Ухвала

23 травня2018 року

м. Київ

справа № 644/7132/14-ц

провадження № 61-6911св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О., Погрібного С. О.,

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг України»,

відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Харківської області від 16 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Пилипчук Н. П., Гуцал Л. В., Піддубного Р. М.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг України» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг України»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариства «ОТП Банк» (далі - ТОВ «ОТП Банк»), звернулося до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 08 лютого 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_3 укладений кредитний договір № МL-702/639/2008, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у сумі 53 000 доларів США двома траншами, строком до 08 лютого 2023 року. Надалі, 09 вересня 2009 року та 09 квітня 2010 року, між зазначеними сторонами укладені додаткові угоди до кредитного договору. На забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором 08 лютого 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 укладений договір поруки № SR-702/6639/2008 до додатковий договір до нього від 08 вересня 2009 року.

12 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладений договір купівлі-продажу кредитного портфеля, згідно з умовами якого ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло на себе зобов'язання за кредитним договором від 08 лютого 2008 року № МL-702/639/2008 та договором поруки № SR-702/6639/2008.

Відповідач ОСОБА_3 не виконувала належним чином взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 06 жовтня 2014 року утворилася заборгованість за вказаним кредитним договором, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 54 996,30 доларів США, що еквівалентно 711 652,12 грн, із заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 5 039,12 доларів США, що еквівалентно 65 206,21 грн, та пені в розмірі 2 835 641,57 грн.

Враховуючи наведене та з урахування уточнень до позовної заяви, позивач просив стягнути на свою користь солідарно з відповідачів зазначену суму заборгованості.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимим доказами розмір заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 16 листопада 2016 року апеляційну скаргу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено частково, рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення. Позов задоволено частково, стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором, а саме: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 648 992,01 грн та пеню - 443 275,58 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором від 08 лютого 2008 року, а саме: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 62 660,11 грн, заборгованість за відсотками - 65 205,21 грн та пеню - 127 866,32 грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, проте розрахунок позивача в частині нарахування пені в сумі 2 835 641,57 грн не відповідає умовам договору та обставинам справи, оскільки пеня розрахована не із простроченої суми боргу, а із загальної суми кредиту та нарахованих відсотків. Вирішуючи позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до поручителя ОСОБА_4, суд виходив з того, що останній платіж за кредитним договором було здійснено 06 червня 2010 року, вимогу до поручителя шляхом пред'явлення позову заявлено позивачем лише 21 липня 2014 року, а тому з останнього підлягає стягненню лише заборгованість, яка утворилася після 21 січня 2014 року, тобто до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України.

У грудні 2016 року ОСОБА_3 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Харківської області від 16 листопада 2016 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

У касаційній скарзі заявник посилається на те, що позивач не направляв на адресу відповідачів повідомлення про відступлення прав вимоги за кредитним договором та договором поруки, а тому вважає, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не має права звертатися до суду із указаним позовом до відповідачів про стягнення заборгованості з кредитним договором. Крім того, звертає увагу, що відповідно до уточненого розрахунку заборгованості останній платіж боржником здійснено 11 травня 2010 року, та надалі платежі не вносилися, тобто позивач з цього часу знав про порушення свого права, але з позовом до боржника та поручителя звернувся лише у липні 2014 року, тобто більше ніж через чотири роки, а тому вважає, що порука є такою, що припинилася повністю, у зв'язку з чим відсутні підстави для стягнення суми боргу з поручителя. Також зазначає, що позивачем пропущено строк позовної давності звернення до суду із указаним позовом до боржника, оскільки початком перебігу строку позовної давності є день, коли боржник повинен був сплатити черговий платіж, проте не сплатив його.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, а ухвалою від 06 квітня 2017 року зазначену справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ цивільну справу передано до Верховного Суду.

Частиною другою статті 415 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов'язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про

відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом

касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим

Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 04 квітня 2018 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду цивільну справу № 408/8040/12.

Постановляючи вказану ухвалу, Верховний Суд у справі, яку передано на розгляд до Великої Палати, виходив із наявності підстави, передбаченої підпунктом 7 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, оскільки вважає за необхідне відступити від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у раніше ухвалених рішеннях Верховного Суду України.

Зокрема, Верховний Суд зазначив, що апеляційний суд при ухваленні рішення у справі, яка переглядається, керувався висновком Верховного Суду України, викладеним у постановахвід 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16 та інших.

Суть цього висновку зводиться до того, що виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

При цьому 04 квітня 2018 року Верховний Суд відійшов від указаної вище правової позиції та в ухвалі № 61-4827св18 зазначив, що обсяг відповідальності поручителя перед кредитором є таким же, як і обсяг відповідальності боржника (якщо інше не встановлено договором поруки), а тому вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Тобто, якщо кредитним договором не визначені інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково, а не з моменту настання строку виконання зобов'язання за кожним з періодичних платежів.

Вбачається, що оскаржуване судове рішення у цій справі та оскаржуване рішення, яке передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду, постановлені у подібних правовідносинах.

За змістом пункту 10 частини першої статті 252 ЦПК України суд може з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Виходячи з викладеного суд вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у цій справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 408/8040/12.

Керуючись статтями 252, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 644/7132/14-цза позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг України» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Харківської області від 16 листопада 2016 року до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 408/8040/12.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

С.О. Погрібний

О.В. Ступак

Г. І.Усик