РІШЕННЯ

Іменем України

25.05.2018 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

Головуючого судді - Козюренко Р.С.

присяжних: ОСОБА_1

ОСОБА_2

секретаря судових засідань ОСОБА_3

за участю

прокурора Яцишина Т.М.

представників психіатричного

закладу КЗ ЛОКПЛ ОСОБА_4

лікаря-психіатра ОСОБА_5

представника органу опіки та

піклування Франківської

районної адміністрації

Львівської міської ради ОСОБА_6

розглянувши матеріали заяви Комунального закладу ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня», заінтересована особа орган опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради,про госпіталізацію ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, як недієздатної особи до психіатричного закладу, -

в с т а н о в и в:

Представник Комунального закладу ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» ОСОБА_4 звернулася до суду із заявою про госпіталізацію недієздатної ОСОБА_7 до закладу з надання психіатричної допомоги.

Зазначає, що ОСОБА_7 поступила на стаціонарне лікування в 1-ше відділення КЗ ОСОБА_8 22.05.2018 о 13 год. 30 хв. переводом з травматологічного відділення КМКЛ ЛШМД у супроводі матері ОСОБА_9 у звязку з неадекватною поведінкою за скеруванням лікаря-психіатра КЗ ЛОР «Львівський обласний клінічний психоневрологічний диспансер» ОСОБА_10, яка зробила висновок про необхідність госпіталізації у психіатричний стаціонар. 23.05.2018 освідчена комісією лікарів 1-го відділення КЗ ОСОБА_8 у складі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_11, яка дійшла висновку, що лікування ОСОБА_7 є доцільним в психіатричному стаціонарі, в зв'язку з наявністю у неї важкого психічного розладу: Параноїдна шизофренія, безперевно-прогредієнтний тип перебігу з вираженим дефектом особи в емоційно-вольовій сфері. F 20.0, що зумовлює порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, памяті та інтелекту, позбавляє здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку. У звязку з чим виявляє реальні наміри вчинити дії, що є небезпечні для себе та оточуючих неспроможність самостійно задовольнити свої основні життєві потреби. На час огляду: в свідомості. Оглянута в ліжку. Контакт носить непродуктивний характер. Багатослівна, сама з собою розмовляє, на питання відповідає не по суті, задає безліч безглуздих запитань. Злобна, напружена, не дає себе оглянути, нецензурно висловлюється. Мислення непослідовне, з розривами, маячне, висловлює маячні ідеї відношення, отруєння. Вважає, що її хочуть вбити, отруїти, агресивно налаштована до доньки та матері, говорить: «Вони мене запхали в психушку», викрикує окремі фрази, «я вискочила з вікна щоб мене не запхали в психушку, віддайте мій рентген». Емоційно сплощена. До свого стану некритична. Потребує постійного стороннього догляду та нагляду, оскільки себе не обслуговує, не може задовольнити свої основні життєві потреби.

Психічним захворюванням страждає з 2000 року, в клінічній картині наявна галюцинаторно-маячна симптоматика, під впливом якої схильна до імпульсивних дій та вчинків. Неодноразово лікувалася в психіатричній лікарні м. Рівне та в КЗ ОСОБА_8, остання виписка з КЗ ЛОР ЛОКІ - 13.03.2018 року. Після виписки ліків не приймала.

22.03.2018 з суїцидальною метою вискочила з 5-го поверху власної квартири, у звязку з чим була госпіталізована у реанімаційне відділення КМКЛ ЛШМД, пізніше в травматологічне відділення, де перебувала на стацлікуванні з 22.03.2018 по 22.05.2018 (03.05.2018 прооперована) з діагнозом: Важка поєднана травма. ЗЧМТ. Струс головного мозку. Тупа травма грудної клітки, живота, лівої нирки. Закриті множинні переломи кісток тазу. Закритий косий перелом лівої стегнової кістки зі зміщенням фрагментів. Закритий багато відламковий перелом обох кісток лівої гомілки зі зміщенням кісткових фрагментів. Закритий внутрішньо суглобовий перелом правої пяткової кістки зі зміщенням кісткових фрагментів. Належкова рана крижової ділянки.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 27.11.2008 ОСОБА_7 визнано недієздатною. Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 02.12.2011 призначено опікуна. Її усвідомлена згода відсутня через неспроможність отримання такої внаслідок наявності ознак важкого психічного розладу.

Вважає, що ОСОБА_7 потребує лікування в психіатричному стаціонарі.

В судовому засіданні прокурор пояснив, що заява про госпіталізацію недієздатної

ОСОБА_7 до психіатричного закладу підлягає задоволенню, оскільки для цього наявні всі підстави.

Представник психіатричного закладу ОСОБА_4 надала пояснення, аналогічні викладеним у заяві, обґрунтувавши необхідність госпіталізації та проведення лікування ОСОБА_7 саме в умовах стаціонару.

Лікар-психіатр ОСОБА_5 подану заяву підтримала.

Представник органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради ОСОБА_6 просила заяву задоволити.

Явку особи, щодо якої вирішується питання про примусову госпіталізацію, ОСОБА_7, у судове засідання не забезпечено у звязку з неможливістю її транспортування, що підтверджується висновком лікарської комісії від 25.05.2018 за підписом лікарів ОСОБА_4, ОСОБА_5,

ОСОБА_12, які дійшли до такого висновку у звязку із важким психосоматичним станом особи та перебуванням на ліжковому режимі із закритими множинними переломами кісток тазу, закритим багато відламковим переломом обох кісток лівої гомілки зі зміщенням фрагментів, закритим внутнішньо суглобовим переломом правої пяткової кістки зі зміщенням кісткових фрагментів.

Суд, заслухавши пояснення представника психіатричного закладу, лікаря-психіатра, представника органу опіки та піклування, з урахуванням думки прокурора, вважає, що заява про госпіталізацію недієздатної особи до психіатричного закладу в примусовому порядку підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно з ч. 4 ст.293 ЦПК України справи про надання особі психіатричної допомоги у примусовому порядку розглядаються судом у складі одного судді і двох присяжних.

На підставі Рішення Конституційного Суду N2-рп/2016 від 01.06.2016 р. визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційними) положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу», згідно з яким особа визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна.

Відповідно ч.2 до ст.70 Закону України «Про Конституційний Суд України» КСУ вказав на такий порядок виконання цього рішення: до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду.

У пункті 1 статті 5 Конвенції закріплено підстави для правомірного позбавлення особи свободи відповідно до процедури, встановленої законом, до яких належить і законне затримання психічнохворої особи, а в пункті 4 цієї статті передбачено перевірку законності такого затримання у судовому порядку.

Європейський суд з прав людини визначив вимоги, яких необхідно дотримуватися під час законного затримання психічнохворих осіб відповідно до підпункту (e) пункту 1 статті 5 Конвенції, а саме: "за винятком випадків крайньої необхідності, людина не має позбавлятися свободи до тих пір, поки не буде переконливо доведено, що вона дійсно є "психічнохворою". Сама сутність того, в чому слід переконати компетентні державні органи - наявність психічного розладу, - вимагає об'єктивної медичної експертизи; психічний розлад має бути такого характеру або ступеня, які виправдовували б обов'язкове позбавлення свободи; обґрунтованість позбавлення свободи залежить від стійкості такого розладу" (пункт 39 рішення у справі "Вінтерверп проти Нідерландів" від 24 жовтня 1979 року).

Згідно зі статтею 1 Конвенції про права інвалідів від 13 грудня 2006 року, до інвалідів належать, у тому числі, особи зі стійкими психічними порушеннями, які під час взаємодії з різними бар'єрами можуть заважати їх повній та ефективній участі в житті суспільства нарівні з іншими.

Підстави, за якими відбувається госпіталізація особи за судовим рішенням, передбачені ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу», відповідно до вимог якої особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Судовий контроль за госпіталізацією недієздатної особи до психіатричного закладу в порядку, передбаченому ст. 13 цього Закону, є необхідною гарантією захисту її прав і свобод, закріплених ст.ст. 29, 55 Конституції України, і після незалежного і неупередженого розгляду питання щодо госпіталізації недієздатної особи до психіатричного закладу суд має ухвалити рішення стосовно правомірності обмеження конституційного права такої особи на свободу та особисту недоторканність.

Як встановлено в судовому засіданні, 22.05.2018 ОСОБА_7 поступила на стаціонарне лікування в 1-ше відділення КЗ ОСОБА_8 у супроводі матері ОСОБА_9 переводом з травматологічного відділення КМКЛ ЛШМД у звязку з неадекватною поведінкою за скеруванням лікаря-психіатра КЗ ЛОР «Львівський обласний клінічний психоневрологічний диспансер» ОСОБА_10, яка зробила висновок про необхідність госпіталізації ОСОБА_7 у психіатричний стаціонар. У травматологічному відділенні КМКЛ ЛШМД перебувала на стаціонарному лікуванні після реанімаційного відділення, в яке доправлена у звязку з тим, що 22.03.2018 з суїцидальною метою вискочила з 5-го поверху власної квартири.

Відповідно до висновку комісії лікарів психіатричного відділення №1 Комунального закладу ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» №909/01.4.19 від 23.05.2018, ОСОБА_7 страждає на важкий психічний розлад. За Міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду: Параноїдна шизофренія, безперевно-прогредієнтний тип перебігу з вираженим дефектом особи в емоційно-вольовій сфері. F 20.0, що зумовлює порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, памяті та інтелекту, неможливості задоволення нею базових життєвих потреб. Хвора ОСОБА_7 потребує госпіталізації та лікування в психіатричному стаціонарі в примусовому порядку.

Судом встановлено, що рішенням Франківського районного суду м. Львова від 27.11.2008, ОСОБА_7 визнано недієздатною. Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 02.12.2011 призначено ОСОБА_13 опікуном недієздатної ОСОБА_7.

Згідно з ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, враховуючи всі обставини справи та правові норми, що їх регулюють, наявність висновку комісії лікарів-психіатрів №909/01.4.19 від 23.05.2018, зважаючи на відсутність механізму здійснення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою його опікуна та за рішенням лікаря-психіатра, та необхідністю надання ОСОБА_7 психіатричної допомоги в умовах стаціонару, суд дійшов висновку про задоволення заяви.

Керуючись ст.ст. 82, 293, 342 ЦПК України, ст. ст. 13, 14, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу», суд,-

у х в а л и в:

заяву Комунального закладу ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня», заінтересована особа орган опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, про госпіталізацію ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, як недієздатної особи до психіатричного закладу - задоволити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Львівської області через районний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне рішення складено 01.06.2018.

Головуючий суддя Р.С. Козюренко

Присяжні: ОСОБА_1

ОСОБА_2