АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2018 року м. Київ

Справа № 22-2989 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Новак А.В.

Унікальний № 752/21691/13-ц Доповідач - Гаращенко Д.Р.

Апеляційний суд міста Києва. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Телятник І.М.

розглянувши у судовому засіданні справу, за апеляційною скаргою Київського національного університету імені Тараса Шевченка - Кузіної Людмили Володимирівни, на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 січня 2018 року у справі за позовом Київського національного університету імені Тараса Шевченка до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Міністерство оборони України про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

Згідно з ч. 6 ст. 147 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII &q?ок;Про судоустрій і статус суддів&q?й ; у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті &q?ку;Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII &quп.;Прикінцеві та перехідні положення&q?ре; Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII &q?ок;Про судоустрій і статус суддів&q?й ; апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Підпунктом 8) п. 1 Розділу XIII &q?. ;Перехідні положення&q?ех; ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017) установлено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У грудні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Міністерство оборони України про стягнення заборгованості та виселення.

З урахуванням уточнених позовних вимог та зміни підстав позову, просив стягнути з відповідачів солідарно суму боргу у розмірі 126 852,90 грн. за проживання та користування кімнатами НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5 гуртожитку АДРЕСА_1.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що в рамках співпраці по підготовці спеціалістів між позивачем та Міністерством оборони України (далі - МОУ) було укладено декілька договорів про надання в тимчасове користування приміщень гуртожитку університету для заселення офіцерів-слухачів та їх родин на період навчання, а саме договір «Про підготовку спеціалістів» від 11.09.1995 р. та додаткові угоди до нього № 07-94 від 21.02.1997 р., № 07-94-1 від 28.10.1998 р. За умовами яких МОУ було передано у користування блок-секції у гуртожитку АДРЕСА_1. Оплата за проживання повинна була проводитися особисто в бухгалтерію університету в розмірі визначеному за згодою сторін.

22.12.1997 р. між сторонами було укладено договір про підготовку спеціалістів №135, а 19.08.2009 р., додаткову угоду до нього №303/44/09, за умовами якої, житлові кімнати в гуртожитку №11, які передані Університетом Міністерству Оборони України, будуть вивільнені та повернуті назад Університету, після введення в експлуатацію будинку АДРЕСА_3утермін до 31 грудня 2011 року.

МОУ взяті на себе зобов'язання не виконало та не відселило, поселених тимчасово в гуртожитки, офіцерів з сім'ями.

Строку дії укладеного з МОУ договору закінчився, але відповідачі продовжували проживати у відведених їм кімнатах до 16.09.2015 р. та оплачувати надані університетом послуги з проживання, в розмірі 110 грн. в місяць за одне ліжко-місце, на підставі отримуваних від адміністрації квитанцій.

Відповідно до наказів ректора Київського національного університету імені Тараса Шевченка від 30.12.2009 року № 871-32 «Про оплату за користування гуртожитками Університету» та від 11.05.2011 року № 370-32 «Про оплату за користування гуртожитками Університету», вартість одного ліжко-місця була збільшена: з 01.01.2010 р. - 282 грн., а з 01.06.2011 р. - 402 грн.

Порушуючи Правила проживання в гуртожитку та не виконуючи існуючі між сторонами договірні зобов'язання, відповідачі продовжуючи отримувати від університету належні послуги з проживання, перестали вносити плату в повному обсязі, внаслідок чого утворилась загальна заборгованість в розмірі 126 852,90 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 18 січня 2018 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Київський національний Університет імені Тараса Шевченка подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на те, що судом надано не вірну оцінку доказам, висновки суду першої інстанції, викладені у рішенні не відповідають фактичним обставинам справи та судом не застосовано закон, який підлягав застосуванню, просив рішення скасувати та ухвалити нове яким задовольнити позов.

В обґрунтування скарги апелянт посилався на те, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що МОУ не є власником майна Університету, ніколи не отримувало його в користування, гуртожитки не перебувають на його балансі, а отже МОУ жодним чином не могло розпоряджатися неналежним йому майном, а тим більше надавати його в користування.

Апелянт зазначав, що в рішенні суд першої інстанції проігнорував та не врахував наступні обставини та докази, а саме:

- Київський національний університет імені Тараса Шевченка є державним закладом освіти, що фінансується за рахунок коштів державного бюджету України, не оплата наданих ним послуг завдає збитків як університету, так і Державному бюджету України;

- відповідачі визнали, що обов'язок сплати за проживання покладено саме на них, а не на Міністерство Оборони України;

- протягом терміну проживання відповідачів та інших сімей військовослужбовців у гуртожитку №11 університету, їм нараховувалася оплата за проживання з розрахунку кількості ліжко-місць, які вони займали, відповідно до вартості, затвердженої наказами ректора на підставі калькуляцій;

- попри зростання вартості послуги за проживання для всіх категорій проживаючих, в тому числі і для відповідачів, яких віднесено до категорії «інші», - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 продовжували здійснювати оплату в розмірі 110 грн. за 1 ліжко-місце, порушуючи порядок та строки оплати, що призвело до утворення заборгованості;

- наявні в матеріалах справи акти від 05.01.2010р. та 18.05.2011р. свідчать про завчасне повідомлення відповідачів про збільшення вартості проживання, а накази ректора постійно розміщуються на інформаційних дошках у гуртожитках;

- відповідачі визнали, що їм щомісяця протягом усього часу проживання у гуртожитку, надавались рахунки, в яких зазначалась сума до сплати за отриману послугу та сума наявної заборгованості за попередні періоди.

Також вважав, що судом першої інстанції не дотримано вимог ст. 263 ЦПК України, щодо обов'язку суду при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховувати висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Апелянт наголошував, що одним і тим же суддею було прийнято протилежні рішення в аналогічних правовідносинах, з одними і тими ж обставинами.

В судовому засіданні представник апелянта підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

ОСОБА_4 надала до суду письмову заяву з проханням слухати справу у її відсутності, проти задоволенні апеляційної скарги Університету заперечувала.

Інші учасники справи, в судове засідання не з'явилися, були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час, і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що 11.09.1995 р. між Київським університетом імені Тараса Шевченка та Командуючим Військами Повітряної Оборони України було укладено договір про підготовку спеціалістів з вищою освітою Відділенням військової підготовки Київського університету («ВВП») (Том 1 а.с.27-29)

Відповідно до п.1.3. даного договору, для забезпечення житлово-побутових умов, курсантам ВВП виділений гуртожиток АДРЕСА_5 з наявними меблями, інвентарем та іншим обладнанням; кімнати в гуртожитку АДРЕСА_4, які надані для проживання офіцерів-слухачів та членів їх сімей.

21.02.1997р. між позивачем та заступником Міністра Оборони України - командувачем Сил Протиповітряної оборони України укладено додаткову угоду № 07-94 до договору від 11.09.1995 р. «Про підготовку спеціалістів», з метою спільного використання студентського гуртожитку АДРЕСА_1.

На виконання договору сторони взяли на себе зобов`язання: Університет - передати по акту прийому-передачі будинок гуртожитку, а замовник (заступник Міністра оборони України) прийняти по акту прийому-передачі будинок гуртожитку та проектно-кошторисну документацію, яка є в наявності, від Університету для проведення реконструкції та капітального ремонту (Том 1 а.с.25-26)

Відповідно до п. 3.4 додаткової угоди загальні приміщення будинку гуртожитку використовуються «Університетом» та «Замовником» спільно по взаємній домовленості.

Відповідно до розділу 4 додаткової угоди термін дії угоди встановлений з 21.02.1997 року до 22.02.2007 року.

Угода може бути розірвана на вимогу однієї зі сторін з попереднім повідомленням за шість місяців іншої сторони.

22.12.1997 р. між позивачем та Міністерством оборони України був укладений Договір № 135 «Про підготовку спеціалістів» (Том 1 а.с.23), відповідно до п.1.3 якого для забезпечення житлово-побутових умов курсантам ВВП був виділений гуртожиток АДРЕСА_5 з наявними меблями, інвентарем та іншим обладнанням; кімнати в гуртожитку АДРЕСА_4, які надані для проживання офіцерів-слухачів та членів їх сімей.

Згідно п.2.2 зазначеного договору замовник зобов`язався щомісячно оплачувати проживання курсантів у гуртожитку по узгодженим сторонами цінами, що діють для студентів університету згідно затвердженого кошторису - розрахунку. Термін дії договору до 01.01.2010 року.

28.10.1998 р. заступником Міністра Оборони України - Командувачем Сил Протиповітряної оборони України та ректором КНУ ім. Т. Шевченка укладено додаткову угоду №07-94-1 до договору від 11.09.1995 р. «Про підготовку спеціалістів» (Том 1 а.с. 24), відповідно до якої п.2.10 викладено в новій редакції: сім`ї військовослужбовців, заселені в гуртожиток на житлову площу, передану в користування «замовнику», оплату за проживання проводять особисто в бухгалтерію «Університету», розмір якої визначається за згодою сторін та оформляється відповідним актом.

Під час розширеного засідання житлової комісії Головного контрольно-ревізійного управління МОУ від 10.02.1999 р. було прийнято рішення про порушення клопотання перед начальником ГКРУ МОУ про надання 3-х кімнатної квартири НОМЕР_6 по АДРЕСА_1 для тимчасового проживання ОСОБА_3 з родиною (Том 1 а.с.110-111)

22.04.1999 р. Начальником Головного контрольно-ревізійного управління МОУ Драганом М.Ю. було направлено прохання на ім'я Заступника Міністра оборони України - Командувача військами Протиповітряної оборони України Стеценка О.О. про заселення старшого інспектора Головного контрольно-ревізійного управління підполковника ОСОБА_3 та його сім'ї у гуртожиток АДРЕСА_1 до блок секції НОМЕР_6-НОМЕР_7 (Том 1 а.с.112)

17.06.1999 р. на ім'я проректора Київського університету ім. Тараса Шевченка - Голені Є.О. було направлено лист з проханням про внесення змін до плану заселення гуртожитку АДРЕСА_1, а саме: заселити в блок-секцію НОМЕР_6-НОМЕР_7 сім'єю військовослужбовця ОСОБА_3 (Том. 1 а.с.113).

Дозвіл на таке поселення був наданий відповідно до наявної на листі резолюції 17.06.1999 р.

17.06.1999 р. відповідачі були заселені до кімнат НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5 в гуртожитку АДРЕСА_1.

Додатковою угодою від 19.08.2009 р. №303/44/09 (Том 1 а.с.20-22) було внесено зміни до договору № 135 «Про підготовку спеціалістів» від 22.12.1997 року, зокрема, п.1.3 та п.1.4 договору викладено в такій редакції: «Для забезпечення житлово-побутових умов курсантам та слухачам військового інституту виділений гуртожиток АДРЕСА_5 з наявними меблями, інвентарем та іншим обладнанням, житлові кімнати гуртожитку АДРЕСА_1, які надані Університетом в тимчасове користування Міністерству для проживання 57 сімей військовослужбовців і працівників Збройних Сил України, а також військовослужбовців, звільнених в запас або відставку та членів їх сімей, згідно Додаткових угод №07-94 від 21.02.1997 року, №07-9401 від 28.10.1998 року, №66 від 24.07.2006 року до Договору «Про підготовку спеціалістів» від 11.09.1995 року та Договору №67 від 24.07.2006 року».

Термін дії даного договору визначено з 01.01.1998 року до 31.12.2011 року.

Відповідно до Розділу 2 цієї додаткової угоди, після введення в експлуатацію житлового будинку по АДРЕСА_3 Міністерство Оборони України вивільняє та передає Університету житлові кімнати в студентському гуртожитку № 11, зайняті 10 сім`ями військовослужбовців у тому числі звільнених у запас або відставку, протягом 2010 року проводить відселення решти сімей військовослужбовців, які проходять військову службу, а до кінця 2011 року проводить відселення всіх сімей військовослужбовців, звільнених у запас або відставку і передає університету вивільнені житлові кімнати в студентському гуртожитку № 11.

Розмір та порядок місячної плати за користування житловим приміщенням, місцями загального користування та надані житлово-комунальні послуги встановлюється наказами ректора університету (п. 3.1. додаткової угоди)

На час укладення додаткової угоди, наказом ректора від 21.03.2006 року за №184-32 розмір оплати за одне ліжко-місце зайняте мешканцями, які не є співробітниками університету та членами їх сімей, в місяць був встановлений у розмірі 110,00 грн.

За зайняте додаткове ліжко-місце також 110,00 грн.

Термін дії додаткової угоди був встановлений сторонами з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2011 року.

З 1 квітня 2006 року Наказом ректора КНУ ім. Т. Шевченка від 21 березня 2006 року № 184-32 було встановлено розмір плати за проживання в гуртожитках університету, у тому числі й для курсантів та слухачів військового інституту, які проживають у гуртожитку АДРЕСА_1, в розмірі 110 грн. за ліжко-місце (Том 2, а.с.43-45).

З 01 січня 2010 року Наказом ректора КНУ ім. Т. Шевченка від 30 грудня 2009 року № 871-32 встановлено розмір оплати за проживання у гуртожитках університету й при наявності у кімнатах з електролічильниками для співробітників університету розмір плати становив 245 грн., а для інших - 282 грн. (Том 1 а.с.15-16)

З 01 червня 2011 року Наказом ректора КНУ ім. Т.Шевченка від 11 травня 2011 року за № 365-32 встановлено щомісячну вартість одного ліжко-місця за проживання в гуртожитку університету, у тому числі й для осіб, які не є студентами, аспірантами, докторантами, з урахуванням усіх витрат на надання платної послуги з проживання в розмірі 402 грн. (Том 1 а.с.11-13)

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 03 листопада 2014 року у задоволенні позову Київського національного університету імені Тараса Шевченка до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Міністерство оборони України про виселення та стягнення заборгованості, було відмовлено (Том 1 а.с.164-169)

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 25 березня 2015 року апеляційну скаргу Київського національного університету імені ТарасаШевченка було відхилено, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 03.11.2014 р. - залишено без змін (Том 1 а.с.238-244)

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.09.2015 р. касаційну скаргу Київського національного університету імені Тараса Шевченка було задоволено частково, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 03.11.2014 р. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 25.03.2015 р. скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (Том 2 а.с.70-72)

05.01.2016 р. позивач звернувся до суду з заявою про збільшення розміру позовних вимог та зміну підстав позову (Том 2 а.с.83-88)

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 18.01.2018 р. позов Київського національного університету імені Тараса Шевченка в частині позовних вимог про виселення залишено без розгляду (Том 3 а.с.51-52)

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 18 січня 2018 року у задоволенні позову було відмовлено.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив із того, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідачів суми заборгованості у розмірі 126 852,90 грн., є безпідставними.

При цьому суд врахував, що з матеріалів, розрахунку та пояснень сторін по справі встановлено, що відповідачами у повному обсязі здійснювалася оплата за проживання та надані житлово-комунальні послуги, виходячи з тарифів, що були визначені договором строк якого закінчився.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, з наступних підстав.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України (в редакції 2017 р.) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішенням, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України (в редакції 2017р.) під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає оскільки ухвалено з порушенням норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст.. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України)

Додатковою угодою від 19.08.2009 р. № 303/44/09 (Том 1 а.с.20-22) визначено, що термін дії даного договору встановлено з 01.01.1998 року до 31.12.2011 року.

Після закінчення строку дії договорів відповідачі продовжували проживати в гуртожитку та користуватися житлово-комунальними послугами строком до 16.09.2015 року.

Згідно із ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Вартість послуги за проживання в гуртожитках університету визначається відповідно до Порядку надання інших платних послуг державними та комунальними навчальними закладами, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України, Міністерства економіки України, Міністерства фінансів України від 23 липня 2010 року № 736/902/758 з урахуванням вимог наказу Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України, Міністерства фінансів України, Міністерства охорони здоров'я України від 28 березня 2011 року № 284/423/173 «Про встановлення граничного розміру плати за проживання в студентських гуртожитках вищих навчальних закладів державної та комунальної власності». До 2010 року така вартість визначалася відповідно до Порядку надання платних послуг державними навчальними закладами, затвердженого наказом Міністерства освіти України, Міністерства економіки України, Міністерства фінансів України №383/131 від 27 жовтня 1997 року.

Накази ректора були видані на підставі зазначених нормативних документів та доказах динаміки цін впродовж 2009 - 2011 років на енергоносії, комунальні послуги, послуги по утриманню гуртожитку, вартості матеріальних цінностей та підвищенням оплати праці обслуговуючого персоналу гуртожитку (Том 2 а.с. 125-134, 141-144)

Вказані висновки в ході розгляду справи відповідачами не спростовані.

Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що накази ректора університету, якими визначалася плата за проживання відповідачів у гуртожитку є дійсними, їх чинність ніким не оспорена, а тому вони обов'язкові для виконання на території Університету.

Користування відповідачами майном позивача та отримання від нього послуг, покладає на нього обов'язок сплати за таке користування в розмірах, у строках та в порядку, які визначалися договором, строк якого закінчився.

Відсутність визначеного законодавцем механізму регулювання спірних відносин в житловому законодавстві, дає підстави для застосування до правовідносин, які склались між сторонами положень ст.ст. 762, 820 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 820 ЦК України розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла.

Якщо законом встановлений максимальний розмір плати за користування житлом, плата, встановлена у договорі, не може перевищувати цього розміру.

Одностороння зміна розміру плати за користування житлом не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заселення військовослужбовців і членів їхніх сімей до студентського гуртожитку КНУ ім. Т. Шевченка відбулось у зв'язку з укладенням між КНУ ім. Т. Шевченка й Міністерством оборони України договору про підготовку спеціалістів від 22 грудня 1997 року та додаткової угоди від 19 серпня 2009 року до цього договору, умовами яких установлено порядок зміни розміру плати за проживання в гуртожитку.

Вказаний порядок позивачем дотримано, тому у нього є всі підстави для стягнення заборгованості з оплати за проживання.

Розмір оплати за проживання в гуртожитку було встановлено з дотриманням порядку, визначеного в договорах.

Сім'я ОСОБА_3 упродовж 1999-2015 років проживала в гуртожитку, займала сім ліжко-місць, отримувала й користувалася житлово-комунальними послугами, які належним чином надавалися університетом, а тому за переконанням колегії суддів, відповідачі зобов'язані сплатити за надані їм послуги по проживанню.

Оплата за проживання в гуртожитку змінювалась на підставі наказів ректора КНУ від 30 грудня 2009 року №871-32 «Про оплату за користування гуртожитками Університету» та наказу від 11 травня 2011 року №365-32 «Про оплату за користування гуртожитками Університету».

З наказу №871-32 від 30 грудня 2009 року вбачається, що з 1 січня 2010 року, зокрема, для інших осіб в гуртожитку №11 в кімнатах з електролічильником встановлюється оплата за проживання в розмірі 282 грн за ліжко-місце. До нього додається калькуляція вартості із показниками, які є складовими вартості проживання, а наказом від 11 травня 2011 року №365-32 було збільшено вартість одного ліжко-місця до 402 грн.

Рахунки на оплату за користування житловими приміщеннями виставлялися мешканцям щомісяця.

Крім того, інформування відповідачів про підвищення вартості проживання в гуртожитку здійснювалось з наказом №871-32 від 30.12.2009 р. з 02.01.2010 р. по 05.01.2010 р. уповноваженою комісією із зачитуванням його в голос, з подальшою пропозицією проставлення підпису про ознайомлення, однак відповідачі відмовились, про що було складено 05.01.2010 р. відповідний акт (Том 3 а.с.157-158)

Інформування відповідачів про підвищення вартості проживання в гуртожитку здійснювалось з наказом №365-32 від 11.05.2011 р. з 16.05.2011 р. по 18.05.2011 р. уповноваженою комісією із зачитуванням його в голос, з подальшою пропозицією проставлення підпису про ознайомлення, однак відповідачі відмовились, про що було складено 18.05.2011 р. відповідний акт (Том 3 а.с.165-166)

Колегія суддів вважає, що, про встановлений з 01 січня 2010 року розмір плати за сім ліжко-місць у загальній сумі 1 974 грн. (282 х 7) відповідачі були попереджені не менш як за місяць про збільшення загальної суми оплати.

Із цих же підстав, про встановлений з 01 червня 2011 року розмір плати за сім ліжко-місць у загальній сумі 2 814 грн (402 х 7) відповідачі також були попереджені не менш як за місяць про збільшення загальної суми оплати.

В ході розгляду справи судом першої інстанції, відповідачами було подано заяву про застосування строків позовної давності, на чому також наполягав ОСОБА_3 під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Оскільки вимоги апелянта є обґрунтованими та підлягають задоволенню, виходячи із загальних строків позовної давності в три роки, колегія суддів приходить до висновку, що стягненню з відповідачів на користь позивача підлягає заборгованість за період з 06.12.2010 р. по 16.09.2015 р. в розмірі 107 781,07 грн.

При цьому враховується сума оплат здійснених відповідачами протягом всього строку проживання за кожне з 7 ліжко місць у розмірі 110 грн., та відповідні зміни вартості проживання, при якому з нарахованої вартості проживання віднімається сума сплачена відповідачами за весь період проживання, з урахуванням строку позовної давності.

Колегія суддів не приймає доводи відповідача про те, що він користується пільгою по оплаті комунальних та інших платежів як ветеран військової служи відповідно до Закону України &q?дл;Про статус ветеранів військової служби ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист.&q?ра;

Київський національний університету імені Тараса Шевченка є державним університетом, якій фінансується з державного бюджету, тому не може виконувати функції покладені на органи виконавчої владі та місцевого самоврядування щодо надання пільг особам якими вони наділені згідно з законодавством України.

Згідно з Наказом від 23.07.2010 N 736/902/758 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 листопада 2010 р. за N 1196/18491 &q?лі;Про затвердження порядків надання платних послуг державними та комунальними навчальними закладами&qut-; п. 1.2. При наданні платних освітніх послуг застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють надання послуг у сфері освітньої діяльності.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 січня 2018 року скасуванню.

Сума судових витрат в частині сплати судового збору підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача пропорційно частині задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 376, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника Київського національного університету імені Тараса Шевченка - Кузіної Людмили Володимирівни, задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 січня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовом Київського національного університету імені Тараса Шевченка до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Міністерство оборони України про стягнення заборгованості, задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_6, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2), ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_2, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_6, проживаючої за адресою: АДРЕСА_2) на користь Київського національного університету імені Тараса Шевченка (, адреса місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Володимирська, 64/13) заборгованість по оплаті вартості проживання в гуртожитку за період з грудня 2010 року по вересень 2015 року в розмірі 107 781,07 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_6, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2) на користь Київського національного університету імені ТарасаШевченка (, адреса місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Володимирська, 64/13) на відшкодування судових витрат судовий збір в розмірі 1 678,79 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_2, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_6, проживаючої за адресою: АДРЕСА_2) на користь Київського національного університету імені Тараса Шевченка (, адреса місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Володимирська, 64/13) на відшкодування судових витрат судовий збір в розмірі 1 678,79 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 04 червня 2018 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль