Постанова

Іменем України

29 травня 2018 року

м. Київ

справа № 242/4282/15-ц

провадження № 61-5647св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,

відповідачі - товариство з обмеженою відповідальністю «Джерело 2006», товариство з обмеженою відповідальністю «Енерджи Стар», ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на ухвалу апеляційного суду Донецької області від 23 листопада 2017 року у складі колегії суддів Новосядлової В. М., Краснощокової Н. С., Новосьолової Г. Г.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду з позовом до ТОВ «Джерело 2006», ТОВ «Енерджи Стар» та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Під час розгляду справи позивачподав заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_5 на праві приватної власності, а саме: на автомобілі НОМЕР_1; MINI COOPER R 56 1598 д.н.з. НОМЕР_2; TOYOTA CAMRY 2.4 2494 д.н.з. НОМЕР_6; ASTON MARTIN DB9 5935 д.н.з. НОМЕР_3; MERCEDES-BENZ S 350 3498 д.н.з. НОМЕР_7; ROLLS-ROYCE GHOST 6592 д.н.з. НОМЕР_8; LAND ROVER RANGE ROVER 4999 д.н.з. НОМЕР_4; TOYOTA CAMRY 2.4 2494, д.н.з. НОМЕР_5; MERCEDES-BENZ S 600, д.н.з. НОМЕР_9;

- 32 земельні ділянки для ведення підсобного селянського господарства та особистого господарства, розташовані за адресою АДРЕСА_1;

- два житлових будинки з надвірними побудовами загальною площею 77,4 кв.м, за адресою АДРЕСА_2;

- житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 725,8 кв.м, за адресою АДРЕСА_3;

- садівничі будинки АДРЕСА_4;

- приміщення загальною площею 194,5 кв.м., за адресою АДРЕСА_5;

- будівлі загальною площею 12 012,4 кв.м., за адресою АДРЕСА_6.

Заява мотивована тим, що накладення арешту на вказане рухоме та нерухоме майно, яке перебуває у приватній власності ОСОБА_5, є співмірним заявленим вимогам у розмірі 1 018 487,52 грн, крім того, сума заборгованості у зв'язку з її неповерненням зростає. Вказує, що не накладення арешту на майно відповідача може в подальшому ускладнити виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 23 серпня 2017 року у складі судді Владимирської І. М. у задоволені заяви ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про забезпечення позову відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження наявності у відповідача у власності вказаного рухомого та нерухомого майна та його вартості, що унеможливлює встановити співмірність виду забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заборгованість, про стягнення якої пред'явлено позов, виникла у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за Генеральним договором на здійснення кредитних операцій від 22 березня 2011 року та всіх додаткових договорів до нього, яке забезпечено договором іпотеки від 22 березня 2011 року. Відповідно до умов іпотечного договору сторони узгодили вартість об'єкта нерухомості саме на момент укладання договору і державним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу було накладено заборону на відчуження цього майна.

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 23 листопада 2017 року ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 23 серпня 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції при розгляді заяви не допустив неправильного застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права.

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просить скасувати ухвалу апеляційного суду Донецької області від 23 листопада 2017 року і направити справу на новий апеляційний розгляд. Посилається на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Аргументи касаційної скарги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» зводяться до того, що апеляційним судом не було досліджено зібрані у справі докази та неповно з'ясовано фактичні обставини справи.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов'язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 14, 153 ЦПК України (у редакції чинній на момент розгляду заяви) поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини другої статті 151 ЦПК України (у редакції чинній на момент розгляду заяви) забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

За змістом статті 151 ЦПК України (у редакції чинній на момент розгляду заяви) заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Положеннями статті 152 ЦПК України (у редакції чинній на момент розгляду заяви) встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, тощо.

Відповідно до частини третьої статті 152 ЦПК України (у редакції чинній на момент розгляду заяви) види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. (пункт 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Враховуючи наведене, суди дійшли вірного висновку про те, що позивач не надав суду належних і допустимих доказів, що станом на момент розгляду заяви про забезпечення позову вказане майно перебуває у власності ОСОБА_5, а надані банком копії інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта та довідки МВС України щодо автомобілів, не завірені належним чином та з них не можливо встановити вартість майна, на яке просить накласти арешт ПАТ «РайффайзенБанк Аваль».

Сторони уклали Договір іпотеки №12/42-2/0201 від 22 березня 2011 року, який забезпечує належне виконання вимог за Генеральним договором на здійснення кредитних операцій від 23 березня 2011 року, укладеним між ними ж, в рамках якого були укладені кредитні договори від 03 березня 2013 року та від 14 травня 2014 року.

Відповідно до умов іпотечного договору сторони узгодили вартість предмета іпотеки на момент укладення іпотечного договору (пункт 1.1. Договору іпотеки) та погодили, що установлена вартість предмета іпотеки на момент укладення цього Договору не враховуються при визначені ціни предмета іпотеки у майбутньому, у тому числі під час звернення стягнення на нього Іпотекодержателем (пункт 1.2. іпотечного Договору). Відомостей про вартість іпотечного майна станом на час розгляду заяви про забезпечення позову матеріали справи не містять. З огляду на таке аргументи касаційної скарги про те, що вартості предмета іпотеки не достатньо для задоволення зобов'язань за кредитним договором, не заслуговують на увагу.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» не спростовують висновків суду і не дають підстав уважати неправильним застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права чи наявними порушення норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК України підстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних рішень суду першої та апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Донецької області від 23 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.І. Крат