Постанова

Іменем України

16 травня 2018 року

м. Київ

справа № 454/32/16-ц

провадження № 61-6496св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О., Погрібного С. О.,

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Фермерське господарство «БуркаВ. В.»,

відповідач - держава Україна в особі Державної казначейської служби України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника Фермерського господарства «Бурка В. В.» - Бурки Валерія Володимировича на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 13 вересня 2016 року у складі судді Струс Т. В. та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 21 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Цяцяка Р. П., Ванівського О. М., Шеремети Н. О.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року Фермерське господарство «Бурка В. В.» (далі - ФГ «Бурка В. В.»)звернулося до суду із позовом до держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 25 грудня 2013 року рекомендованим листом із Галицького районного суду м. Львова він отримав ухвалу від 16 грудня 2013 року у справі № 461/14879/13-ц про повернення позовної заяви ФГ «Бурка В. В.» до державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС Головного управління юстиції у Львівській області Мироненка В. В. про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного рішення державного виконавця. Незаконними діями судді Галицького районного суду міста Львова при розгляді позовної заяви ФГ «Бурка В. В.», йому як представнику ФГ «Бурка В. В.», було завдано моральної шкоди, яка полягала у приниженні ділової репутації, моральних переживаннях, у зв'язку з позбавленням права доступу до правосуддя, порушенням нормальних життєвих стосунків з оточуючими.

Посилаючись на викладене, ФГ «Бурка В. В.» просило стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 1 000 000 грн з підстав, передбачених статтями 8, 40, 55, 56 Конституції України.

Ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 06 січня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 11 квітня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 липня 2016 року, у відкритті провадження у частині позовних вимог до Галицького районного суду м. Львова відмовлено.

Заочним рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 13 вересня 2016 року в задоволенні позову ФГ «Бурка В. В.» відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що дії судді Галицького районного суду м. Львова при постановленні ухвали від 16 грудня 2013 року не визнані незаконними, а тому відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди.

УхвалоюАпеляційного суду Львівської області від 21 листопада 2016 рокузаочне рішення Сокальського районного суду Львівської області від 13 вересня 2016 року залишено без змін.

Апеляційний суд, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, указав на те, що ні позовна заява, ні апеляційна скарга ФГ «Бурка В. В.» не містять доводів про те, якими саме неправомірними діями чи бездіяльністю держави Україна в особі Державної казначейської служби України як відповідача у справі, було принижено ділову репутацію вказаної юридичної особи або які саме дії відповідача були спрямованими на зниження престижу чи підрив довіри до діяльності ФГ «Бурка В. В.»

У грудні 2016 року представник ФГ «БуркаВ. В.» - Бурка В. В. подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на заочне рішення Сокальського районного суду Львівської області від 13 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 21 листопада 2016 року, в якій просив скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами першої й апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права. Вказував на те, що суди зобов'язані були захистити права гарантовані статтею 56 Конституції України, і задовольнити його позов або на підставі статті 40 Конституції України та статті 23 ЦК України вказати в рішенні, що в результаті незаконних дій Галицького районного суду м. Львова не відбулося і не могло відбутися приниження ділової репутації його фермерського господарства, що права не порушувались і не порушуються, але цього не було зроблено, в результаті чого було порушено норми цієї статті.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 грудня 2016 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, а ухвалою від 26 квітня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають вимогам статей 213, 214 ЦПК України 2004 року (у редакції станом на час ухвалення судових рішень у справі) щодо законності та обґрунтованості.

Судом установлено, що 25 грудня 2013 року позивач рекомендованим листом з Галицького районного суду м. Львова отримав ухвалу від 16 грудня 2013 року у справі №461/14879/13-ц про повернення позовної заяви ФГ «Бурка В. В.» до державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС Головного управління юстиції у Львівській області Мироненка В. В. про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного рішення державного виконавця.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов'язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Отже, правильними є висновки суду першої інстанції, з якими погодився й суд апеляційної інстанції, що позовні вимоги не знайшли свого обґрунтування при розгляді справи, оскільки позивач не довів незаконності дій або бездіяльності чи незаконності рішення суду з ознаками неправомірності, а тому за умов відсутності решти складових - наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв'язок між його діями та шкодою, для виникнення зобов'язання відшкодування шкоди відповідно до вимог статті 1176 ЦК України підстави відсутні.

Розглядаючи зазначений позов, суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів попередніх інстанцій по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника Фермерського господарства «Бурка В. В.» - Бурки Валерія Володимировича залишити без задоволення.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 13 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 21 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

С.О. Погрібний

О.В. Ступак

Г. І.Усик