Ухвала

Іменем України

24 травня 2018 року

м. Київ

справа № 362/814/17

провадження № 61-21000ск18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., ХоптиС. Ф.,

розглянув касаційну товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області, у складі головуючого судді Корнієнко С. В., від 20 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Київської області, у складі колегії суддів: Верланова С. М., Сліпченка О. І., Савченка С. І., від 15 лютого 2018 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості та збитків за договором фінансового лізингу,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (далі - ТОВ «Порше Лізинг Україна») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості та збитків за договором фінансового лізингу.

Позовна заява мотивована тим, що 15 жовтня 2013 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ОСОБА_4 було укладено договір про фінансовий лізинг № 00008751, відповідно до умов якого позивач зобов'язався передати у розпорядження ОСОБА_4 об'єкт лізингу - транспортний засіб марки «VW Passat В7 2,0 І TDI», 2013 року виробництва, шасі НОМЕР_1, двигун НОМЕР_2, а останній зобов'язався прийняти об'єкт лізингу і сплатити платежі відповідно до договору та згідно з графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів, який є невід'ємною частиною договору, на загальну суму 35 200, 00 доларів США, не враховуючи авансового платежу на суму 8 800, 00 доларів США, а ОСОБА_5 поручилася перед позивачем у повному обсязі за виконання ОСОБА_4 своїх зобов'язань за договором про фінансовий лізинг.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_4 умов договору щодо сплати лізингових платежів ТОВ «Порше Лізинг Україна» відповідно до умов договору направляло на адресу ОСОБА_4 перше, друге та третє нагадування про несплату, а 18 березня 2015 року направило йому вимогу про сплату заборгованості за договором, повернення об'єкта лізингу та повідомлення про відмову від договору. ОСОБА_4 отримав вимогу позивача 24 березня 2015 року, однак відповідно до умов договору про фінансовий лізинг заборгованість до 27 березня 2015 року не сплатив та об'єкту лізингу до 07 квітня 2015 року не повернув.

Позивач вважає, що у зв'язку з розірванням договору про фінансовий лізинг за ініціативою ТОВ «Порше Лізинг Україна» відповідачі відповідно до умов договору про фінансовий лізинг повинні компенсувати плату за фактичний час користування об'єктом лізингу з грудня 2015 року по січень 2017 року та сплатити матеріальні збитки у зв'язку з відновленням його порушеного права на повернення об'єкту лізингу.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути у солідарному порядку з відповідачів на свою користь плату за фактичний час користування об'єктом лізину у розмірі 379 201, 82 грн та матеріальні витрати, що виникли у зв'язку з відновленням порушеного права (реальні збитки) у розмірі 22 794, 00 грн, а також вилучити об'єкт лізингу - транспортний засіб типу «VW Passat В7 2,0 І TDI», 2013 року виробництва, шасі НОМЕР_1, двигун НОМЕР_2 та передати його ТОВ «Порше Лізинг Україна».

20 листопада 2017 року рішенням рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області ТОВ «Порше Лізинг Україна» відмовлено у задоволенні заявлених позовних вимог.

15 лютого 2018 року постановою Апеляційного суду Київської області рішення суду першої інстанції залишено без змін.

19 березня 2018 року ТОВ «Порше Лізинг Україна» було подано до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Київської області від 15 лютого 2018 року.

У касаційній скарзі ТОВ «Порше Лізинг Україна» просить скасувати рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Київської області від 15 лютого 2018 року і ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, обґрунтовано тим, що районний та апеляційний суди повно і всебічно не з'ясували обставини справи та дійшли необ'єктивного висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог. Судами попередніх інстанцій не враховано, що відповідач не компенсував плату за фактичний час користування об'єктом лізингу з грудня 2015 року по січень 2017 року та не надано належної оцінки умовам договору про фінансовий лізинг та графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів. Також заявник вказує, що суди помилково прийняли до уваги висновки та встановлені обставини у рішенні Апеляційного суду Київської області від 26 травня 2016 року, яким відмовлено у задоволені позову ТОВ «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості та збитків, оскільки у даній справі предмет спору інший.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегії суддів дійшла наступного висновку.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, ухвалюючи рішення у справі, вказав про те, що позовні вимоги ТОВ «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є необґрунтованими та безпідставними. Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій врахували обставини, що були встановлені рішенням Апеляційного суду Київської області від 26 травня 2016 року у справі № 362/7003/15-ц за позовом ТОВ «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості та збитків за договором про фінансовий лізинг та рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 січня 2017 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 15 червня 2017 року, у справі №362/ 4088/16-ц за позовом ОСОБА_4 до ТОВ «Порше Лізинг Україна», третя особа: регіональний сервісний центр МВС України ТЦС МВС №3244, про припинення права власності на транспортний засіб та визнання права власності. У вказаних справах суди встановили, що ОСОБА_4 зобов'язання за договором про фінансовий лізинг від 15 жовтня 2013 року виконав у повному обсязі, залишкова вартість об'єкта лізингу становить 0,00 доларів США, а також визнано за ОСОБА_4 право власності на об'єкт лізингу - транспортний засіб типу «VW Passat В7 2,0 І TDI», 2013 року виробництва, шасі НОМЕР_1, двигун НОМЕР_2.

Відповідно до положень статей 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до положень частини третьої статті 10 та частини першої статті 60 ЦПК України, 2004 року, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно частини третьої статті 61 ЦПК України, 2004 року, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню, обставині, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Аналогічну норму містить частина четверта статті 82 ЦПК України, в якій зокрема вказано, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, ухвалюючи рішення у справі, місцевий суд, врахувавши обставини, встановлені рішенням Апеляційного суду Київської області від 26 травня 2016 року у справі № 362/7003/15-ц та рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 січня 2017 року у справі № 362/4088/16-ц, які у силу положень частини третьої статті 61 ЦПК України, 2004 року, та частини четвертої статті 82 ЦПК України мають преюдиційне значення, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити, якщо суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень не вбачається неправильного застосування судами апеляційної та першої інстанцій норм матеріального права, а також порушення норм процесуального права. Доводи касаційної скарги не викликають розумних сумнівів у правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій вищевказаних норм матеріального права та їх тлумачення судами.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно з частиною п'ятою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Київської області від 15 лютого 2018 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості та збитків за договором фінансового лізингу - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников

О. В. Білоконь

С. Ф. Хопта