АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2018 року

м. Рівне

Справа № 569/17255/16-ц

Провадження № 22-ц/787/935/2018

Апеляційний суд Рівненської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Шимківа С.С.,

суддів: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

секретар судового засідання Пиляй І.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_3,

відповідач ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 13 березня 2018 року (суддя Тимощук О.Я., повний текст виготовлено 21.03.2018 року) у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення загрози майну фізичної особи, -

в с т а н о в и в :

26 грудня 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 про усунення загрози майну фізичної особи.

Позов мотивовано тим, що відповідач, як власник сусідньої квартири АДРЕСА_1 самочинно здійснила добудову, у звязку із чим у квартирах № 1 та 2 з'явилася спільна стіна.

Позивач позбавлений можливості ремонтувати свою стіну та розібрати її.

Самочинна добудова створює загрозу майну позивача квартирі АДРЕСА_2.

Просила суд зобовязати відповідача ОСОБА_4 відокремити здійснену нею самочинно вчинену добудову "а", яка складається з веранди "ІІ" в квартирі АДРЕСА_3 від стіни кухні 1 квартири № 2 і перемістити визначену самочинну добудову на відстань, визначену будівельно-технічними нормами для будівель на суміжних земельних ділянках.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 13 березня 2018 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення загрози майну фізичної особи задоволено.

Усунено загрозу майну позивача ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_4.

Зобов'язано відповідача ОСОБА_4 відокремити здійснену нею самочинно вчинену добудову "а", яка складається з веранди "ІІ" в квартирі АДРЕСА_5, від стіни кухні 1 квартири АДРЕСА_6 і перемістити зазначену самочинну добудову на відстань, визначену будівельно-технічними нормами для будівель на суміжних земельних ділянках.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у звязку з самочинно проведеною ОСОБА_4 добудовою стіни до своєї квартири, позивач втратила доступ до зовнішньої сторони квартири № 2 та не має можливості її обслуговувати, утримувати та провести у ній капітальний ремонт.

19 квітня 2018 року ОСОБА_4 подано апеляційну скаргу, у якій вона, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у позові.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки місцевого суду не відповідають обставинам справи та є помилковими.

Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 16.03.2017 року у справі за позовом ОСОБА_3, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5, до ОСОБА_4 про захист права власності від порушень, не повязаних із позбавленням володіння шляхом знесення самочинно вчиненої добудови встановлено, що оскільки рішенням Рівненського міського суду від 10.02.2011 року по справ № 2-1233/11 вже було вирішено питання про знесення самочинної добудови, то захист права має здійснюватися в межах виконавчого провадження, а не шляхом подання окремого позову з приводу спору, який судом вже було вирішено.

Тобто апеляційним судом вже зроблено висновки щодо цих правовідносин між позивачем та відповідачем, і вказано, що спір між сторонами вже вирішено рішенням Рівненського міського суду по справі № 2-1233/11 від 10.02.2011 року, тому суд встановивши, що позивач є правонаступником власника квартир № 2 при вирішенні спору мав закрити провадження по справі.

14.05.2018 року ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому вона, покликаючись на законність рішення суду просила про залишення рішення без змін.

Вказує, що рішення Рівненського міського суду від 10 лютого 2011 року у справі № 2-1233/11 про знесення самочинної добудови, ОСОБА_4 не виконано, самочинну добудову не знесено.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, колегія суддів приходить до висновку про її часткове задоволення.

Судом встановлено, що житловий будинок № 16, який знаходиться на вулиці В. Котика в місті Рівне, складається з двох квартир № 1 та № 2.

Позивач ОСОБА_3 є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_7 та власником 1/2 частини земельної ділянки площею 0,0241 га за цією ж адресою, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 48303628 та № 42161518 (а.с. 5, 6). Право власності ОСОБА_3 набула на підставі укладених з ОСОБА_5 договорів дарування від 12 серпня 2015 року та 24 листопада 2015 року.

Відповідач ОСОБА_6, на підставі договору купівлі-продажу від 02 березня 1999 року, рішення Рівненської міської ради від 29 червня 2010 року № 3639 та Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 788612 від 30 вересня 2010 року, є власником квартири АДРЕСА_1 та власником земельної ділянки площею 0,0299 га за цією ж адресою.

До належної відповідачу ОСОБА_4 квартири № 1 була проведена самочинна добудова "а", що складається з тамбура "1", веранди "ІІ" та санвузла "1-4". Внаслідок цієї самочинної добудови стіна кухні, яка є власністю позивача і складовою її квартири, стала спільною, оскільки самостійної стіни самочинна добудова не має, а кріпиться безпосередньо до стіни кухні квартири, яка належить позивачу.

Рішенням Рівненського міського суду від 02 квітня 2009 року, яке набрало законної сили 18 червня 2009 року у справі № 2-3658/09, в задоволенні позову ОСОБА_4 до виконавчого комітету Рівненської міської ради про визнання права власності на самочинне будівництво, а саме на самочинну добудову "а" відмовлено за недоведеністю та безпідставністю позовних вимог. При цьому судом було встановлено, що добудова до квартири ОСОБА_4 була проведена безпосередньо до стіни будинку, яка відноситься тільки до квартири № 2, власниками якої на той час були ОСОБА_7 та ОСОБА_8, і без згоди останніх. Внаслідок проведеної добудови власники квартири № 2 втратили доступ до зовнішньої сторони згаданої стіни та не мають можливості її обслуговувати і утримувати (а.с. 7-8).

Рішенням Рівненського міського суду від 10 лютого 2011 року у справі № 2-1233/11, яке набрало законної сили 11 квітня 2011 року, задоволено частково позов ОСОБА_8, ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про вчинення певних дій на захист права власності на квартиру та зобов'язано ОСОБА_4 знести здійснену нею самочинно вчинену добудову "а", яка складається з веранди "1-І", у квартирі АДРЕСА_1. Вказаним рішенням встановлено, що самочинна добудова порушує права позивачів, як власників квартири № 2 (а.с. 10-11).

У звязку з набранням 11 квітня 2011 року законної сили рішенням Рівненського міського суду від 10 лютого 2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_8, ОСОБА_5 на підставі вказаного рішення суду виникло зобовязання, за якими ОСОБА_4 була зобовязана знести здійснену нею самочинно вчинену добудову "а", яка складається з веранди "ІІ" у квартирі АДРЕСА_8.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

За змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України у разі вибуття кредитора в зобов'язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із цих норм, зокрема, п.п. 1, 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У зв'язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв'язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до ст. 121-4 Закону України "Про виконавче провадження", статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов'язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов'язки в зобов'язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

За таких обставин звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 121-4 Закону України "Про виконавче провадження".

Рішенням Рівненського міського суду від 10 лютого 2011 року у справі № 2-1233/11 вже було вирішено питання щодо знесення самочинно здійсненої добудови до квартири АДРЕСА_9 і цим рішенням було вирішено питання про права та інтереси ОСОБА_8, ОСОБА_5, як власників квартири № 2 за вказаною адресою, тому із переходом до ОСОБА_3 права власності на квартиру до неї перейшли і ті права, які виникли на підставі вказаного судового рішення, в звязку з чим вона повинна була звертися із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні і наполягати на захисті своїх прав в межах виконавчого провадження, а не заявляти окремий позов з приводу спору, який судом вже було фактично вирішено.

Вищевказані обставини, встановлені рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 16 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5, до ОСОБА_4 про захист права власності від порушень, не повязаних з позбавленням володіння, шляхом знесення самочинно вчиненої добудови (а.с. 21).

Заявлений позивачкою позов про усунення загрози майну фізичної особи у формі відокремлення здійсненої нею добудови "а", яка складається з веранди "ІІ" в квартирі АДРЕСА_3 від стіни кухні 1 квартири № 2 і перемістити визначену самочинну добудову на відстань, визначену будівельно-технічними нормами для будівель на суміжних земельних ділянках фактично зводиться до вимог про знесення самочинно вчиненої добудови.

Таким чином відсутні правові підстави для задоволення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення загрози майну фізичної особи.

Передбачених ст. 255 ЦПК України підстав для закриття провадження у даній справі не встановлено.

Судові витрати за розгляд справи судом апеляційної інстанції віднести на рахунок позивачки.

Керуючись ст.ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 13 березня 2018 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення загрози майну фізичної особи відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 сплачений нею судовий збір за розгляд справи судом апеляційної інстанції у розмірі 826 грн 80 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 15 червня 2018 року.

ОСОБА_9 Шимків

Судді: С.В. Боймиструк

ОСОБА_2