Справа № 548/610/18
Провадження № 2/548/353/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.06.2018 року м. Хорол

Хорольський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Миркушіної Н.С.

за участю секретаря судового засідання Комаренко В.М.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Хорол цивільну справу за позовом ОСОБА_1 виробничого кооперативу «Перемога» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, за участю третьої особи - Державного реєстратора Комунальної установи « Реєстраційна служба» ОСОБА_4 про визнання договору оренди землі недійсним ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 виробничий кооператив «Перемога» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, за участю третьої особи - Державного реєстратора Комунальної установи « Реєстраційна служба» ОСОБА_4 про визнання договору оренди землі недійсним , мотивуючи його тим, що ОСОБА_2 згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 509283, виданого Хорольською РДА, Хорольським районним відділом земельних ресурсів 21.07.2008 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 22, належить земельна ділянка площею 2,26 га з кадастровим номером: :00:013:0049 та цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Шишацької сільської ради Хорольського району Полтавської області.

В судове засідання позивач СВК «Перемога» не з»явився, але подав до суду заяву про розгляд справи у відсутність їх представника -адвоката ОСОБА_5, яка надавала юридичні послуги.

В судове засідання представник позивача СВК «Перемога» - ОСОБА_6 не з»явилася, але подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, зазначивши, що позов підтримує в повному обсязі та прохала його задовольнити.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з»явився, але подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, зазначивши, що позов визнає в повному обсязі та не заперечує проти його задоволення.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з»явилася з невідомих суду причин, хоча належним чином була повідомлена відповідно до ч. 11 ст.128 ЦПК України про дату, час і місце розгляду справи, відзиву не подала.

В судове засідання третя особа державний реєстратор Комунальної установи « Реєстраційна служба» ОСОБА_4 не з»явилася, але подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, зазначивши, що при вирішенні справи покладається на розсуд суду.

У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3 ст. 211 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється,що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Врахувавши позицію позивача, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку відповідача, викладену у письмовій заяві, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

В силу ч. 4ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно з ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Повноваження сторін на вчинення дій по визнанню позову судом перевірені.

Відповідач не обмежений в цивільній процесуальній дієздатності, а тому розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, включаючи і право на визнання позову.

Як вбачається з правових позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи.

За вимогами ч. 3 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільно-процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

10 січня 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виробничим кооперативом «Перемога», в особі голови ОСОБА_7, укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого орендодавець ОСОБА_2 надає, а орендар - СВК «Перемога» приймає в строкове платне користування (оренду) земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 2,26 га на території Шишацької сільської ради Хорольського району Полтавської області.

Строк дії договору оренди землі становить 10 років (пункт 8 Договору).

Пунктом 43 Договору передбачено, що він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Державна реєстрація вказаного Договору була здійснена у Хорольському районному відділі Полтавської регіональної філії Центру ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 16.07.2012 року за № 02866.

Розділом ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1878-VІ «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно в порядку, визначеному Законом України "Про державну і реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", здійснюється з 1 січня 2013 року. До 1 січня 2012 року (9 грудня 2011 року дію вказаної норми продовжено до 1 січня 2013 року), державна реєстрація, зокрема і договорів оренди земельних ділянок проводиться територіальними органами земельних ресурсів.

Постановою Кабінету міністрів України від 09.09.2009року № 1021 «Про затвердження порядків ведення Поземельної книги і Книги записів про державну реєстрацію держаних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі» було передбачено, що у період з 01.01.2011 року до 01.01.2013 року ведення Державного реєстру земель здійснювалось посадовими особами територіальних органів Держземагенства. Єдиним нормативним актом, який регулював процедуру реєстрації договорів оренди землі станом на день реєстрації (16.07.2012 року) договору оренди землі від 10.01.2011 року був Порядок ведення Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельні ділянки та на право постійного користування земельними ділянками, договорів оренди землі, затверджений Постановою Кабінету міністрів України №1021 від 09.09.2009 року, що діяв до 01.01.2013 року.

Таким чином, державна реєстрація договорів оренди землі, відповідно до законодавства, яке діяло у 2012 році здійснювалася територіальними органами земельних ресурсів шляхом ведення Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі.

Відповідно до повідомлення відділу у Хорольському районі Держгеокадастру у Полтавській області № 366/116-18 від 22.03.2018 року підтверджується, що в Книзі записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 16 липня 2012 року вчинено запис за № 02866 щодо реєстрації договору оренди укладеного 10.01.2011 року між ОСОБА_2 та СВК «Перемога».

Даний факт підтверджується, належним чином засвідченою копією такого запису, вчиненого у Книзі записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування землею, договорів оренди землі (додається).

З огляду на викладене, наявність у Книзі записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування землею, договорів оренди землі даних про оренду зазначеної земельної ділянки за СВК «Перемога», свідчить про те, що державна реєстрація цього договору є здійсненою.

Цивільно-правові відносини щодо оренди землі регулюються нормами Конституції України, Цивільним Кодексом України, Земельним Кодексом України, Законом України "Про оренду землі" та низкою підзаконних актів.

У відповідності до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Статтями 626, 629, 638 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (частина перша статті 210 ЦК України).

Згідно положень ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобовязується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Приписи ч. 1 ст. 792 ЦК України визначають, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України "Про оренду землі".

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Аналогічні положення закріплені у ст. 93 Земельного кодексу України.

Поняття договору оренди землі розкриває ст. 13 цього Закону: договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ч. 4 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, що діяла на момент укладення договору оренди землі між СВК «Перемога» та ОСОБА_2 від 10.01.2011 року) договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Стаття 20 вказаного Закону (в редакції, що діяла на момент укладення договору оренди землі) визначає, що укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

За змістом статей 18, 20 Закону України «Про оренду землі» укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації, договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Отже, строк дії договору оренди землі починається після набрання ним чинності, а не з моменту його укладення.

ВСУ розяснено, що набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обовязки по договору, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) стає правовідносинами, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін (постанова від 18.01.2017 у справі № 6-2777цс16).

З огляду на викладені норми права, а також на положення пунктів 8, 43 Договору оренди землі від 10.01.2011 року, строк дії договору оренди землі починається після набрання ним чинності, а не з моменту його укладення.

Відтак, Договір оренди землі від 10.01.2011 року набув чинності 16 липня 2012 року та діє 10 років з цієї дати, тобто до 16 липня 2022 року.

Судом встановлено, що державна реєстрація припинення договору оренди землі від 10.01.2011 року на земельну ділянку з кадастровим номером: :00:013:0049 не здійснювалась, а проведена у Хорольському районному відділі Полтавської регіональної філії Центру ДЗК його реєстрація - не скасована та є чинною, що підтверджується відповіддю відділу у Хорольському районі ГУ Держгеокадастру у Полтавській області від 22.03.2018 року № 366/116-18, згідно якої реєстрація припинення вищевказаного договору відділом не проводилась.

Отже, на момент звернення до суду, строк дії договору оренди від 10.01.2011 року не закінчився, він є чиним.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна номер інформаційної довідки: 111385061 від 23.01.2018 року державним реєстратором Комунальної установи «Реєстраційна служба» ОСОБА_4 на підставі договору оренди землі укладеного між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 від 08.02.2017 року, за останньою зареєстровано право оренди земельної ділянки з кадастровим номером: :00:013:0049, номер запису про інше речове право : 19246213.

Тобто, у період дії договору оренди землі від 10.01.2011 року, укладеного між СВК «Перемога» та ОСОБА_2, власник земельної ділянки достовірно знаючи, що строк дії останнього не закінчився, 08 лютого 2017 року укладає новий договір оренди землі з ФОП ОСОБА_3, у відповідності з яким передає належну йому земельну ділянку загальною площею 2,2586 га, кадастровий номер: :00:013:0049, в оренду ФОП ОСОБА_3 строком на 7 років.

Таким чином, на даний час існують два договори оренди однієї і тієї ж земельної ділянки та подвійна реєстрація прав оренди на неї за різними право набувачами.

Судом встановлено, що оспорюваний договір оренди землі від 08.02.2017 року є недійсним, оскільки він не відповідає вимогам чинного законодавства, зокрема, укладений до закінчення строку дії попереднього договору оренди землі, укладеного ОСОБА_2 та СВК «Перемога», спірна земельна ділянка на момент укладення договору з ФОП ОСОБА_3 знаходилася в законному користуванні СВК «Перемога», а договір оренди між ОСОБА_2 та СВК «Перемога» розірваний у встановленому порядку не був і є чинним.

Одна й та сама земельна ділянка не може бути об'єктом оренди двох договорів оренди землі, укладених з різними орендарями та не може бути передана в користування без припинення права попереднього користувача (орендаря). Власники земельної ділянки на час дії раніше укладеного договору оренди землі позбавлені права повторної її передачі в оренду іншій особі.

Під час укладення договору оренди землі від 08.02.2017 року між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 було порушено вимоги ч. 1 ст. 203 ЦПК України, згідно якої, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинень правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою і шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права і інтересу.

Згідно ч. 2 ст.16 ЦК України та ч. 3 ст. 152 ЗК України визнання правочину (угоди) недійсним одним із способів захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки.

Відповідно до ст.ст. 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що договір оренди землі від 08.02.2017, укладений між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 є недійсним, так як даний спірний договір порушує право оренди СВК «Перемога» - законного орендаря земельної ділянки на підставі чинного договору оренди землі від 10.01.2011 року.

Крім того, одночасне існування державної реєстрації кількох прав оренди на одну і ту ж земельну ділянку суперечить вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-ІV, який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою речових та інших прав, які підлягають державній реєстрації, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна.

Відповідно до положень п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями;під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних інформаційних систем, документів та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов'язані безоплатно протягом трьох робочих днів з моменту отримання запиту надати державному реєстратору запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі.

Однак під час реєстрації договору оренди землі між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_2 державним реєстратором КУ «Реєстраційна служба» ОСОБА_8 у повній мірі не були дотримані вимоги законодавства, що регулює порядок реєстрації договорів оренди земельних ділянок, зокрема, не було здійснено запити до відповідних органів з метою перевірки наявності вже зареєстрованих прав на земельну ділянку, яка була предметом договору оренди.

З метою запобігання випадкам подвійної реєстрації прав оренди на земельну ділянку з різними набувачами Державною реєстраційною службою України було направлено лист розяснення від 06.08.2013 року №2951/05-15-13 «Щодо запобігання випадкам подвійної реєстрації прав оренди на земельні ділянки за різними правонабувачами», за змістом якого державним реєстраторам було доведено до відома про необхідність запитування від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент реєстрації законодавства проводили державну реєстрацію прав оренди землі, які виникли та зареєстровані в установленому законом порядку до 01 січня 2013 року, витребування необхідної інформації (довідок, копій документів тощо), необхідних для реєстрації прав та їх обтяжень про наявність або відсутність зареєстрованих договорів оренди землі у органів, що здійснювали таку реєстрацію до 01.01.2013 року.

Однак, згідно відповіді та копій документів, на підставі яких здійснювалася державна реєстрація права оренди на земельну ділянку з кадастровим номером : :00:013:0049 за ФОП ОСОБА_3 (лист КУ «Реєстраційна служба» № 01-09/26 від 01.03.2018 року) встановлено, що державний реєстратор всупереч вимог закону не перевірив відсутність вже зареєстрованих прав на вищезазначену земельну ділянку в органі, до компетенції якого раніше належали відповідні функції, що в свою чергу призвело до існування подвійної реєстрації прав оренди земельної ділянки та суттєвого порушення прав позивача, який має законні підстави користування спірною земельною ділянкою. Одночасна реєстрація договорів оренди землі становила втручання в право позивача на мирне користування майном, передбачене ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно вимог до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

У відповідності до приписів п.п. 1 та 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації та рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Отже, зі змісту вищезазначених положень закону вбачається, що записи до державного реєстру вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень. Записи скасовуються, якщо підстави, за яких вони були внесені, визнані судом недійсними.

Таким чином рішення суду про визнання недійсним договору оренди землі є самостійною підставою для скасування запису про державну реєстрацію договору оренди землі та при отриманні державним реєстратором рішення суду, що набрало законної сили, він зобов'язаний скасувати відповідний запис про державну реєстрацію прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його прав на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

СВК «Перемога» понесені судові витрати, які складаються з судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

З метою отримання правової допомоги щодо попередньої консультації про характер спірних правовідносин та підготовки процесуальних документів, а саме позовної заяви про визнання недійсним договору оренди землі від 08.02.2017, укладеного між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3, позивачем було укладено договір про надання правничої допомоги № 09/18 від 05.02.2018 року (додається).

У відповідності з ч. 3 ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, повязані з розглядом справи.

Згідно ст. 137 ЦПК України, витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, повязані з розглядом справи покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Витрати, повязані з оплатою правничої допомоги адвоката становлять 2466,8 грн., що підтверджується договором про надання правничої допомоги № 09/18 від 05.02.2018 року, актом приймання-передачі виконаних робіт, детальним описом робіт (надання послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для розгляду справи, попереднім (орієнтовним) розрахунком суми судових витрат, квитанцією про оплату послуг адвоката та платіжним дорученням.

Пунктом 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року4 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» визначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

У відповідності до п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс у звязку з розглядом справи становить 4228,8 грн.

Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному судочинстві, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України, враховуючи, що позивачем доведено і належними доказами підтверджено, що дійсно порушено його право , суд вважає, що є правові підстави для задоволення позовних вимог позивача про визнання договору оренди землі недійсним, підтвердджені , а тому позов слід задоволити.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 11, 15, 16, 203, 215, 216 ЦК України, ст.ст. 1-18, 76-81, 141, 209-241, 259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 виробничого кооперативу «Перемога» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, за участю третьої особи - Державного реєстратора Комунальної установи « Реєстраційна служба» ОСОБА_4 про визнання договору оренди землі недійсним ,- задовольнити повністю.

Визнати недійсним договір оренди землі, укладений 08 лютого 2017 року між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3, на земельну ділянку площею 2,2586 га з кадастровим номером: :00:013:0049 на території Шишацької сільської ради Хорольського району Полтавської області.

Стягнути з відповідачів ОСОБА_3, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер : НОМЕР_1 та ОСОБА_2, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер : НОМЕР_2 по ? частці з кожного на користь позивача ОСОБА_1 виробничого кооперативу «Перемога» судові витрати у сумі 4 228, 8 грн. (чотири тисячі двісті двадцять всім грн. вісімдесят коп.), які складаються з : судового збору у розмірі 1762 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві грн.) та витрат на правничу допомогу у розмірі 2466, 80 грн. (дві тисячі чотириста шістдесят шість грн. вісімдесят коп.).

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до пп.15.5 п.15розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України,до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Хорольський районний суд Полтавської області.

Повний текст судового рішення складено 11.06.2018 року.

Суддя : Н.С. Миркушіна