Номер провадження 2/754/3152/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2018 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Лісовської О.В.

за участю секретаря - Грей О.П.

позивачки ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що вони перебували у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 05.09.2003 року по 23.12.2016 року, від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач ухиляється від надання матеріальної допомоги, дитина повністю перебуває на утриманні матері. На підставі викладеного позивачка звертається до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 3000, 00 грн. щомісячно, починаючи з 23.12.2016 року і до повноліття дитини.

У судовому засіданні позивачка повністю підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, подала відповідь на відзив відповідача.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, подав відзив на позов. Зазначив, що він постійно надає матеріальну допомогу на утримання дитини, сплачує вартість його тренувань, придбає йому речі, продукти, надає кошти на відпочинок. Вважає, що підстав для стягнення аліментів немає, а тому у задоволенні позову просить відмовити.

Вислухавши пояснення позивачки, відповідача, допитавши свідків, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 05.09.2003 року по 23.12.2016 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб та рішенням суду про розірвання шлюбу.

У період шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На даний час неповнолітній ОСОБА_3 проживає разом з матір'ю, знаходиться на її утриманні.

Як вбачається з письмових матеріалів справи, позивачка на даний час не працює, доходу не має.

Відповідач на даний час не працює, доходу не має, що підтверджується трудовою книжкою.

Також судом встановлено, що відповідач періодично надає матеріальну допомогу на утримання дитини, сплачуючи необхідні витрати на додаткові заняття дитини, у тому числі у секції футболу, придбає необхідні речі, продукти, що підтверджується відповідними квитанціями та чеками.

У своїх позовних вимогах позивачка просить суд стягнути з відповідача аліменти у розмірі 3000, 00 грн. щомісячно, починаючи з 23.12.2016 року.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов?язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 9 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно із ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Відповідно до ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Як встановлено при розгляді справи та підтверджено належними доказами, з моменту розірвання шлюбу між сторонами неповнолітній ОСОБА_3 проживає разом з матір'ю, перебуває на її утриманні.

При цьому батько дитини також приймає участь у житті дитини, надає матеріальну допомогу, але при цьому позивачка вважає, що розмір допомоги, що надається відповідачем, є недостатнім, а тому наполягає на стягненні аліментів у судовому порядку.

Враховуючи вимоги діючого законодавства, а також ту обставину, що матеріальна допомога, яку періодично надає відповідач, має мінливий характер, нестабільний розмір, бажання позивачки, щоб відповідач сплачував аліменти в офіційному порядку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів є підставними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується розміру аліментів, що підлягає стягненню, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1)стан здоров?я та матеріальне становище дитини;

2)стан здоров?я та матеріальне становище платника аліментів;

3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

4)інші обставини, що мають істотне значення.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.05.2006 року передбачено, що згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати стан здоров"я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням вимог діючого законодавства, пояснень сторін, наданих ними письмових доказів, при визначенні розміру аліментів, що підлягає стягненню, суд враховує той факт, що неповнолітня дитина перебуває на утримання матері, яка не працює, доходу не має, матеріальний стан батька, який є працездатною особою, а тому має можливість працювати та надавати матеріальну допомогу на утримання дитини.

Таким чином, при вирішенні питання щодо розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки, судом враховуються вимоги ст. 182, 183 Сімейного Кодексу України, обставини справи, а тому суд приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі, зважаючи на те, що відповідач постійної роботи та заробітку не має.

В обґрунтування розміру аліментів, що підлягають стягненню, позивачка надала суду пояснення щодо витрат на дитину щомісячно, але суд вважає, що дані пояснення у повному обсязі не можуть бути враховані судом, оскільки не підтверджені письмовими доказами, при цьому слід також зауважити про обов'язок обох батьків утримувати неповнолітню дитину.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" прожитковий мінімум для дитини відповідного віку від 6 до 18 років визначений у розмірі 1860, 00 грн.

А тому суд вважає, що саме такий розмір аліментів і повинен бути стягнутий з відповідача на користь позивачки, оскільки він є обґрунтованим та відповідає потребам дитини у даному віці.

При цьому суд зауважує, що аліменти підлягають стягненню з дати звернення до суду.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дитини у розмірі 1860, 00 грн. щомісячно, починаючи з 28.12.2017 року (дати звернення до суду).

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704, 80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265 ЦПК України, ст. 180-184, 191 Сімейного Кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.05.2006 року, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1860, 00 грн. щомісячно, починаючи з 28 грудня 2017 року і до повноліття дитини.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 704, 80 грн.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Головуючий: