АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
апеляційне провадження №22-ц/796/3602/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2018 року м.Київ

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М., Болотова Є.В.

за участю секретаря судового засідання Амборської Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою Державного підприємства "ЗАВОД 410 Цивільної авіації" на ухвалу Солом"янського районного суду міста Києва, постановлену під головуванням судді Українець В.В. 12 лютого 2018 року, у справі за клопотанням Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіаційно-технічна компанія "МАГНУМ" про визнання та надання дозволу на виконання на території України рішення Арбітражного суду міста Санкт-Петербурга і Ленінградської області від 26 серпня 2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіаційно-технічна компанія "МАГНУМ" до Державного підприємства "ЗАВОД 410 Цивільної авіації" про стягнення неустойки,-

встановила:

В листопаді 2017 року ТОВ "Авіаційно-технічна компанія "МАГНУМ" звернулось до суду із заявою, у якій просить:

- визнати рішення Арбітражного суду міста Санкт-Петербурга і Ленінградської області від 26 серпня 2014 року, яким з ДП «ЗАВОД 410 Цивільної авіації» стягнуто на користь ТОВ «Авіаційно-технічна компанія «МАГНУМ» 15300 доларів США неустойки, 316 руб. 47 коп. судових витрат по оплаті державного мита, що набрало законної сили 05 лютого 2015 року;

- надати дозвіл на примусове виконання рішення Арбітражного суду міста Санкт-Петербурга і Ленінградської області від 26 серпня 2014 року, яким з ДП «ЗАВОД 410 Цивільної авіації» стягнуто на користь ТОВ «Авіаційно-технічна компанія «МАГНУМ» 15300 доларів США неустойки, 316 руб. 47 коп. судових витрат по оплаті державного мита, що набрало законної сили 05 лютого 2015 року;

- визначити суму стягнення в національній валюті за курсом НБУ на день постановлення ухвали та видати виконавчий лист на примусове виконання на території України рішення Арбітражного суду міста Санкт-Петербурга і Ленінградської області від 26.08.2014 року.

Клопотання обґрунтовує тим, що рішенням Арбітражного суду міста Санкт-Петербурга і Ленінградської області від 26 серпня 2014 року з ДП «ЗАВОД 410 Цивільної авіації» стягнуто на користь ТОВ «Авіаційно-технічна компанія «МАГНУМ» 15300 доларів США неустойки, 316 руб. 47 коп. судових витрат по оплаті державного мита. Рішення набрало законної сили 05 лютого 2015 року та на його виконання Арбітражним судом видано виконавчий лист.

Ухвалою Солом"янського районного суду міста Києва від 12 лютого 2018 року клопотання задоволено, дозволено примусове виконання в України рішення Арбітражного суду міста Санкт-Петербурга і Ленінградської області від 26 серпня 2014 року у справі за позовом ТОВ «Авіаційно-технічна компанія «МАГНУМ» до ДП «Завод 410 Цивільної авіації» про стягнення неустойки, яким з ДП «Завод 410 Цивільної авіації» стягнуто на користь ТОВ «Авіаційно-технічна компанія «МАГНУМ» неустойку в сумі 15300 доларів США, що в українській національній валюті за офіційним курсом Національного банку України станом на 12 лютого 2018 року складає 413995 гривень 75 копійок, та судові витрати по оплаті державного мита в розмірі 316 рублів 47 копійок, що в українській національній валюті за офіційним курсом Національного банку України станом на 12 лютого 2018 року складає 147 гривень 21 копійку.

Не погодившись з ухваленим судовим рішенням, ДП «ЗАВОД 410 Цивільної авіації» подано апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати та постановити нову про відмову у задоволенні клопотання.

В апеляційній скарзі посилається на те, що судом не надіслано на адресу підприємства копії клопотання; застосовано Закону України "Про визнання та виконання в Україні рішень іноземних судів", який втратив чинність та Конвенцію про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, яка, з огляду на характер правовідносин, застосуванню не підлягала.

Зазначає, що рішення іноземного суду може бути пред"явлено до виконання протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, проте суд постановив ухвалу 12 лютого 2018 року, тобто поза межами цього строку.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ "Авіаційно-технічна компанія "МАГНУМ" посилається на необґрунтованість доводів скарги, відсутність обов"язку суду надсилати копію клопотання боржникові. Зазначає, що суду підставно застосував Конвенцію про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року. Вказує також на необґрунтованість доводів про пропуск строку позовної давності.

Відповідно до п.8 ч.1 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п.3 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду судом у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

В судовому засіданні представник скаржника ДП "ЗАВОД 410 Цивільної авіації" Дубовик О.В. доводи апеляційної скарги підтримав, посилаючись на викладені в ній обставини.

Представник заявника ТОВ "Авіаційно-технічна компанія "МАГНУМ" Туголукова І.В. проти доводів апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З матеріалів справи убачається, що із клопотанням про визнання та надання дозволу на виконання рішення іноземного суду заявник звернувся в листопаді 2017 року.

Відповідно до ч.2 ст.394 ЦПК України у редакції Закону України №1618-ІV від 18 березня 2004 року (з відповідними змінами та доповненнями) до клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду додаються документи, передбачені міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Постановою Верховної Ради від 19 грудня 1992 року №2889-XII ратифіковано Угоду про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, підписану у Києві 20 березня 1992 року Урядами держав, зокрема України та російської Федерації.

Відповідно до ст.8 цієї Угоди виконання рішення відбувається за клопотанням заінтересованої Сторони. До клопотання додаються: належним чином завірена копія рішення, про примусове виконання якого порушене клопотання; офіційний документ про те, що рішення набуло чинності, якщо це не випливає з тексту самого рішення; докази про повідомлення іншої Сторони про процес; виконавчий документ.

Суд першої інстанції з дотриманням вимог ч.1 ст.395 ЦПК України у редакції Закону України №1618-ІV від 18 березня 2004 року (з відповідними змінами та доповненнями) письмово повідомив боржника про надходження клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду і запропонував йому у місячний строк подати можливі заперечення проти цього клопотання.

Зазначене повідомлення боржник отримав 04 грудня 2017 року, своїх заперечень не надав та суд у відповідності до ч.2 ст.395 ЦПК України у редакції Закону України №1618-ІV від 18 березня 2004 року (з відповідними змінами та доповненнями) ухвалою визначив час і місце судового розгляду клопотання, про що письмово повідомив сторони.

Зазначене дає підстави для висновку про те, що боржник у визначений законом спосіб був повідомлений про розгляд клопотання і не був позбавлений можливості подати заперечення або ознайомитися з матеріалами справи.

При цьому законом не покладається на суд обов"язку направлення боржнику копії клопотання, відтак такі доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і відхиляються колегією суддів.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення іноземного суду може бути пред"явлено до виконання протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, проте суд постановив ухвалу 12 лютого 2018 року, тобто поза межами цього строку, що є підставою для відмови в такому клопотанні, колегія суддів уважає помилковими та відхиляє з огляду на таке.

Відповідно до ст.391 ЦПК України у редакції Закону України №1618-ІV від 18 березня 2004 року (з відповідними змінами та доповненнями) рішення іноземного суду може бути пред'явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред'явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки.

Відповідно до ст.69 ЦПК України у редакції Закону України №1618-ІV від 18 березня 2004 року (з відповідними змінами та доповненнями) перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

З матеріалів справи убачається, що рішення іноземного суду набрало законної сили 05 лютого 2015 року та на його виконання цим судом видано виконавчий лист. Із клопотанням заявник звернувся до суду в листопаді 2017 року, тобто в межах трьох років з дня набрання рішенням законної сили. При цьому дата ухвалення судового рішення за наслідками розгляду цього клопотання поза межами трирічного строку не свідчить про пропуск визначеного законом строку пред"явлення до примусового виконання рішення іноземного суду.

На час розгляду справи набув чинності Закон України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 та відповідно до Перехідних положень справу розглянуто за правилами, що діють відповідно до цієї редакції Закону.

Відповідно до ст.462 ЦПК України в редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності. У разі якщо визнання та виконання рішення іноземного суду залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше.

Відповідно до ст.468 ЦПК України редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено:

1) якщо рішення іноземного суду за законодавством держави, на території якої воно постановлено, не набрало законної сили;

2) якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи;

3) якщо рішення ухвалене у справі, розгляд якої належить виключно до компетенції суду або іншого уповноваженого відповідно до закону органу України;

4) якщо раніше ухвалене рішення суду України у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що набрало законної сили, або якщо у провадженні суду України є справа у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, яка порушена до часу відкриття провадження у справі в іноземному суді;

5) якщо пропущено встановлений міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, та цим Кодексом строк пред'явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні;

6) якщо предмет спору за законами України не підлягає судовому розгляду;

7) якщо виконання рішення загрожувало б інтересам України;

8) якщо раніше в Україні було визнано та надано дозвіл на виконання рішення суду іноземної держави у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що і рішення, що запитується до виконання;

9) в інших випадках, встановлених законами України.

Відповідно до ст.9 Угоди про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності у виконанні рішення може бути відмовлено на прохання Сторони, проти якої воно направлене, тільки якщо ця Сторона надасть компетентному суду за місцем, де виконується виконання рішення, докази того, що:

а) судом держави - учасниці Співдружності Незалежних Держав, що запитується, раніше винесене рішення, яке набуло законної чинності у справі між тими самими Сторонами, про той самий предмет і на тій самій підставі;

б) є визнане рішення компетентного суду третьої держави - учасниці Співдружності Незалежних Держав або держави, що не є членом Співдружності, по спору між тими ж Сторонами, про той же предмет і на тій же підставі;

в) спір згідно з цією Угодою вирішений некомпетентним судом;

г) інша Сторона не була повідомлена про процес;

д) закінчився трирічний термін давності подання рішення щодо примусового виконання.

Скаржником не зазначено та колегією суддів не установлено жодної із перерахованих обставин, які є підставою для відмови у задоволенні клопотання, у зв"язку із чим колегія суддів уважає вірним висновок суду першої інстанції про задоволення клопотання.

Разом з тим колегія суддів уважає вірним посилання апеляційної скарги на помилкове застосування судом першої інстанції Закону України "Про визнання та виконання в Україні рішень іноземних судів", оскільки цей Закон втратив чинність 29 вересня 2005 року та не підлягав застосуванню.

Конвенція про правову допомогу та правові відносини в цивільних, сімейних та кримінальних справах, ратифікованої Законом України " Про ратифікацію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах" 10 листопада 1994 року №240/94-ВР, також не підлягала застосування при вирішенні цього клопотання з огляду на таке.

Відповідно до ч.3 ст.3 Конвенції її положення застосовуються також до юридичних осіб, створених відповідно до законодавства Договірних Сторін.

Згідно із ст.51 цієї Конвенції можуть бути визнані і підлягають виконанню: а) рішення установ юстиції по цивільних і сімейних справах, включаючи затверджені судом мирові угоди по таких справах і нотаріальні акти у відношенні грошових зобов'язань; б) рішення судів по кримінальних справах про відшкодування збитку.

Рішення, щодо якого подано це клопотання, не відноситься до переліку тих рішень, які можуть бути визнані і підлягатимуть виконанню згідно із Конвенцією про правову допомогу та правові відносини в цивільних, сімейних та кримінальних справах, відтак зазначена Конвенція застосована невірно.

Проте посилання в мотивувальній частині рішення суду першої інстанції на Закон України "Про визнання та виконання в Україні рішень іноземних судів" та на Конвенцію про правову допомогу та правові відносини в цивільних, сімейних та кримінальних справах, ратифікованої Законом України "Про ратифікацію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах" 10 листопада 1994 року №240/94-ВР, не призвело до неправильного вирішення справи, відтак не підставою для скасування ухвали суду, а підлягає виключенню з мотивувальної частини судового рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та зміну ухвали суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381, 383, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "ЗАВОД 410 Цивільної авіації" задовольнити частково.

Ухвалу Солом"янського районного суду міста Києва від 12 лютого 2018 року змінити, виключивши з мотивувальної частини посилання на Закон України "Про визнання та виконання в Україні рішень іноземних судів" та на Конвенцію про правову допомогу та правові відносини в цивільних, сімейних та кримінальних справах, ратифікованої Законом України "Про ратифікацію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах" 10 листопада 1994 року №240/94-ВР.

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 червня 2018 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

Є.В. Болотов