Постанова

Іменем України

06 червня 2018 року

м. Київ

справа № 757/52904/17-ц

провадження № 61-11498св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідачі: Національний банк України, Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Союз»,

третя особа - Печерська районна у м. Києві державна адміністрація,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 березня 2017 року у складі судді Васильєвої Н. П. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 31 травня 2017 року у складі колегії суддів Гаращенка Д. Р., Невідомої Т. О., Борисової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Національного банку України, Публічного акціонерне товариство «Комерційний банк «Союз» (далі - ПАТ «КБ «Союз»), третя особа - Печерська районна у м. Києві державна адміністрація про стягнення заборгованості із заробітної плати.

Позов мотивовано тим, що вона працює в ПАТ «КБ «Союз» на посаді заступника головного бухгалтера. Починаючи з 16 березня 2016 року, роботодавець не виплачує їй заробітну плату, посилаючись на відключення його від системи електронних платежів Національного банку України.

Такі дії Національного банку України визнано протиправними в судовому порядку, тому невиплачена їй заробітна плата підлягає стягненню солідарно з відповідачів.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23 березня 2017 року позов задоволено частково.Позовні вимоги до ПАТ КБ «Союз» задоволені та стягнуто з нього на користь позивача заборгованість зі сплати заробітної плати за період з 16 березня 2016 року по 12 грудня 2016 року у розмірі 76 184,68 грн. Стягнуто з ПАТ КБ «Союз» на користь держави судовий збір у розмірі 1 142,77 грн. У задоволенні позову до Національного банку України відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва 31 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 березня 2017 року залишено без змін.

Суди першої та апеляційної інстанцій, задовольняючи позов частково, виходили з того, що Національний банк України є неналежним відповідачем у справі,оскільки вимоги про стягнення заробітної плати можуть заявлятися тільки до роботодавця, яким Національний банк України не є.

Суди відхилили доводи позивача щодо незаконності дій Національного банку України, які визнані такими судовими рішеннями, з тих підстав, що вказані обставини не є предметом доказування у цій справі, оскільки в ній розглядаються позовні вимоги про стягнення заробітної плати.

Суд апеляційної інстанції, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, також зазначив, що посилання заявника на інші норми права, а ніж ті, якими вона обґрунтовувала свою позовну заяву, а саме на положення статті 1166 ЦК України, судом не взято до уваги, оскільки відповідно до частин першої статті 303 ЦПК України 2004 року під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У червні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду касаційної інстанції із касаційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог до Національного банку України з ухваленням нового рішення в цій частині про задоволення позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 липня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3у вказаній цивільній справі.

У серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення Національного банку України на касаційну скаргу ОСОБА_3

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 грудня 2017 року вказану справу призначено до судового розгляду.

01 березня 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що судовим рішенням адміністративних судів Національний банк України зобов'язано вчинити дії щодо відновлення АТ «КБ «Союз» як учасника системи електронних платежів, дозволити усі початкові платежі у системі електронних платежів. Тому саме незаконні дії Національного банку України унеможливлюють виконати зобов'язання ПАТ «КБ «Союз» щодо виплати їй заробітної плати.

Судами не було взято до уваги положень статті 1166 ЦК України, згідно яких майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистими немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана його майну, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Національним банком України внаслідок його дій/бездіяльності порушено право позивача, визначене Конституцією України, Законом України «Про оплату праці», щодо отримання заробітної плати та вільного розпорядження нею, у зв'язку з чим їй завдано матеріальну шкоду.

Відмовляючи у стягненні коштів з Національного банку України, суди позбавили позивача права на ефективний засіб юридичного захисту його прав, що суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Заперечення Національного банку України на касаційну скаргу мотивовані тим, що згідно статті 21 КЗпП України належним відповідачем у справі за позовом про оплату праці є та юридична особа, з якою укладено трудовий договір.

Національний банк України, згідно статті 4 Закону України «Про Національний банк України» не відповідає за зобов'язання банків, а банки не відповідають за зобов'язання Національного банку України, оскільки вони є економічно незалежними та самостійними.

Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків, передбаченої статтею 1166 ЦК України, має бути склад цивільного правопорушення: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність, шкідливий результат такої поведінки, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками, вина правопорушника, що позивачем доведено не було.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги ОСОБА_3 без задоволення, а судових рішень - без змін.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 14 червня 2010 року ОСОБА_3 прийнята на роботу в ПАТ «КБ «Союз» на посаду заступника головного бухгалтера, де працює до цього часу.

Починаючи з 16 березня 2016 року, відповідачем ПАТ «КБ «Союз» не виплачується позивачу нарахована заробітна плата, що не заперечується та визнається відповідачем.

Заборгованість із заробітної плати за період з 16 березня 2016 року по 12 грудня 2016 року складає 76 184,68 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині вимог до Національного банку України, суд першої інстанції виходив з того, що останній є неналежним відповідачем у справі, оскільки у позивача не має трудових відносин з цим відповідачем.

Згідно частини першої статті 11 ЦПК України 2004 року суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень статті 10 ЦПК України 2004 року, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України 2004 року, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Звернувшись до суду з вказаним позовом та обравши спосіб захисту своїх прав, позивач заявила вимоги про стягнення заробітної плати, керуючись статтями 21, 115, 233 КЗпП України.

Згідно з статтею 4 Закону України «Про Національний банкУкраїни» Національний банк є економічно самостійним органом, який здійснює видатки за рахунок власних доходів у межах затвердженого кошторису адміністративних витрат, а у визначених цим Законом випадках - також за рахунок Державного бюджету України.

Національний банк не відповідає за зобов'язаннями органів державної влади, а органи державної влади не відповідають за зобов'язаннями Національного банку, крім випадків, коли вони добровільно беруть на себе такі зобов'язання.

Національний банк не відповідає за зобов'язаннями інших банків, а інші банки не відповідають за зобов'язаннями Національного банку, крім випадків, коли вони добровільно беруть на себе такі зобов'язання.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку, що Національний банк України є неналежним відповідачем у вказаній справі, оскільки вимоги про стягнення заробітної плати можуть заявлятися до особи, з якою позивач уклала трудовий договір. У вказаній справі Національний банк України не є належним відповідачем, оскільки не є суб'єктом матеріально-правових відносин та не має перед позивачем обов'язків, які з них випливають.

Відповідно до частини першої статті 303 ЦПК України 2004 року під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 11 ЦПК України 2004 року суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Тому апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про залишення посилання позивача в апеляційній скарзі на положення статті 1166 ЦК України з огляду на те, що підставою позову є обставини, а не норми матеріального права.

Із матеріалів справи вбачається, що 13 грудня 2016 року позивач подала заяву про зміну позовних вимог (а.с. 94).

У цій заяві позивач додатково зазначила посилання на статті 1166, 1173, 1174 ЦК України, проте підстави позову змінено не було.

Отже, посилання заявника в касаційній скарзі на незаконність дій Національного банку України, які визнано такими судовими рішеннями, не є предметом доказування у вказаній справі на підтвердження вимог про стягнення заробітної плати.

З огляду на встановлені судами першої та апеляційної інстанцій фактичні обставини, Верховний Суд дійшов висновку про те, що суди обґрунтовано відмовили у позові в частині вимог до Національного банку України, а доводи касаційної скарги зводяться до незгоди із судовими рішеннями.

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, постійна колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 31 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А.С. Олійник

О.В. Ступак

Г.І. Усик