Ухвала

04 червня 2018 року

м. Київ

справа № 3679/1413/14-ц

провадження № 61-10298св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - орган опіки та піклування виконавчого комітету Нетішинської міської ради в інтересах малолітньої ОСОБА_4,

відповідачі - ОСОБА_5, ОСОБА_6,

третя особа - служба у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_5 та ОСОБА_7, підписану ОСОБА_8, на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 22 серпня 2014 року у складі судді Савіцького Л. П. та постанову апеляційного суду Хмельницької області від 21 липня 2016 року у складі суддів: Гринчука Р. С., Костенка А. М., Грох Л. М.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2014 року орган опіки та піклування - виконавчого комітету Нетішинської міської ради в інтересах малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, про позбавлення їх батьківських прав відносно дочки ОСОБА_4

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідачі є батьками малолітньої ОСОБА_4, однак тривалий час не займаються вихованням дитини та її матеріальним забезпеченням, ведуть антигромадський спосіб життя, в зв'язку з чим з 2007 року дитина проживає разом з дідом ОСОБА_9 та бабою ОСОБА_7, перебуває на їх повному утриманні.

Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 22 серпня 2014 року позов задоволено. Позбавлено батьківських прав ОСОБА_5 та ОСОБА_6 щодо дочки ОСОБА_4

Рішення суду мотивоване тим, що відповідачі ухиляються від виконання свого обов'язку по вихованню та утриманню дитини, що відповідно до вимог частини першої статті 164 СК України є підставою для позбавлення останніх батьківських прав.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 21 липня 2016 року рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 22 серпня 2014 року в частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_6 скасовано, у задоволенні позову у цій частині відмовлено. У решті рішення суду залишити без змін.

Рішення суду мотивовано тим, що в матеріалах справи наявні докази того, що батько цікавиться дитиною, проте перерви у спілкуванні були із об'єктивних причин.

У серпні 2016 року представник ОСОБА_5 та ОСОБА_7, підписану ОСОБА_8, у якій просив скасувати оскаржене рішення апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до цього суду. Касаційна скарга мотивована тим, що судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушені норми процесуального права. Зазначено, що рішення апеляційного суду ґрунтується на неналежних доказах та не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

У жовтні 2016 року ОСОБА_10 подав заперечення на касаційну скаргу, у яких просив касаційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 05 вересня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що процедура допуску скарг до розгляду та провадження виключно з питань права, на відміну від того, що стосується питань фактів, може відповідати вимогам статті 6 Конвенції, навіть якщо особі не була надана можливість бути особисто заслуханим апеляційним чи касаційним судом, за умови, якщо відкрите судове засідання проводилось у суді першої інстанції і якщо суди вищої інстанції не мали встановлювати факти справи, а тільки тлумачити відповідні юридичні норми (ZHUK v. UKRAINE, № 45783/05, § 32, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Заслухавши доповідь судді-доповідача про проведення підготовчих дій та обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, колегія суддів встановила відсутність підстав, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України. Тому колегія суддів, з урахуванням категорії та складності справи, призначає справу до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п'яти суддів.

Керуючись статтями 33, 34, 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Справу № 679/1413/14-ц за позовом органу опіки та піклування - виконавчого комітету Нетішинської міської ради в інтересах малолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - служба у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради, про позбавлення батьківських прав, призначити до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п'яти суддів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н.О. Антоненко

В.І. Журавель