив вимоги про стягнення із відповідачки штрафів у сумі 500грн. та 5% від суми позову у розмірі 974,59грн.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

У ст. 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15.

За наведеного, ПАТ КБ Приватбанк» у позові про стягнення штрафів слід відмовити. Згідно наданого апеляційному суду розрахунку стягненню підлягає пеня у розмірі 450 грн.

За таких обставин заборгованість ОСОБА_3 за договором б/н від 25 серпня 2011 року станом на 11.09.2017року становить 6137,91грн., яка складається з: 5271,66 грн. заборгованості за тілом кредиту, 416,25грн. заборгованості за відсотками та 450грн. пені.

Відповідно до п.1ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для справи.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з постановленням нового - про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 та ч. 13 ст.141 ЦПК України підлягають пропорційному розподілу понесені сторонами судові витрати. Позов задоволено на 29,27% (6137,91х100:20966,3). При подачі позову та апеляційної скарги банком сплачено судовий збір в загальному розмірі 4 тис.грн., а тому з відповідачки він підлягає стягненню у сумі 1170,8грн.(4000х29,27%).

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, ст.ст.526,1054 ЦК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" задовольнити частково.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 28 лютого 2018року скасувати.

Позов задовольнити частково. Стягнути із ОСОБА_3 (місце реєстрації м.Дубно вул.Підборці,3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (місцезнаходження м.Дніпро вул.Набережна Пермоги,50, код ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за кредитним договором від 25 серпня 2011 року станом на 11 вересня 2017 року у розмірі 6137,91грн., яка складається з: 5271,66грн. - заборгованість за кредитом, 416,25грн. - заборгованість за процентами, 450 грн. - заборгованість за пенею.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_3 (місце реєстрації м.Дубно вул.Підборці,3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (місцезнаходження м.Дніпро вул.Набережна Пермоги,50, ) понесені витрати по оплаті судового збору при подачі позову та апеляційної скарги у сумі 1170,8грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено 11 червня 2018року.

Судді: Бондаренко Н.В.

ОСОБА_1П

ОСОБА_2