Справа № 316/8/18
Провадження № 2-з/316/2/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" червня 2018 р. м. Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області у складі: головуючого судді Вільямовської Н.О., за участю секретаря судового засідання Таран І.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 місцевої прокуратури, яка діє в інтересах держави, Виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради, ОСОБА_1 міської ради Запорізької області в особі Управління комунальної власності ОСОБА_1 міської ради про забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні судді Енергодарського міського суду Запорізької області Капустинського М.В. перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 місцевої прокуратури, яка діє в інтересах держави, Виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради, ОСОБА_1 міської ради Запорізької області в особі Управління комунальної власності ОСОБА_1 міської ради до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Комунальне підприємство «Ритуал» ОСОБА_1 міської ради про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу та заява про забезпечення позову.

У звязку з закінченням повноважень судді Капустинського М.В. розпорядженням заступника керівника апарату Енергодарського міського суду №13-241 від 24.05.2018 року призначено повторний автоматизований розподіл даної справи.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу від 31.05.2018 року матеріали заяви про забезпечення позову були розподілені до провадження судді Вільямовській Н.О.

Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 25.05.2018 року справу за позовом ОСОБА_1 місцевої прокуратури, яка діє в інтересах держави, Виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради, ОСОБА_1 міської ради Запорізької області в особі Управління комунальної власності ОСОБА_1 міської ради до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Комунальне підприємство «Ритуал» ОСОБА_1 міської ради про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу було прийнято до провадження суддею Вільямовською Н.О.

ОСОБА_1 місцева прокуратура на підставі ст.ст.149-153 ЦПК України у заяві про забезпечення позову просить забезпечити позовні вимоги до ОСОБА_2 шляхом накладення арешту на 1/2 частину нежилого приміщення № 32, розташованого у будинку № 41 по вул. Комсомольській (Молодіжній) у м. Енергодарі Запорізької області, що частково належить на підставі свідоцтва про право власності ОСОБА_2

Під час розгляду вказаної заяви про забезпечення позову суд керувався положеннями ч. 1 ст. 153 ЦПК України, відповідно до яких заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Згідно із ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із ч. 3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно із розясненнями, наданими у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв по забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Натомість, у поданій заяві про забезпечення позову на обґрунтування необхідності застосування у даному випадку саме такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на 1/2 частину нежилого приміщення № 32, розташованого у будинку № 41 по вул. Комсомольській (Молодіжній) у м. Енергодарі, ОСОБА_1 місцева прокуратура посилається лише на той факт, що до постановлення рішення у справі відповідачем можуть бути вчинені дії, спрямовані на відчуження або передачу у користування належного йому майна, що може ускладнити або взагалі унеможливити виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог прокурора. Тому, з метою запобігання потенційним труднощам у виконанні можливого судового рішення про стягнення коштів з відповідача ОСОБА_1 місцева прокуратура просила задовольнити заяву про забезпечення позову.

При цьому, заявник не конкретизує, які саме конкретні факти чи обставини дають обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_2 вживає чи буде вживати заходи з метою відчуження належної частини нежилого приміщення №32, розташованого у будинку №41 по вул. Комсомольській (Молодіжній) у м. Енергодарі з метою ухилення від виконання можливого судового рішення про відшкодування виплаченої з місцевого бюджету суми коштів у вигляді середнього заробітку за час вимушеного прогулу незаконно звільненому працівнику ОСОБА_3

Тобто, заявником не обґрунтовано належними та допустимими доказами існування саме реальної загрози істотного ускладнення чи унеможливлення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Окрім того, ОСОБА_1 місцева прокуратура у заяві про забезпечення позову не вказала та не долучила до заяви докази на підтвердження вартості нежилого приміщення, на який вона просить накласти арешт, що унеможливлює вирішення судом питання про співмірність обраного заявником заходу забезпечення позову із заявленими позовними вимогами.

Також судом враховано, що право приватної власності особи захищається не лише нормами національного законодавства, але і ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: (а) чи є втручання законним; (б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; (в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення державою вимог ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Тобто, зважаючи на те, що ОСОБА_1 місцева прокуратура у заяві про забезпечення позову належним чином не обґрунтувала наявність саме реальної загрози істотного ускладнення чи унеможливлення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а також на відсутність відомостей про вартість нежилого приміщення, на який вона просить накласти арешт, суд вважає, що задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/2 частину належну відповідачу нежилого приміщення, призведе до порушення вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки вид забезпечення позову, обраний позивачем, в даному випадку не буде співмірним із заявленими позовними вимогами, а також не буде дотримано вимог про пропорційність втручання у право на мирне володіння майном визначеним цілям.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.149-153, 258-261, 353-354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 місцевій прокуратурі, яка діє в інтересах держави, Виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради, ОСОБА_1 міської ради Запорізької області в особі Управління комунальної власності ОСОБА_1 міської ради у задоволенні заяви про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 місцевої прокуратури, яка діє в інтересах держави, Виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради, ОСОБА_1 міської ради Запорізької області в особі Управління комунальної власності ОСОБА_1 міської ради до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Комунальне підприємство «Ритуал» ОСОБА_1 міської ради про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Запорізької області через Енергодарський міський суд Запорізької області протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала, що постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Н. О. Вільямовська