Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 2-2618/09
Провадження № 22-ц/778/1028/18 Головуючий у 1 інстанції: Добрєв М.В.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Кримської О.М.(суддя-доповідач),

суддів: Крилової О.В., Кухаря С.В.

за участю секретаря: Бурима В.В.

учасники справи:

скаржник Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк»

представник скаржника ОСОБА_2,

представник заінтересованої особи ОСОБА_3 ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 серпня 2017 року у справі за скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» на дії старшого державного виконавця Запорізького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_5, заінтересована особа - ОСОБА_3, -

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2017 року ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії ЗОУ АТ «Ощадбанк» звернулося до суду зі скаргою на дії державного виконавця Запорізького РВДВС ГТУЮ у Запорізькій області Шокот Г.А., зацікавлена особа: ОСОБА_6

В скарзі зазначено, що на виконанні у Запорізькому РВДВС ГТУЮ у Запорізькій області знаходилось виконавче провадження ВП № 50747226 щодо виконання виконавчого листа, виданого 05.11.2009 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя по справі № 2-2618 про стягнення з ОСОБА_6 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Шевченківське відділення № НОМЕР_1 «Ощадбанк» заборгованості за кредитним договором 2 306 436, 32 грн., державного мита 1 700 грн., витрат на ІТЗ розгляду справи 30 грн.

02.03.2017 року банком було отримано постанову Запорізького РВДВС ГТУЮ у Запорізькій області ВП № 50747226 про повернення виконавчого документу стягувачу від 27.06.2016 року, яка винесена на підставі п. 2 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», згідно якої підставою для повернення виконавчого документу зазначено: «згідно до порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів ст. 1. У цьому Порядку терміни вживаються у таких значеннях: арештоване майно рухоме або нерухоме майно боржника (крім земельних ділянок та майна, вилученого з обігу згідно із законом або обмежено обороноздатного, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 ЗУ «Про виконавче провадження»), на яке звернено стягнення яке підлягає примусовій реалізації».

Вказана постанова державного виконавця винесена необґрунтовано та не відповідає вимогам чинного законодавства, що призвело до порушення ч. 7 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції від 02.06.2016р.), тобто, виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

В постанові про повернення старший державний виконавець Шокот Г.А. посилається на ст. 1 «Порядку реалізації арештованого майна», щодо неможливості звернення стягнення на земельну ділянку, що суперечить розясненням Міністерства юстиції України від 20.01.2016 року та 03.03.2016 року, які були доведенні усім державним виконавцям, в яких чітко прописано, як саме проводиться реалізація земельних ділянок.

Згідно ст. 31 ЗУ Про виконавче провадження (який діяв на момент винесення постанови про повернення від 29.04.2016р.) «…копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобовязаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 ЗУ Про виконавче провадження, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.»

Однак, вищевказану постанову державним виконавцем було направлено на адресу стягувача лише 23.02.2017 року, вважають, що вказані дії призвели до порушення прав та законних інтересів банку, з огляду на наступне.

У звязку зі змінами, що відбулися в чинному законодавстві, а саме: з 05.10.2016 року набрав чинності новий ЗУ «Про виконавче провадження» (надалі Закон), у відповідності до якого «стягувач до заяви про примусове виконання рішення обовязково повинен додавати квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника юридичної особи» (п. 2 ст. 26 ЗУ Про виконавче провадження).

Таким чином до 05.10.2016 року стягувач був позбавлений права повторно предявити виконавчий документ на виконання до ВДВС, без сплати ним авансового внеску.

08.12.2016 року представник банку ознайомлювався з матеріалами виконавчого провадження ВП № 50747226, яке перебувало на виконанні у старшого державного виконавця Шокота Г.А., при чому в процесі ознайомлення від державного виконавця було отримано запит щодо місця реєстрації боржника для передачі його до сектору адресно-довідкової роботи, а також обговорювався виїзд разом з державним виконавцем за місцем знаходження майна боржника для складання опису та арешту майна. Таким чином станом на 08.12.2016 року виконавчий документ ще знаходився на виконанні у ВДВС.

Із вказаним рішення державного виконавця ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії ЗОУ АТ «Ощадбанк» не погоджується, та просить суд визнати дії державного виконавця незаконними та скасувати постанову про повернення виконавчого провадження від 27.06.2016 року.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 серпня 2017 року скаргу задоволено.

Визнано дії старшого державного виконавця Запорізького РВДВС ГТУЮ у Запорізькій області Шокота Г.А. неправомірними.

Скасовано постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві від 27.06.2016 року та поновлено виконавче провадження ВП № 50747226 щодо примусового виконання виконавчого листа, виданого Ленінським районним судом м. Запоріжжя по справі № 2-2618 про стягнення з ОСОБА_6 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Шевченківського відділення № НОМЕР_1 «Ощадбанк» заборгованості в сумі 2 306 436, 32 грн., а також держмита у розмірі 1 700 грн. та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції невірно надав оцінку діям державного виконавця при винесенні постанови про повернення виконавчого документу стягувачеві від 27.06.2016 року, застосувавши редакцію п. 2 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», яка не була чинна на час винесення оскаржуваної постанови, що призвело до невірних висновків суду.

ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - ЗОУ АТ «Ощадбанк» подало заперечення на апеляційну скаргу, в яких просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу без змін. Зазначено також, що судом першої інстанції при постановленні ухвали про задоволення скарги були дотримані вимоги чинного законодавства, передбачені ст. 210 ЦПК України (в редакції, що була чинна на момент постановлення вказаної ухвали). Суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягали застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази та надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи ( а.с.62-63).

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Заінтересована особа - ОСОБА_3 до суду апеляційної інстанції не зявився, приймає участь в судовому засіданні через свого представника.

Особа, дії якої оскаржуються старший державний виконавець Запорізького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_5 до суду апеляційної інстанції не зявився, повідомлений про місце та час розгляду справи згідно до вимог ст. ст.128,130 ЦПК України. Причини неявки не повідомив. ( а.с.88 ).

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Судова колегія, враховуючи положення ч.2 ст. 372 ЦПК України, ухвалила розглядати справу за відсутності учасників справи, які не прибули в судове засідання.

Заслухавши в засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції виходив з того, що п.2 ч.1 ст. 47 Закону Україин «Про виконавче провадження», яка передбачає порядок виплати стягнутих грошових сум, тому не може бути підставою для повернення виконавчого провадження стягувачу у звязку із відсутністю у боржника майна.

Крім того, судом зроблено висновок, що державним виконавцем не в повному обсязі були проведені виконавчі дії що до виявлення майна та доходів боржника, що є порушенням п. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Постанова про повернення виконавчого провадження є неправомірною. Строк на звернення не пропущено.

Також суд зазначив, що АТ «Ощадбанк» є державним банком, а невиконання рішення суду порушують права та законні інтереси Держави.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення скарги та відхиляє аргументи, викладені в апеляційній скарзі з таких мотивів.

Статтею 447ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно з ч. 2 ст. 451ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця задовольнити вимогу заявника та усунути порушення.

Відповідно до ч. 5ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Встановлено, що ПАТ «Державний ощадний банк України» отримав виконавчий лист 05.11.2009 року на виконання рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05.11.2009 року, ухваленого по цивільній справі за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» про стягнення з ОСОБА_6 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Шевченківського відділення № НОМЕР_1 «Ощадбанк» заборгованості в сумі 2 306 436, 32 грн., а також держмито у розмірі 1 700 грн. і 30 грн. витрат на ІТЗ розгляду цивільної справи.

Виконавчий лист знаходився на примусовому виконанні

Постановою Запорізького РВДВС ГТУЮ у Запорізькій області від 27.06.2016 року ВП № 50747226 повернуто виконавчий документ стягувачу ( а.с.4).

Підставою для повернення виконавчого документа стягувачеві державний виконавець зазначав п. 2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження.

02.03.2017 року банк отримав названу постанову з оригіналом виконавчого листа ( а..с.66).

Матеріали справи не містять, а також представником Запорізького РВДВС ГТУЮ у Запорізькій області ані суду першої інстанції ані суду апеляційної інстанції не надано, достовірних доказів щодо вчинення виконавчих дій, спрямованих на своєчасне та в повному обсязі виконання судового рішення.

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що державним виконавцем не в повному обсязі були проведені виконавчі дії по виявленню майна та доходів боржника, що є порушенням п. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», тому виконавчий лист безпідставно було повернуто стягувачу, відповідають фактичним обставинам

Твердження апеляційної скарги про те, що скарга банку подана у пропуском десятиденного строку, встановленого ст.. 385 ЦПК України та клопотання щодо поновлення даного строку скаржником не заявлено, спростовуються матеріалами справи.

За приписами статті 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ (частина друга статті 384 ЦПК України).

У відповідності до п. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом

Відповідно до ст. 385 ЦПК України, скарга може бути подана до суду у десятиденний строк з дня, коли особа, дізналася або повинна дізнатися про порушення її права чи свободи.

З матеріалів справи вбачається, що 23.02.2017 року Запорізьким районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області надіслана відповідь за запити ПАТ «Державний ощадний банк України» до якого додано постанову про повернення виконавчого документа з оригіналом виконавчого листа, на якому міститься відмітка про отримання Банком цього листа 02.03.2017 року за вх..№ 850 ( а..с.66)

Зі скаргою до суду скаржник звернувся 10.03.2017 року, тобто в межах строку, визначеного вищенаведеними нормами закону ( а.с.1).

Доводи апеляційної скарги про те, що судове рішення судом обґрунтовано нормами ст.. 47 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції яка не діяла на час винесення постанови про повернення виконавчого документу, не спростовують висновків суду щодо порушення ВДВС норми Закону щодо направлення оскаржуваної постанови стягувачу та відсутності законних підстав для повернення виконавчого листа без виконання .

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

З мотивів, викладених вище, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, такою, що постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають дійсним обставинам справи та письмовим доказам, які містяться в матеріалах справи, тому підстави для скасування ухвали відсутні.

Керуючись ст. ст. 374, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 серпня 2017 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 червня 2018 року

Головуючий О.М. Кримська

Судді: О.В. Крилова

ОСОБА_7