Справа №560/244/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 червня 2018 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:
головуючого - судді Оборонової І.В.,
за участю секретаря Волкодав А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дубровиця справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру стягуваних аліментів,
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 та просить змінити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_3 на підставі рішення Дубровицького районного суду від 11 лютого 2013 року по цивільній справі №1706/1803/12 у розмірі по 200,00 грн. на кожну дитину щомісячно та стягувати з ОСОБА_2 аліменти на її користь на утримання дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі в розмірі по 1000,00 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дітьми повноліття.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 13 серпня 2004 року по 22 травня 2013 року. Від даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: дочку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 11 лютого 2013 року по справі №1706/1803/12 було стягнуто з відповідача ОСОБА_3 аліменти на користь позивача на утримання дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі по 200,00 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття.

Однак, присуджених зазначеним рішенням аліментів на утримання дітей недостатньо для їх належного утримання, оскільки в Україні відбуваються значні інфляційні процеси, подорожчали продукти харчування та товари загального вжитку, а також у позивача змінився матеріальний стан.

В той же час відповідач офіційно ніде не працює, однак отримує дохід та спроможний сплачувати аліменти на дітей щомісячно у більшому розмірі, ніж визначено попереднім рішенням суду. Крім того, з часу присудження аліментів істотно збільшився і прожитковий мінімум для дитини відповідного віку.

До початку судового засідання від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позов підтримує, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, про що свідчить розміщене оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про його виклик (а.с.34) в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Суд, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим провести заочний розгляд справи.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13 серпня 2004 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований Берестівською сільською радою Дубровицького району Рівненської області. Вказаний шлюб рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 22 травня 2013 року було розірвано (а.с.7).

Від даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьком яких, згідно копій свідоцтв про народження (а.с.5,6) є відповідач - ОСОБА_6.

Рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 11 лютого 2013 року по справі №1706/1803/12 з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі по 200,00 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття (а.с.8) та 08.04.2013 року було видано виконавчий лист (а.с.12-13).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено право кожної дитини на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Стаття 182 СК України встановлює, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них.

Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Виходячи із системного аналізу положень ст. 192 СК України, зробленого у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року №143цс13, зазначена стаття вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану.

Згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2018 року становить 1860 гривень. З 01 липня 2018 року становитиме 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень.

Як визначено у статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з принципами Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. (Принцип 2).

Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. (Принцип 4)

Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Він повинен, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. (Принцин 6).

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У роз'ясненні викладеному у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 р. у справі № 6-143цс13. зазначено, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

В обґрунтування позовних вимог щодо збільшення розміру аліментів позивач посилається на погіршення її матеріального стану після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів. Вказує на те, що в Україні відбуваються значні інфляційні процеси, подорожчали продукти харчування та товари загального вжитку, а також у неї змінився матеріальний стан, а тому стягуваних рішенням суду аліментів не вистачає на утримання дітей.

За наведених обставин, враховуючи вищевикладене та загальні засади регулювання сімейних відносин, визначених у статті 7 СК України, де вказується на рівність прав і обов'язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї, а також, приймаючи до уваги положення частини другої статті 182, ст.192 СК України, суд вважає позовні вимоги обгрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

При подачі позову, позивачем сплачено судовий збір у сумі 704,80 грн.

У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, із відповідача на користь позивача слід стягнути 704,80 грн.

На підставі ст.ст. 180-183, 192 Сімейного Кодексу України, керуючись ст. 5 Закону України Про судовий збір ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 223, 259, 263-265, 280 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити.

Змінити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на підставі рішення Дубровицького районного суду від 11 лютого 2013 року по цивільній справі №1706/1803/12 на користь ОСОБА_1 та в подальшому стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, жителя АДРЕСА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) аліменти на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, жительки АДРЕСА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на утримання дітей: дочки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі в розмірі по 1000,00 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, із проведенням індексації розміру аліментів відповідно до Закону, починаючи з дня набрання даним рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття.

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, жителя АДРЕСА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, жительки АДРЕСА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 коп.) понесених позивачем судових витрат по оплаті судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуто Дубровицьким районним судом Рівненської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Рівненської області через Дубровицький районний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня складення повного заочного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя:підпис

З оригіналом згідно

Суддя Дубровицького

районного суду

Рівненської області Оборонова І.В.