ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2018 року

м.Суми

Справа №585/1076/17

Провадження № 22-ц/788/915/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І., Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання Назарової О.М.,

та позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 21 березня 2018 року в складі судді Машини І.М., ухваленого у м. Ромни, повний текст якого складений 02 квітня 2018 року, -

в с т а н о в и в:

Статтею 351 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про поділ та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 21 березня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Поділено майно, належне ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності та виділено ОСОБА_1 в натурі:

1.Бензопилу Элпром ЭБП -5800 вартістю 2500 грн.;

2.Зварювальний апарат «Дніпро 3» вартістю 1500 грн.;

3.Гребку 4-х колісну пружинну до трактора МТЗ-80 вартістю 3500 грн.;

4.Бензокосу «Кедр» вартістю 1700 грн.;

5.Холодильник б/у вартістю 5000 грн.

Зобовязано ОСОБА_3 передати ОСОБА_1 його особисте майно:

1.Ковш до трактора металевий МТЗ-80 вартістю 3000 грн.;

2.Плуг 3-х корпусний до трактора МТЗ-80 вартістю 5000 грн.;

3.Піч-буржуйку металеву вартістю 1000 грн.;

4.Бочку металеву на 250 літрів вартістю 800 грн.;

5.Бочку під зерно металеву 2 тонни вартістю 1500 грн.;

6.Телевізор Rainford вартістю 2000 грн.;

7.Тюнер вартістю 500 грн.;

8.Супутникову антену вартістю 800 грн.;

9.DVD-плеєр Samsung вартістю 600 грн.;

10.Відеомагнітофон Samsung вартістю 400 грн.;

11.Шафи платтяні: 1) двох дверну, 2) трьох дверну вартістю 600 грн.;

12.Ліжко двоспальне вартістю 4000 грн.;

13.Мотоцикл «Планета» вартістю 2000 грн.;

14.Запчастини до трактора МТЗ-80 (розподілювач 2 шт., паливна апаратура 1 шт, колесо 1 шт.) вартістю 12000 грн.;

15.Одяг (курточка зимова чоловіча коричневого кольору, курточка осіння чорно-сірого кольору, джинси чоловічі 2 шт., зимові ватяні штани чорного кольору) вартістю 1500 грн.;

16.Килимові доріжки 2 шт. розміром 1,2х2 коричневого кольору вартістю 2000 грн.

Позовні вимоги в частині:

- виділення зі спільного сумісного майна ОСОБА_1 сумки дорожньої сірого кольору на колесах вартістю 2000 грн.;

- зобовязання ОСОБА_3 повернути ОСОБА_1 належний йому особисто шифер в кількості 150 листів загальною вартістю 12000 грн.;

- стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрат по оплаті правничої допомоги в сумі 1200 грн. залишено без розгляду.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 474,00 грн.

Вказане рішення суду в частині відмови у задоволенні позову щодо виділення морозильної камери, ноутбука та корови ОСОБА_1 оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне зясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду в оскаржуваній частині скасувати і ухвалити нове про задоволення позовних вимог, виділивши йому морозильну камеру вартістю 7500 грн., ноутбук вартістю 5000 грн. та корову вартістю 15000 грн. При цьому, ОСОБА_1 вказав, що встановивши факт придбання морозильної камери та ноутбука під час проживання сторін однією сімєю без реєстрації шлюбу та обставини того, що кошти на їх придбання повертались ними спільно, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про те, що вказане спірне майно не є обєктом спільної сумісної власності та безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог. До того ж, як зазначив позивач, місцевий суд не врахував тих обставин, що він своєю працею та коштами брав участь у догляді та утриманні як корови, яка належить відповідачу, так і двох телиць, які є приплодом від вказаної корови та безпідставно не застосував до спірних правовідносин вимоги ч. 2 ст. 62 СК України щодо визнання приплоду від корови обєктом спільної сумісної власності сторін.

В іншій частині рішення суду не оскаржується.

У свою чергу, представник відповідача адвокат ОСОБА_4 надав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав на відсутність підстав для її задоволення. При цьому, представник ОСОБА_3 вважає, що позивач не довів належними та допустимими доказами обставин щодо наявності у нього доходу на час придбання спірного майна. Крім того, адвокат ОСОБА_4 вказує на необґрунтованість доводів ОСОБА_1 щодо догляду за коровами, які знаходяться у господарстві відповідача. З огляду на викладене, представник відповідача погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 і його представника ОСОБА_2 про задоволення апеляційної скарги та відповідача ОСОБА_3 і її представника ОСОБА_4 про залишення рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами не заперечується, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 2009 року по серпень 2016 року проживали однієї сімєю, але не перебували у шлюбі між собою.

30 грудня 2009 року у сторін народилася дочка ОСОБА_5.

З довідок Коржівської сільської ради Роменського району Сумської області від 13 квітня 2017 року та від 31 січня 2018 року вбачається, що ОСОБА_3 зареєстрована та проживає ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з дочкою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, сином ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, та дочкою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 14, 110).

Відмовляючи у задоволені позову щодо виділення ОСОБА_1 в натурі морозильної камери, ноутбука та корови суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів того факту, що морозильна камера та ноутбук були придбані за його особисті або спільні кошти сторін. Крім того, як вказав суд, спірні телиці є приплодом від корови, яка була подарована відповідачці її матірю, тому є особистим майном відповідача ОСОБА_3 З огляду на викладене, суд вважав, що вказане майно не підлягає поділу, як спільне сумісне майно.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів в повній мірі не може погодитись, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України.

За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна, тобто, визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, необхідно установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

У частині 3 ст. 61 СК України йдеться про те, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 62 СК регулюються випадки, коли за рішенням суду майно, яке є особистою власністю дружини або чоловіка, визнається спільною сумісною власністю подружжя.

Зокрема, за ч. 2 ст. 62 СК України якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пп. 22,23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Таким чином, наведені вище норми права та встановлені в справі обставини дають підстави стверджувати, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог в частині виділення йому в натурі ноутбука, який, на його думку, є спільною сумісною власністю сторін. Зокрема, встановлено, що спірний ноутбук був придбаний ОСОБА_3 у 2015 році частково за кошти, які надав їй дядько ОСОБА_8, а частково за рахунок взятих нею кредитних коштів, але не в інтересах сімейних відносин її та позивача та не за кошти останнього, але для використання в споживчих цілях для її дочки, необхідний їй для навчання.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних щодо виділення позивачу в натурі ноутбука вартістю 5000 гривень, так як він не підлягає поділу як спільне сумісне майно сторін.

Однак, вирішуючи спір в частині поділу морозильної камери, яка була придбана відповідачем 19 травня 2013 року за кредитні кошти на суму 2777,50 грн. (а.с. 74 76) та вважаючи, що позивач не довів факту його особистих витрат або спільних з відповідачкою коштів на купівлю вказаного спірного майна, суд першої інстанції не врахував, що згідно з ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, за загальним правилом майно, придбане подружжям у кредит в інтересах сімї, є спільною власністю чоловіка та дружини, тобто, і морозильна камера є спільною власністю сторін, чого відповідачем належним чином не спростовано.

Ураховуючи обставини того, що малолітня дочка сторін ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, проживає разом з матірю, відповідачем по справі, тому враховуючи інтереси неповнолітньої дитини, колегія суддів вважає за можливе залишити морозильну камеру у власності відповідача, приймаючи до уваги і те, що оскарженим рішенням суду позивачу було виділено в натурі холодильник вартістю 5000 грн.

Відповідно ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

З огляду на викладене, саме з вищевказаних підстав слід відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 в частині виділення йому в натурі морозильної камери, а не із-за того, що вказане майно не є спільною власністю подружжя, як помилково вважав суд першої інстанції, тому рішення суду необхідно змінити в частині мотивів відмови в задоволенні позову стосовно виділення вказаного майна.

Крім того, вирішуючи позовні вимоги в частині виділення позивачу однієї із корів, колегія суддів бере до уваги обставини того, що сторони не оспорюють того факту, що у господарстві відповідача знаходиться три корови, зокрема, ІНФОРМАЦІЯ_6, яка дісталась їй від матері в той час коли сторони спільно не проживали, а також приплід від вказаної корови: корови 2012 та 2015 років народження.

При цьому, у ч. 2 ст. 62 СК України йдеться про те, що якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Заперечуючи проти позовних вимог ОСОБА_1, відповідач, посилаючись на ст. 58 СК України, вважала, що корови є її особистою власністю та не підлягають поділу, як спільне сумісне майно. В той же час, ОСОБА_3 ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді не надала належних та допустимих доказів на спростовування доводів позивача про те, що під час їх спільного проживання однією сімєю за період з 2009 року по 2016 рік позивач своєю працею брав участь в утриманні та догляді за коровами, тобто, за тією, що дісталася відповідачу від матері, та за її приплодом, так як заготовляв для них корма, прибирав гній, готував приміщення для тримання худоби.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з позовом ОСОБА_1 в частині виділення йому в натурі однієї із корів, що є приплодом від корови, ІНФОРМАЦІЯ_6.

Отже, враховуючи інтереси та права кожної із сторін щодо спірного майна, а також виходячи із засад законності та справедливості, колегія суддів вважає за можливе визнати корову, ІНФОРМАЦІЯ_7, та корову, ІНФОРМАЦІЯ_8, об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 і ОСОБА_3 та виділити позивачу в натурі корову, ІНФОРМАЦІЯ_7, вартістю 10000 грн., як визначено в резолютивній частині позову, залишивши у власності відповідача іншу корову, ІНФОРМАЦІЯ_8.

З огляду на викладене, на підставі п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду в частині відмови у виділенні позивачу в натурі корови вартістю 10000 грн. підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення вказаних позовних вимог ОСОБА_1, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

У звязку із частковим задоволенням позовних вимог майнового характеру щодо виділення в натурі спірного майна (на 70%) та задоволенням позовних вимог в частині зобовязання передати особисте майно, рішення суду першої інстанції в частині розміру судових витрат необхідно змінити.

Керуючись ст. 141 ЦПК України, ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, чинній на день подачі позову, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у сумі 839 грн. за розгляд справи в суді першої інстанції та - 288 грн. за апеляційний перегляд справи.

Крім того, з ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 192 грн., а також з ОСОБА_3 на користь держави слід стягнути судовий збір у сумі 249 грн. за розгляд справи в суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374 ч. 1 п. 2; ст. 376 ч. 1 п.п. 1, 4, ч. 4; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 21 березня 2018 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо виділення йому в натурі корови скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

В порядку поділу майна осіб, які проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу, виділити в натурі ОСОБА_1 корову, ІНФОРМАЦІЯ_7, вартістю 10000 грн.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 21 березня 2018 року в частині мотивів відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо виділення йому в натурі холодильної камери змінити.

В іншій оскарженій частині рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 21 березня 2018 року залишити без зміни.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 21 березня 2018 року в частині стягнення судового збору змінити, стягнувши з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 839 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції, а не 474 грн., як вказав суд першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у сумі 249 грн. за розгляд справи в суді першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 192 грн. за розгляд справи в суді першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 288 грн. за апеляційний перегляд справи.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий: С.Г. Хвостик

Судді: О.І. Собина

ОСОБА_9