Справа № 149/3203/17
Провадження №2/149/112/18
Номер рядка звіту 49
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18.05.2018 року Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Вергелеса В.О.,

з участю секретаря Парфьонової О.О.,

позивача ОСОБА_1, представника адвоката ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3, представника адвоката ОСОБА_4,

представника третьої особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмільнику справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Хмільницької міської ради Вінницької області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення його батьківських прав стосовно малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та про стягнення з ОСОБА_3 на її користь аліментів на утримання дитини.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 30.06.2012 року народився син ОСОБА_6 Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі в період з 20 листопада 2011 року по 25 листопада 2016 року, що підтверджується рішенням Хмільницького міськрайонного суду від 14.11.2016 року. Сторони під час зареєстрованого шлюбу разом фактично спільно не проживали та спільного господарства не вели. Сина ОСОБА_7 позивачка народила в місті Хмельницькому, де проживала разом із своєю матір'ю ОСОБА_8, а відповідач ОСОБА_3 проживав у місті Хмільнику. Відповідач працював робітником шино-монтажу, але при цьому офіційно на роботі оформлений не був. Матеріальної допомоги на утримання малолітнього сина та на її утримання на період догляду за дитиною відповідач ОСОБА_3 належним чином не надавав. Вихованням сина ОСОБА_7 займалася позивачка та її матір. Періодично позивачка із дитиною приїжджали у гості до відповідача та його батьків. Гостювали в них від двох-трьох до шести днів. У них були нормальні відносини, хоча разом сторони не проживали та не вели спільного господарства. З 2013 року син ОСОБА_7 перебував на черзі для влаштування до Хмельницького дошкільного навчального закладу № 20 "Білочка". Оскільки в дитячому садочку в місті Хмельницькому не було місць, в лютому 2016 року відповідач ОСОБА_3 та його батьки запропонували оформити сина до дитячого садочка у місті Хмільнику. На їх пропозицію вона погодилася, так як це відповідало інтересам дитини. 22 лютого 2016 року позивачка привезла дитину до відповідача і син ОСОБА_7 почав проживати разом із батьком та відвідувати дошкільний навчальний заклад № 1 "Пролісок" у місті Хмільнику. Між ними була домовленість такою, що син буде в місті Хмільнику ходити до дитячого садочка поки в місті Хмельницькому підійде черга у дитячому садочку. Вона не менше 4-5 разів на тиждень телефонувала до свекрухи та цікавилась дитиною. Згодом, коли відносини погіршились, позивачка телефонувала спільним знайомим, щоб дізнатись, як її син. Однак з 29 червня 2016 року відповідач почав перешкоджати їй бачитись із сином та спілкуватись із ним. На даному підґрунті між сторонами виник конфлікт. Між сторонами виник спір щодо визначення місця проживання малолітньої дитини. Рішенням Хмільницького міськрайонного суду від 7 листопада 2016 року було визначено місце проживання дитини з матір"ю. Судом було вирішено відібрати дитину у відповідача ОСОБА_3 та повернути його позивачці. З листопада 2016 року син проживає із позивачкою в місті Хмельницькому. Внаслідок неповернення дитини, перешкоджання у побаченні та спілкуванні із дитиною, заподіянням відповідачем ОСОБА_3 позивачці у присутності дитини тілесних ушкоджень, дитині було спричинено психологічну травму, від чого дитина захворіла на цукровий діабет першого типу, важкої форми. Син став інвалідом.

З листопада 2016 року по даний час відповідач ОСОБА_3 без поважних на те причин до дитини не навідувався, не спілкувався із сином ні по телефону ні очно, його вихованням та оздоровленням не займався. Матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав. Відповідач не цікавився станом здоров'я сина, який по його вині важко захворів та щомісячно потребує лікування. Важає, що є визначені законом підстави для позбавлення відповідача батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 2500 гривень.

Ухвалою суду від 05.04.2018 року було зобов"язано орган опіки та піклування - виконавчий комітет Хмільницької міської ради розглянути питання та надати суду висновок про доцільність/недоцільність позбавлення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських прав по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні надала пояснення, аналогічні тим обставинам, які викладені нею у позовній заяві, а також у відповіді на відзив. Також пояснила, що батько дитини повинен займатись вихованням дитини, забезпечувати матеріально, також піклуватися про фізичний та духовний розвиток дитини, тобто дбати про його нормальне самоусвідомлення, але фактично відповідач ОСОБА_3 без поважних причин понад один рік свідомо самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню сина. Також пояснила, що відповідач буде перешкоджати їй везти дитину за межі України, в тому числі на лікування, а це буде створювати для неї і для дитини значні незручності та проблеми. Тому позивач вважає, що позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав буде в інтересах дитини. Разом з тим пояснила, що вона не повідомляла відповідача ОСОБА_3 про хворобу дитини, не зверталася до нього з проханням у наданні матеріальної допомоги на лікування сина, а також не спілкувалася з приводу лікування сина, в тому числі і за межами України.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав, просив суд у його задоволенні відмовити з підстав наведених у відзиві на позов. Також пояснив, що він хоче дбати і буде дбати про сина, хоче як батько приймати участь у його вихованні та самоусвідомленні. Після того, як за рішенням суду у нього забрали сина, він враховуючи те, що дитині цим було заподіяно певну психічну травму, щоб не погіршувати психічний стан сина, вважав за краще певний час не відвідувати сина та певний час з ним не спілкуватися. Йому не було відомо про те, що син захворів на цукровий діабет. Про це він дізнався вже тоді, коли позивач звернулася з даним позовом до суду. Позивач про це йому не повідомляла. Вважає, що дитина захворіла через те, що отримала психічну травму внаслідок того, що дитину забрали від нього. Син був дуже прив'язаний до нього, вони проводили багато часу разом, а оскільки мама не появлялася, влаштовуючи своє особисте життя, то син душею прикипів до нього. Саме насильницьке відібрання дитини від нього могло спричинити та, скоріш за все, і спричинило психологічну травму ОСОБА_7 та потягло інші важкі наслідки. Пояснення позивачки є частково неправдивими, частково - спотвореними, а позовні вимоги про позбавлення батьківських прав, є взагалі безпідставними, незаконними та належним чином необгрунтованими. Після того, як йому стали відомі ці обставини, він добровільно сплачує аліменти, перераховуючи кошти відповідачу. Так як його матеріальне становище на даний час погіршилося, а доходи від роботи значно зменшилися, може сплачувати аліменти у розмірі 1000 гривень щомісячно.

Представник третьої особи - органу опіки та піклування Виконавчого комітету Хмільницької міської ради ОСОБА_5 в судовому засіданні висловила думку, що позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, не буде відповідати інтересам дитини.

Судом встановлені наступні факти, обставини та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з рішення Хмільницького міськрайонного суду від 14.11.2016 року у справі № 149/2019/16-ц, яке набрало чинності 25.11.2016 року, сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі в період з 20.11.2011 року по 25.11.2016 року. Вказаним рішення суду шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано (а.с.9).

30.06.2012 року народився ОСОБА_6, батьком якого є ОСОБА_3, а матірю - ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії І-БВ № 276635 від 02.08.2016 року виданим Хмельницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області (а.с. 10).

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 07.11.2016 року, яке набрало чинності 30.11.2016 року, в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_6 та стягнення аліментів відмовлено. Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визначено місце проживання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, разом з матірю ОСОБА_1. Вказаним рішенням судом у ОСОБА_3 відібрано малолітнього сина ОСОБА_6 та повернено його матері ОСОБА_1 (а.с. 11-13).

На даний час ОСОБА_1 разом з сином ОСОБА_6 проживає за адресою АДРЕСА_1 (а.с.15-17).

Відповідно до довідки від 20.11.2017 року № 36 Хмельницького дошкільного навчального закладу № 20 "Білочка" Департаменту освіти та науки Хмельницької міської ради, дитина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 01.09.2016 року по даний час відвідує Хмельницький дошкільний навчальний заклад № 20 "Білочка". Батько ОСОБА_3 протягом усього періоду відвідування дитиною ДНЗ № 20 не брав участі у вихованні сина (у дитячий садок не з"являвся, з вихователями не спілкувався, та не цікавився виховним процесом сина, не відвідував батьківські збори ( а.с. 18 ).

Судом також встановлено, що малолітня дитина сторін у справі ОСОБА_6, хворий на цукровий діабет тип 1, важка форма, дитина інвалід-дитинства, стоїть на "Д" обліку в лікаря-ендокринолога в Хмельницькій МДП, що підтверджується висновком ЛКК 358 від 29.11.2017 року Хмельницької міської дитячої лікарні, випискою з медичної карти стаціонарного хворого № 6 Хмельницької обласної дитячої лікарні, консультативним висновком ЛКК від 20.01.2017 року Хмельницької обласної дитячої лікарні, медичним висновком № 31 про дитину інваліда віком до 18 років від 03.02.2017 року, довідкою від 16.01.2017 року Хмельницької обласної клінічної дитячої лікарні, випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 3267 від 27.11.2017 року Вінницького обласного клінічного високоспеціалізованого екдокринологічного центру ( а.с. 20-25 ).

Також судом встановлено обставини, які стосуються проживання малолітнього ОСОБА_6 в 2016 році у місті Хмільнику разом з батьком ОСОБА_3 до його відібрання за рішенням суду, та відносини, які на той час склалися між батьком та дитиною.

Як вбачається з характеристики КЗ ДНЗ № 1 "Пролісок" відносно малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, дитина з 06.03.2016 року систематично відвідувала середню групу № 2, фізичний та психологічний стан розвиток дитини відповідає віку. Хлопчик врівноважений, добрий, чемний, турботливий, щирий, вміє знаходити спільну мову з однолітками. Приймає участь у заняттях. Любить слухати вірші, казки, оповідання. Завжди охайно одягнений, чистий, підстрижений. Дуже любить батька - ОСОБА_3 Також вбачається, що батько піклується про ОСОБА_7, постійно бере участь у батьківських зборах, ремонті групової кімнати. Робить все для того, аби дитина зростала щасливою та всебічно розвиненою особистістю ( а.с. 85).

Відповідно до довідки КЗ ДНЗ № 1 "Пролісок" від 28.07.2016 року, дитина ОСОБА_6 відвідує середню групу № 2 "Вишенька" ДНЗ № 1 в м. Хмільнику, батько дитини ОСОБА_3 виховує дитину один, мати за час відвідування дитиною садочка участі у вихованні не приймала. Батько виконує батьківські обов"язки одноосібно ( а.с. 86).

Судом також встановлено, що ОСОБА_3 позитивно характеризується за місцем проживання, що підтверджується характеристикою від 16.01.2018 року за № 07-21/73, відповідно до якої ОСОБА_3 зарекомендував себе як добропорядний громадянин, ввічливий, доброзичливий. За характером спокійний, врівноважений. За період проживання за вищезазначеною адресою скарг від сусідів не надходило. До кримінальної відповідальності не притягувався. ОСОБА_3 є здоровою людиною (а.с. 82-84).

Відповідно до довідки Хмільницького міськрайонного відділу ДВС № 15.31-25/516 від 11.01.2018 року щодо ОСОБА_3 не погашених платежів по адміністративних, цивільних, кримінальних справах не значиться. Станом на 11.01.2018 року відкритих виконавчих проваджень у Хмільницькому міськрайонному відділі ДВС не має (а.с.78).

Відповідно до квитанцій за січень, лютий 2018 року, ОСОБА_3 на утримання сина перераховано ОСОБА_1 2040 гривень (а.с.79,80).

Рішеннямвиконкому Хмільницької міської ради, як органом опіки та піклування, 15.05.2018 року, надано висновок № 194, що позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_6, 30.06.2012 року, не буде відповідати інтересам дитини (а.с. 121-124).

Характеристика на дитину ОСОБА_6 від 17.05.2018 року практичного психолога та завідуючої дошкільним навчальним закладом, який наданий позивачем ОСОБА_1 на спростування висновку органу опіки та піклування, висновку органу опіки та піклування від 15.05.2018 року № 194 та мотивів відповідно до яких орган опіки та піклування прийшов до такого висновку, не спростовує, і на думку суду лише підкреслює те, що в інтересах дитини, з врахуванням її стану здоров"я, емоційного стану, та конфлікту між батьками з приводу дитини, батьки дитини спільними зусиллями повинні убезпечити дитину від впливу тих стосунків, які між ними склалися.

Відповідно до ч.1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Відповідно до статті 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Відповідно до пунктів 1-5 статті 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обовязку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до частини 1 статті 164 СК України батьки можуть бути позбавленні батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дітей.

Відповідно до частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, частин 7, 8 статті 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в як найкращих інтересах дитини.

Відповідно до статті 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до частини 1 статті 164 СК України мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Із роз'яснень, викладених у пунктах 15,16,18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року, зі змінами внесеними постановою № 20 від 19 грудня 2008 року, вбачається, що позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Перевіривши та оцінивши доводи позивача ОСОБА_1 та її представника, доводи та заперечення відповідача ОСОБА_3, думку представника органу опіки і піклування виконкому Хмільницької міської ради, дослідивши надані ними докази та оцінивши їх в сукупності, суд прийшов до висновку, що відсутні визначені законом підстави для позбавлення відповідача ОСОБА_3 батьківських прав по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. При цьому суд зазначає, що неприязні відносини між сторонами у справі, спір з приводу виховання та місця проживання сина, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав відповідача у справі. Позивачем ОСОБА_1 та її представником не доведено, що батько дитини ОСОБА_3 свідомо та умисно ухиляється від виконання батьківських обов'язків. Позивачем у справі та її представником перед судом не доведено, а судом не встановлено, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_6 буде в інтересах дитини.

Враховуючи викладені обставини, приймаючи до уваги висновок органу опіки і піклування виконкому Хмільницької міської ради, cуд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 в цій частині позовних вимог.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача ОСОБА_3 аліментів на утримання малолітньої дитини, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1, 2 Закону України "Про охорону дитинства"батьки зобов'язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку.

Згідно з ст. ст. 180, 182 СК України, батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров"я та матеріальне становище дитини, стан здоров"я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, а частиною 1 ст. 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Частиною 3 ст. 181 СК Українипередбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

За приписами ч.2 ст. 182 СК Українимінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України і роз'яснень, викладених в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів",якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

З огляду на викладене, оцінивши наявні у матеріалах справи докази, з урахуванням стану здоровя дитини, стану здоровя та матеріального становища відповідача, відсутність в останнього інших неповнолітніх дітей, а також інші обставини, що мають істотне значення, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню шляхом присудження з відповідача на користь позивача аліментів на малолітню дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 1800 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Питання про судові витрати вирішити відповідно до вимог статей 133-142 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1-12,76-81,133-142,258,259,263-268,353,354 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про позбавлення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, батьківських прав відносно сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) аліменти на малолітню дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1800 гривень щомісячно, починаючи з 07.12.2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) витрати по оплаті професійної правничої допомоги адвоката в розмірі 2500 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до державного бюджету України 640 гривень судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Вінницької області протягом 30 днів з дня його проголошення до або через Хмільницький міськрайонний суд. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Вергелес В.О.