Постанова

Іменем України

30 травня 2018 року

м. Київ

справа № 621/1733/15-ц

провадження № 61-16229св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Хопти С. Ф.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Кредекс фінанс»,

відповідач: ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Зміївського районного суду Харківської області, у складі головуючого судді Чигриної Л. Г., від 14 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області, у складі колегії суддів: Міненкової Н. О., Кокоші В. В., Черкасова В. В., від 08 грудня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредекс фінанс», (далі - ТОВ «Кредекс фінанс») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 17 січня 2011 року між публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» (далі - ПАТ «Платинум Банк») та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 14853/2PL2 на суму 11 100, 85 грн, на строк до 17 січня 2014 року. У подальшому, первинним кредитором було відступлено право вимоги за вказаним кредитним договором. Так, ТОВ «Кредекс фінанс» набуло право вимоги за кредитним договором № 14853/2PL2 від 17 січня 2011 року на підставі договору факторингу № 1/15-ФКю від 08 травня 2015 року, що був укладений з товариством з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів»), яке набуло право вимоги за цим кредитним договором на підставі договору факторингу № 2 від 08 жовтня 2012 року, що був укладений з товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «БІЗНЕСФІНАНС» (далі - ТОВ «ФК «БІЗНЕСФІНАНС»), яке у свою чергу набуло право вимоги за кредитним договором № 14853/2PL2 від 17 січня 2011 року на підставі договору факторингу № 20120926-Г від 26 вересня 2012 року, що був укладений з ПАТ «Платинум Банк», який є первинним кредитором. Відповідно до додатку № 1 до договору факторингу 1/15-ФКю від 08 травня 2015 року ТОВ «Кредекс фінанс» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_2 у сумі 8 858, 00 грн., з яких: 6 964, 30 грн - заборгованість за основною сумою кредиту, 1 250, 40 грн - заборгованість за відсотками, 643, 30 грн - заборгованість по пені.

На підставі викладеного ТОВ «Кредекс фінанс» просило суд стягнути з ОСОБА_2 8 858, 00 грн кредитної заборгованості.

Заочним рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 14 грудня 2015 року задоволено позовні вимоги ТОВ «Кредекс фінанс». Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кредекс фінанс» суму заборгованості за кредитним договором № 14853/2PL2 від 17 січня 2011 року у загальному розмірі 8 858, 00 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, щоборжник, отримавши від банку кошти у кредит, не виконував належним чином взяті за кредитним договором зобов'язання, що призвело до утворення заборгованості. Враховуючи те, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, останній має нести цивільно-правову відповідальність перед новим кредитором, який набув право вимоги на підставі договору факторингу.

08 грудня 2016 року ухвалою Апеляційного суду Харківської області рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, виходив із того, що суд правильно визначився з правовідносинами, які виникли між сторонами, та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню при вирішенні даного спору.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Кредекс фінанс», оскільки ОСОБА_2 не виконав зобов'язання за кредитним договором. Розмір заборгованості підтверджено належними доказами.

28 грудня 2016 року ОСОБА_2 подано касаційну скаргу на заочне рішення Зміївського районного суду Харківської області від 14 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 08 грудня 2016 року.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати заочне рішення Зміївського районного суду Харківської області від 14 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 08 грудня 2016 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити ТОВ «Кредекс фінанс» у задоволенні заявлених позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги обґрунтовано тим, що суди попередніх інстанцій повно і всебічно не з'ясували обставини справи. Судами не було досліджено первинні документи, пов'язані із рухом коштів по операціям за кредитним договором, не враховано, що позивач не надав оригіналів договорів про відступлення права вимоги та актів приймання-передачі права вимоги, а також доказів одержання позичальником вимоги про порушення зобов'язання і повернення споживчого кредиту. Крім того, не враховано роз'яснення пункту 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», де зазначено про заборону вимоги повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Разом з цим, заявник вказує про те, що він заявляв про застосування наслідків пропуску строку позовної давності у заяві про перегляд заочного рішення та у апеляційній скарзі, але суди не застосували наслідки спливу позовної давності.

20 січня 2017 року ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

01 червня 2017 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу за позовом ТОВ «Кредекс фінанс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором призначено до судового розгляду.

04 вересня 2017 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ виконання заочного рішення Зміївського районного суду Харківської області від 14 грудня 2015 року зупинено до закінчення касаційного провадження.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Відповідно до пункту 4 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

27 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

05 квітня 2018 року справу розподілено судді-доповідачу.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами встановлено, що 17 січня 2011 року між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 14853/2PL2 на суму 11 100, 85 грн, на строк до 17 січня 2014 року (а.с. 6-7).

ПАТ «Платинум Банк» було відступлено ТОВ «ФК «БІЗНЕСФІНАНС» право вимоги за вказаним кредитним договором № 14853/2PL2 від 17 січня 2011 року на підставі договору факторингу № 20120926-Г від 26 вересня 2012 року.

ТОВ «ФК «БІЗНЕСФІНАНС» відступлено ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги за вказаним кредитним договором № 14853/2PL2 від 17 січня 2011 року на підставі договору факторингу № 2 від 08 жовтня 2012 року.

ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» було відступлено ТОВ «Кредекс фінанс» право вимоги за вказаним кредитним договором № 14853/2PL2 від 17 січня 2011 року на підставі договору факторингу № 1/15-ФКю від 08 травня 2015 року (а.с. 10-13).

Встановлено, що ПАТ «Платинум Банк» свої зобов'язання за кредитним договором № 14853/2PL2 від 17 січня 2011 року виконало у повному обсязі, а саме, надало ОСОБА_2 кредит у розмірі, передбаченому договором.

ОСОБА_2 не сплачував своєчасно на користь ПАТ «Платинум Банк» грошові кошти на погашення заборгованості за кредитом і відсотками відповідно до умов договору, що відображено у розрахунку заборгованості за кредитним договором № 14853/2PL2 від 17 січня 2011 року та виписці по особовим рахункам (а.с. 24-31).

За період з 17 січня 2011 року по 29 червня 2015 року за кредитним договором № 14853/2PL2 від 17 січня 2011 року ОСОБА_2 всього сплачено 8 264, 52 грн, з яких: 8 264, 52 грн на користь ПАТ «Платинум Банк», 0, 00 грн на користь ТОВ «ФК «БІЗНЕСФІНАНС», 0, 00 грн на користь ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів», 0, 00 грн на користь ТОВ «Кредекс фінанс». Останній платіж ОСОБА_2 здійснено 17 квітня 2012 року, а сума боргу визначена станом на 25 вересня 2012 року під час відступлення права вимоги від ПАТ «Платинум Банк».

У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором, кредитна заборгованість ОСОБА_2 станом на 29 червня 2015 року становила 8 858, 00 грн, яка складалась з: 6 964, 30 грн - заборгованості за основною сумою боргу, 1 250, 40 грн - заборгованість за відсотками, 643, 30 грн - заборгованість за пенею.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень статті 57 ЦПК України, 2004 року, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли вірного висновку про задоволення позовних вимог ТОВ «Кредекс фінанс», оскільки боржник, отримавши від банку кошти у кредит, свої зобов'язання по поверненню кредиту і сплаті процентів за користування грошима належним чином не виконав. З урахуванням вищенаведених обставин, судами правильно застосовано при вирішенні даного спору норми матеріального права, зокрема статті 526 ЦК України, у відповідності до вимог якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Посилання ОСОБА_2 на ненадання позивачем доказів на підтвердження заборгованості спростовуються дослідженими судами випискою по особовим рахункам і розрахунками, проведеними ПАТ «Платинум Банк», ТОВ «ФК «БІЗНЕСФІНАНС», ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів», ТОВ «Кредекс фінанс». ОСОБА_2 фактично не заперечував факт отримання коштів у кредит і часткового їх повернення, однак посилався на недостатність наданих позивачем доказів. На думку суду, дослідивши докази у їх сукупності, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про отримання ОСОБА_2 коштів у кредит та їх часткове повернення.

Аргументи заявника з приводу того, що судами попередніх інстанцій не враховано роз'яснення пункту 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» є необґрунтованими, оскільки пункт 31 на підставі постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 7 від 07 лютого 2014 року містить іншу редакцію, а саме: «При застосуванні положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв'язку з частиною одинадцятою статті 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК про позовну давність. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).»

Разом з цим, безпідставними є посилання заявника на пропуск позивачем строку позовної давності, так як кредит було надано позичальнику на строк до 17 січня 2014 року, сума боргу визначена станом на 25 вересня 2012 року під час відступлення права вимоги від ПАТ «Платинум Банк», а з позовом до суду ТОВ «Кредекс фінанс» звернулось у липні 2015 року, тобто у межах трирічного строку позовної давності.

Таким чином, суд першої інстанції виконав вимоги статті 212 ЦПК України, 2004 року, щодо оцінки доказів і статті 213 ЦПК України, 2004 року, щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив і оцінив докази та встановив обставини у справі.

За правилами частини першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 415, 416, 418, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_2залишити без задоволення.

Заочне рішення Зміївського районного суду Харківської області від 14 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 08 грудня 2016 року залишити без змін.

Поновити виконання заочного рішення Зміївського районного суду Харківської області від 14 грудня 2015 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийС. Ф. Хопта

СуддіО. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

Ю. В. Черняк