Постанова

Іменем України

16 травня 2018 року

м. Київ

справа № 686/264/16-ц

провадження № 61-3988св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2, приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Гусєва Людмила Василівна, Хмельницьке міськрайонне управління юстиції в особі Реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 квітня 2016 року у складі судді Демінської А. А. та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 09 червня 2016 року у складі колегії суддів: Карпусь С. А., Баса О. Г., Матковської Л. О.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2, приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Гусєва Л. В., Хмельницьке міськрайонне управління юстиції в особі Реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції, про усунення перешкод у користуванні майном.

Позовну заяву мотивовано тим, що 12 серпня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (далі - ВАТ «Сведбанк») та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 2202/0808/88-051, за умовами якого ОСОБА_2 надано кредит у розмірі 70 000 доларів США зі сплатою 12,5 % річних та кінцевим терміном повернення - 12 серпня 2018 року.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_2 умов кредитного договору, 12 серпня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір, згідно з яким в іпотеку передано квартиру АДРЕСА_1.

Того ж дня приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Гусєвою Л. В. внесено відомості про обтяження нерухомого майна ОСОБА_1 - квартири АДРЕСА_1.

25 травня 2012 року між ВАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, за яким ПАТ «Дельта Банк» набуло права вимоги за кредитним та іпотечним договорами, укладеними 12 серпня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Оскільки умови кредитного договору виконано достроково та повернуто кредитні кошти, заборгованість за вказаним кредитним договором відсутня, позивач просив суд усунути перешкоди у користуванні належним його на праві власності нерухомим майном шляхом припинення обтяження, а саме: заборони, внесеної 12 серпня 2008 року у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Гусєвою Л. В., за реєстраційним номером 7728556, а також іпотеки, зареєстрованої 12 серпня 2008 року Державному реєстрі іпотек приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Гусєвою Л. В.

У лютому 2016 року ПАТ «Дельта Банк» подало до суду заперечення на позов, у яких зазначало про те, що пунктом 5.1.9. кредитного договору передбачено сплату боржником штрафу за невиконання умов цього договору щодо страхування предмета іпотеки. Страхування предмета іпотеки здійснюється у страховій компанії, обраній боржником самостійно із страхових компаній, які співпрацюють з банком. Боржник вказані умови кредитного договору належним чином не виконувала, у зв'язку із чим станом на 08 жовтня 2015 року існує заборгованість у розмірі 11 243 грн 77 коп., яка складається зі штрафних санкцій - 11 190 грн 20 коп. та пені - 53 грн 57 коп. Наявність кредитної заборгованості вказує на відсутність правових підстав для задоволення позову іпотекодавця про усунення перешкод у користуванні належним йому майном шляхом припинення обтяження.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 квітня 2016 року у позові ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позичальник достроково погасив кредитну заборгованість, однак не сплачено штраф за неналежне виконання умов кредитного договору в частині страхування предмета іпотеки, внаслідок чого позичальнику необхідно сплатити штраф у розмірі 11 190 грн 20 коп. Позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_2 щорічно надавала банку договори страхування предмета іпотеки. В матеріалах справи містяться докази щодо страхування предмета іпотеки лише за 2013 рік, що не заперечується банком, а тому правові підстави для задоволення позову відсутні.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 09 червня 2016 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 квітня 2016 року залишено без змін.

Ухвалу суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано доказів належного виконання ОСОБА_2 умов кредитного договору в частині страхування предмета іпотеки. Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що зобов'язання зі сплати нарахованого штрафу та пені за неналежне виконання умов кредитного договору вказують на існування між банком та позичальником кредитних правовідносин, а тому позовні вимоги про припинення обтяження на предмет іпотеки є передчасними. Крім того, умови кредитного договору про стягнення штрафних санкцій за неналежне виконання позичальником умов кредитного договору в частині страхування предмета іпотеки у судовому порядку недійсними не визнавалися.

ОСОБА_1 у касаційній скарзі, поданій у липні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що позичальник зобов'язана щороку надавати банку договір про страхування предмета іпотеки. У частині восьмій статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що нечіткі або двозначні умови договорів, укладених із споживачами, тлумачаться на користь споживачів. Судами попередніх інстанцій не досліджено факту порушення умов кредитного договору, який вплинув на нарахування штрафу у розмірі 11 190 грн 20 коп., не встановлено, з якого часу таке нарахування підлягає стягненню, та не з'ясовано правильність нарахування розміру боргу.

У вересні 2016 року ПАТ «Дельта Банк» подало відзив на касаційну скаргу, у якому зазначало, що укладення кредитного та іпотечного договорів є підставою для виникнення у сторін певних прав та обов'язків. Оскільки позичальник належним чином не виконувала умови кредитного договору щодо страхування предмета іпотеки, то утворилась заборгованість, яка вказує на те, що правовідносини між сторонами кредитного договору не припинились, а тому відсутні правові підстави для припинення обтяження предмета іпотеки. Оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому правові підстави для їх скасування відсутні.

Відповідно до підпункту 4 пункту першого розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У січні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 12 серпня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 2202/0808/88?051, за умовами якого ОСОБА_2 надано кредит у розмірі 70 000 доларів США зі сплатою 12,5 % річних та кінцевим терміном повернення - 12 серпня 2018 року.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_2 умов кредитного договору, 12 серпня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір, згідно з яким в іпотеку передано квартиру АДРЕСА_1.

Того ж дня приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Гусєвою Л. В. внесено відомості про обтяження нерухомого майна ОСОБА_1 - квартири АДРЕСА_1.

25 травня 2012 року між ВАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, за яким ПАТ «Дельта Банк» набуло права вимоги за кредитним та іпотечним договорами, укладеними 12 серпня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Відповідно до уточненого розрахунку заборгованості за кредитним договором від 12 серпня 2008 року станом на 04 лютого 2016 року заборгованість за основним зобов'язанням та процентами - відсутня; штраф становить 11 136 грн 60 коп., пеня - 53 грн 57 коп.

Згідно із частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Пунктом 5.1.9. кредитного договору визначено, що на момент передачі зазначеного у пункті 2.1. майна в іпотеку ОСОБА_4 зобов'язана надати банкові договір страхування (страховий поліс) предмету іпотеки (квартири) із щорічним продовженням строку його дії, або новий договір страхування (страховий поліс), що підтверджує факт страхування майна (квартири) протягом дії даного договору.

Пунктом 8.2. кредитного договору передбачено, що за неповідомлення банку про зміну свого місця проживання, а також умов, зазначених у пунктах договору, серед яких, крім іншого, вказано пункт 5.1.9. даного договору, позичальник сплачує штраф у розмірі 2 % від суми, зазначеної у пункті 1.1. даного договору, за кожен випадок.

Пунктом 9.3. іпотечного договору на іпотекодавця покладено обов'язок застрахувати за свій рахунок предмет іпотеки від ризиків випадкового знищення, випадкового пошкодження або псування на користь іпотекодержателя. При цьому плата за послуги страхової компанії не включається до вартості предмета іпотеки.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до статті 11 ЦПК України 2004 року суд розглядає справи не інакше, як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд обґрунтовано погодився із висновком суду про те, що умови кредитного та іпотечного договорів є дійсними. ОСОБА_1, заявляючи позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні належним йому майном шляхом припинення обтяження, позовних вимог щодо незаконності нарахування штрафних санкцій за кредитним договором не заявляв.

Статтею 17 Закону України від 05 червня 2003 року «Про іпотеку» визначено такі випадки припинення іпотеки: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Аналіз вказаної норми дає підстави для висновку про те, що наявність заборгованості позичальника за кредитним договором не може бути підставою для припинення договору іпотеки, укладеного для забезпечення виконання кредитного договору боржником.

Встановивши, що заборгованість за основним (кредитним) зобов'язанням не погашена в частині штрафу та пені, нарахованих за неналежне виконання умов кредитного та іпотечного договорів, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для припинення обтяження, у зв'язку із чим правомірно відмовили у позові.

Згідно із статтею 410 ЦПК України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи касаційної скарги про порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права зводяться до неправомірного нарахування банком штрафних санкцій, однак вимоги щодо визнання недійсними умов кредитного та іпотечного договорів у цій частині або щодо визнання незаконним нарахування таких санкцій позивач у суді першої інстанції не заявляв, а тому такі доводи касаційної скарги є безпідставними, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанції та не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 09 червня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк