Справа № 459/2930/15 Головуючий у 1 інстанції: Новосад М.Д.
Провадження № 22-ц/783/7383/17 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

Головуючого судді: Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М., Шеремети Н.О.

секретаря: Бадівської О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 22 січня 2016 року у справі за позовом ПАТ "Укрсоцбанк" до ОСОБА_2, з участю третьої особи - ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

ВСТАНОВИЛА:

ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовом, в якому просило звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме нерухоме майно - нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 178,4 кв.м., шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 22 січня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржило ПАТ «Укрсоцбанк» подавши апеляційну скаргу. Вказує, що рішення ухвалене при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків обставинами справи, неправильному застосуванні норм матеріального та процесуального права. Вказує, що строк позовної давності перервався 03 вересня 2009 року, коли ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до Червоноградського міського суду Львівської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на заставлене майно. 16 листопада 2009 року ухвалено рішення по даній справі, яким позовні вимоги задоволено. Вдруге такий строк було перервано 29 березня 2012 року, коли ним було подано заяву про зміну способу виконання вищезазначеного рішення суду, за наслідком розгляду якої вимоги заяви задоволено, постановлено в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах виконавчого провадження. Втретє такий строк перервався при поданні 04 червня 2014 року позовної заяви до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про солідарне стягнення заборгованості. Наслідком розгляду даного позову було повне задоволення їх вимог. Отже строк позовної давності ним не пропущено. Також зазначає, що зобов'язання за договором кредиту № 606/33-059 від 03 серпня 2007 року не припинялися та забезпечені іпотекою до повного виконання зобов'язань за цим Договором, що узгоджується з положеннями статті 599 Цивільного кодексу України. Право вимоги про повернення кредиту і сплату процентів залишалося дійсним і підлягає судовому захисту, оскільки за змістом ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки повинно привести сторони до задоволення вимог кредитора за основним зобов'язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов'язання як такого, що вважається виконаним. Крім того, Верховний Суд України у Постанові від 23 вересня 2015 року у справі за № 6-120цс15 виклав наступну правову позицію, а саме: виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та Цивільного кодексу України.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

11 липня 2016 року Апеляційним судом Львівської області апеляційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» відхилено, рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 22 січня 2016 року залишено без змін.

Не погоджуючись з рішенням Апеляційного суду Львівської області від 11.07.2016 року ПАТ «Укрсоцбанк» 01.08.2016 року подало касаційну скаргу, за результатами розгляду якої Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ 08 листопада 2017 року виніс ухвалу, якою касаційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» задовольнив частково та скасував ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 11.07.2016 року та передав справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Зважаючи на положення п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ Апеляційний суд Львівської області здійснює свої повноваження до початку роботи новоутвореного апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі.

Відповідно до пункту 9 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників ОСОБА_5, ОСОБА_6, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відмовляючи у задоволенні позову банку у зв'язку із пропуском строку позовної давності для звернення до суду із позовом, суд першої інстанції виходив із того, що у зв'язку із застосуванням банком права на повернення кредиту достроково строк позовної давності щодо звернення із позовом до майнового поручителя станом на дату звернення із цим позовом сплив.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком.

Матеріалами справи встановлено, що 03 серпня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 606/33-059, відповідно до якого Банк надав позичальнику грошові кошти у сумі 120 000,00 швейцарських франків зі сплатою 10,0% річних та кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом 08.08.2017 року (п.п. 1.1, 1.2 цього договору) (т. 1, а.с. 19-25).

В подальшому, додатковою угодою № 1 від 19.03.2008 року «Про внесення змін до договору кредиту № 606/33-059 від 03.08.2007 року», сторони змінили валюту кредиту та розмір процентів річних - з швейцарських франків на долар США та з 10% на 13,5% відповідно (т. 1, а.с. 26-27).

20.10.2008 року між Банком та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду до Договору кредиту, якою внесено зміни до умов кредитування за Договором кредиту, а саме з 20.10.2008 року встановлено відсоткову ставку за користування кредитом на рівні 15 відсотків (т. 1, а.с. 28).

У забезпечення виконання зобов'язання за зазначеним Кредитним договором, 03.08.2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було укладено Договір іпотеки, згідно умов якого остання передала кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення АДРЕСА_1, загальною площею 178,4 м.кв. (т. 1, а.с. 29-33).

19.03.2008 року між Банком та іпотекодавцем ОСОБА_2 було укладено Договір про внесення змін до Іпотечного договору, яким сторони узгодили заміну валюти зобов'язання та розмір процентів за користування коштами (т. 1, а.с. 34-35).

І з письмової вимоги ПАТ КБ «Укрсоцбанк» про усунення порушення, вих. № 08.4-05/020 від 23.06.2009 року, вбачається, що у зв'язку із невиконанням ОСОБА_3 умов кредитного договору № 606/33-059 від 03.08.2007 року, боржнику було запропоновано протягом 30 днів з дня отримання вимоги погасити заборгованість, що виникла станом 23.06.2009 року (т. 1, а.с. 89).

16.11.2009 року Червоноградським міським судом Львівської області у справі № 2-2971/09 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, з участю третьої особи - ОСОБА_3, про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення, ухвалено рішення, яким позов задоволено та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №606/33-059 від 03.08.2007 року - в розмірі 206277, 28 доларів США та 13869,01 грн., що в загальній сумі, ьв гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу НБУ становм на 03.09.2009 року, становить 1660993, 09 грн., - звернуто стягнення на предмет іпотеки: нежиле приміщення №18 загальною площею 178,4 кв.м., що по АДРЕСА_1, яке належить ОСОБА_2, на праві приватної власності згідно договору про поділ частки об`єкта нерухомого майна в натурі, №1677 від 25 липня 2007 року - шляхом продажу вказаного предмета іпотеки АКБ СР «Укрсоцбанк» з укладенням від імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу Державного реєстру прав власності, а також надання АКБ СР 2Укрсоцбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

26.04.2012 року Червоноградським міським судом Львівської області задоволено заяву ПАТ «Укрсоцбанк» про зміну способу виконання рішення суду від 16.11.2009 року (т. 1, а.с. 44-45).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Вищий спеціалізований суд України в ухвалі від 08 листопада 2017 року задовольняючи частково касаційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» та передаючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції прийшов до висновку, що банк у спірних правовідносинах скористався правом, передбаченим ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», шляхом подання позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок задоволення вимог за основним зобов'язанням, який було задоволено рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 16 листопада 2009 року, з посиланням на ст.. 223 ЦПК .

Тобто, даний позов про звернення стягнення на предмет іпотеки є повторним.

Згідно вимог ч. 2 ст. 223 ЦПК України ( в редакції чинній на момент винесення ухвали) після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст.417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

З матеріалів цивільної справи №2-2971/09, оглянутих в судовому засіданні при апеляційному розгляді, вбачається, що Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступник ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся 04.09.2009 року до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 в якому просив звернути стягнення на заставлене, згідно іпотечного договору від 03.08.2007 року за реєстровим №1790 майно ОСОБА_2, а саме нежиле приміщення АДРЕСА_1, для задоволення грошових вимог АКБ «Укрсоцбанк».

В даній справі, що переглядається, ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся 01.09.2015 року до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 та просив звернути стягнення на передане , згідно іпотечного договору від 03.08.2007 року за реєстровим №1790, в іпотеку ПАТ «Укрсоцбанк» нерухоме майно, а саме нежиле приміщення АДРЕСА_1, шляхом продажу на прилюдних торгах, та за рахунок коштів отриманих від реалізації вказаного нерухомого майна задовольнити вимоги ПАТ «Укрсоцбанк».

Згідно з п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо є таке, що набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Така позиція узгоджується з правовим висновком викладеним в постанові ВСУ від 21.10.2015 у справі №6-1133цс15.

Колегія суддів з урахуванням викладеного, приходить до висновку, що ПАТ «Укрсоцбанк» скористався правом захисту свого порушеного права. Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 16.11.2009 року у справі № 2-2971/09 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, з участю третьої особи - ОСОБА_3, про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення, яким позов задоволено та звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 03.08.2007 року набрало законної сили.

Відполвідно до п.4 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково

Відповідно до ч.1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що провадження у справі за позовом ПАТ "Укрсоцбанк" до ОСОБА_2, з участю третьої особи - ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 377, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" - задовольнити частково.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 22 січня 2016 рокускасувати та постановити нове судове рішення, яким провадження у справі за позовом ПАТ "Укрсоцбанк" до ОСОБА_2, з участю третьої особи - ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки - закрити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 30 травня 2018 року.

Головуючий

Судді