Єдиний унікальний номер 235/774/18
Провадження №2/235/709/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2018 року Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

у складі: головуючого судді Бородавки К.П.

за участю секретаря судового засідання Григорєвої С.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

представника співвідповідача ОСОБА_4

представника третьої особи Донецького обласного управління лісового та мисливського господарства Донецької області ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Покровська в порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного агентства лісових ресурсів України, Державного підприємства «Покровське лісове господарство», треті особи: Донецьке обласне управління лісового та мисливського господарства, Покровська районна державна адміністрація Донецької області, про визнання наказу незаконним та його скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зобов'язання відшкодувати моральну шкоду, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до суду з вказаним позовом, в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви (том 3 а.с.76-82), прийнятої ухвалою суду від 12.04.2018, просить:

- поновити строк звернення з цим позовом до суду, як пропущений з поважної причини і прийняти справу до розгляду по суті позовних вимог;

- визнати наказ Державного агентства лісових ресурсів України №4-к від 05.01.2018 про припинення трудового договору та звільнення з посади директора Державного підприємства «Покровське лісове господарство» ОСОБА_1, з підстав п.п. «б» п. 26 Контракту згідно п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, незаконним і скасувати його;

- зобовязати Державне агентство лісових ресурсів України поновити з нею контракт від 05.04.2016 та поновити її на посаді директора Державного підприємства «Покровське лісове господарство»;

- стягнути з Державного підприємства «Покровське лісове господарство» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі на час постановлення рішення судом, який на час звернення з уточненим позовом складає 66115,20 грн;

- зобовязати Державне агентство лісових ресурсів України відшкодувати позивачу моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.;

- стягнути з Державного агентства лісових ресурсів України на користь позивача понесені нею судові витрати, які на час подачі позову складають 18 876,40 грн. за надання правової допомоги та сплату судового збору.

Позовні вимоги мотивовані таким. Відповідачем був порушений порядок накладення дисциплінарного стягнення, визначений ст.ст.47, 149 КЗпП України. Причини звільнення, наведені в наказі №4-к, а саме п.п. «б» п. 26 контракту та п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки ініціатором звільнення позивача було Донецьке обласне управління лісового та мисливського господарства, яке є органом державної влади.

Підстави звільнення як вказано в наказі: лист Донецького обласного управління лісового та мисливського господарства №01-584 від 07.12.2017 не містить за змістом законного обґрунтування і доказів допущення з боку позивача одноразового грубого порушення законодавства чи обовязків, передбачених контрактом, в результаті чого для підприємства настали значні негативні наслідки.

Позивач зауважує, що ініціатор не міг володіти інформацією, яка підтверджувала б дійсну наявність значних негативних наслідків (понесені збитки, виплачені штрафи тощо), тому що з цього питання не було проведено службового розслідування, позивачем не було надано пояснень, не було надано пояснень з боку працівників підприємства, відповідальних за орієнтовані порушення і більш того не було доказів (взагалі немає) наслідків для підприємства шкода підприємству не спричинена, ніяких штрафів підприємство не сплачувало, тому що немає за що.

На думку позивача, відповідач звільнив її без законної на те підстави, а тому, відповідно до положень ст. 235 КЗпП України, має поновити її на попередній роботі.

На обґрунтування заявленої моральної шкоди позивач посилається на приписи ст.237-1 КЗпП України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків та вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Доказом спричинення позивачу моральної шкоди є витяг з історії стаціонарного хворого, який підтверджує, що позивач була змушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя, і що від незаконних дій відповідача їй було спричинено шкоду її здоровю.

З приводу поважності причин пропуску місячного строку на оскарження спірного наказу про звільнення позивачем зазначено, що вказаний наказ постановлений відповідачем 05.01.2018, строк для його оскарження відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП у справах про звільнення - встановлено місячний, з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Позивач не заперечує, що в усному порядку їй було проголошено про її звільнення, а також відповідний наказ був направлений їй на електрону пошту.

В період з 12.01.2018 по 19.01.2018 позивач проходила стаціонарне лікування в Покровській ЦРЛ у кардіологічному відділенні з діагнозом гіпертонічна хвороба І ступеня, ступінь важкості 2, ризик помірний, неускладнена кардіоцеребральна гіпертонічна криза 12.01.2018.

02.02.2018 позивач звернулась з адміністративним позовом до Донецького окружного адміністративного суду; 12.02.2018 ухвалою Донецького окружного адміністративного суду відмовлено у відкритті провадження у звязку з порушенням підсудності, розяснено право звернутися до суду в порядку цивільного судочинства; ухвала отримана позивачем 17.02.2018. Вже 19.02.2018 позивач звернулась з відповідним позовом до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області. На підставі викладеного вважає, що причина пропуску місячного строку позовної давності є обєктивною і просить поновити цей строк.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, навівши доводи, аналогічні викладеним в уточненій позовній заяві від 11.04.2018 та відповідях на відзиви на позов. Позивач зазначила, що вона не перебувала ані у відпустці, ані на лікарняному на протязі останніх двох місяців перед своїм звільненням в листопаді- грудні 2017 р. В період після звільнення та до дня розгляду справи ніде не працювала, дохід не отримувала. Її трудова книжка дійсно знаходиться у неї на руках, взяла її, щоб поїхати з нею в м. Київ в Державне агентство лісових ресурсів України.

Державне агентство лісових ресурсів України (далі відповідач) проти задоволення позову заперечувало. Мотиви незгоди зводяться до такого. Між позивачем та відповідачем був укладений контракт від 05.04.2016, за яким позивач наймається на посаду директора ДП «Красноармійське лісове господарство» на термін з 06.04.2016 по 05.04.2019. За змістом вказаного контракту працівники підприємства несуть відповідальність перед керівником підприємства, а керівник - перед Держлісагентством. Підставою для прийняття спірного наказу та звільнення позивача з посади директора було: - лист Донецького обласного управління лісового та мисливського господарства від 07.12.2017 №01-584; пояснення ОСОБА_1 від 07.12.2017 №256; лист погодження Покровської районної державної адміністрації Донецької області від 03.01.2018 №01-3061-30; контракт, укладений з позивачем від 05.05.2016.

Враховуючи виявлені Донецьким ОУЛМГ порушення, які зазначені в листі від 07.12.2017, пояснення позивача від 14.12.2017, отримавши від райдержадміністрації погодження, відповідач прийняв рішення про припинення трудового договору.

Відповідач зазначив, що позивач не забезпечив розроблення і здійснення заходів з належної організації роботи підприємства стосовно запобігання порушення лісового законодавства, чим одноразово грубо порушив свої трудові обовязки, що стало підставою для припинення трудового договору.

В судовому засіданні представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову, навівши доводи, викладені у відзиві, зазначивши, що підставою для звільнення позивача з посади були документи, наведені в спірному наказі, а також службова записка заступника начальника управління - начальника відділу бухгалтерського обліку, організаційної та інформаційної роботи ОСОБА_6 на імя ОСОБА_7, за змістом якої позивачем, як керівником допущено ряд порушень, в результаті яких для підприємства настали значні негативні наслідки. Також представник відповідача зауважив, що відповідно до п.7 Положення про Державне агентство лісових ресурсів України, затвердженого постановою КМУ від 08.10.2014 №521 Держлісагентство здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи, до яких відноситься, в тому числі, Донецьке обласне управління лісового та мисливського господарства.

Представник відповідача неодноразово посилався на те, що значними негативними наслідками від допущеного позивачем одноразового грубого порушення, про яке йшлось в службовій записці, є наслідки, які наведені ОСОБА_6 в цій службовій записці, будь-яких перевірок, ревізій після отримання цієї записки відповідачем не ініціювалось, оскільки відповідач повністю довіряє своєму територіальному органу, висновків службової записки посадової особи такого органу достатньо для звільнення позивача.

На думку представника відповідача, оскільки позивач була звільнена згідно за п.8 ч.1 ст.36 КЗпП згода профспілкового комітету потрібна не була.

З приводу заявленої позивачем вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, представником відповідача зазначено, що жодного доказу на підтвердження моральних страждань позивачем до суду не надано.

Державне підприємство «Покровське лісове господарство» (далі співвідповідач, Підприємство) проти задоволення позовних вимог заперечував, вважаючи їх необґрунтованими, а звільнення позивача за спірним наказом законним, так як Донецьким обласним управлінням лісового та мисливського господарства під час здійснення поточного контролю за дотриманням вимог законодавства з питань ведення бухгалтерського обліку були виявлені такі порушення:

- станом на 05.12.2017 інвентаризація на ДП «Покровське лісове господарство» проведена не була, що є порушенням Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996, наказу Міністерства фінансів України від 02.09.2014 № 879 «Про затвердження Положення про інвентаризацію активів та зобовязань», наказу директора ДП «Покровське лісове господарство» від 08.08.2016 № 55 «Про обліковий політику на 2016-2017 рік»;

- в порушення Закону України «Про публічні закупівлі» від 25.12.2015 № 922 в ДП «Покровське лісове господарство» було укладено договір № 30/11/17-1 від 30.11.2017 з приватним підприємцем «АЛЕКС» на купівлю бензину марки А-92 у кількості 2150 л та дизельного пального - євро у кількості 5500 л. Загальна суму договору склала 199975,00 грн. та проведено оплату згідно рахунку № 142 від 30.11.2017 року у сумі 199975,00 грн.; закупівля проведена через уповноважену особу, а не через тендерний комітет;

- в порушення ст. 2 Закону України « Про публічні закупівлі» від 25.12.2015 № 922, позивач з метою уникнення проведення процедури відкритих торгів уклала три договори про надання послуг від 01.12.2017 з фізичною особою підприємцем ОСОБА_8 (код НОМЕР_1), які мають ознаки фіктивності;

- під час проведення Донецьким обласним управлінням лісового та мисливського господарства поточного контролю за дотриманням вимог законодавства з питань ведення бухгалтерського обліку було виявлено, що на ДП «Покровське лісове господарство» відсутній журнал реєстрації договорів;

- під час вибіркового огляду звітів лісництва ДП «Покровське лісове господарство» за жовтень та листопад 2017 р. було встановлено, що в нарядах актах виконаних робіт зазначаються види робіт, які фактично в натурі не відбувались;

- в звіті Покровського лісництва за жовтень та листопад 2017 року підшити подорожні листи на автомобіль УАЗ 390944 державний номер АН 92-88. Підписи водія відсутні, є лише підписи інженера механіка ОСОБА_9 про дозвіл виїзду, отже, з відома позивача за жовтень-листопад 2017 року автомобіль УАЗ 390944 державний номер АН 92-88 проїхав 5600 км. При витратах пального 17 л на 100 км незаконно списано 952 л бензину марки А-92. При вартості 1 л бензину марки А-92 25 грн. ДП «Покровське лісове господарство» нанесений збиток становить 23800 грн.;

- позивач незаконно здійснила виплату матеріальної допомоги на загальну суму 265 794 грн., з якої зайво перерахований єдиний соціальний внесок на суму 58,4 тисяч грн., що є порушенням п. 8.6 колективного договору ДП « Покровське лісове господарство» на 2017 р., за яким допомога працівникам виплачується за рахунок прибутку та при наявності фінансових можливостей, адже станом на 30.09.2017 непокритий збиток по ДП «Покровське лісове господарство» становив 37,0 тисяч грн., з яких 7,0 тисяч грн. збитки поточного року. Крім того, враховуючи, що з 20 по 24 жовтня 2017 року до ДП «Покровське лісове господарство» надійшла фінансова допомога на виплату заробітної плати від лісгоспів Закарпатського ОУЛМГ у сумі 124,0 тисяч грн., а з 31.10.2017 ДП «Покровське лісове господарство» виплатило матеріальні допомоги, можливо є факт нецільового використання фінансової допомоги;

- при надходженні коштів 02.11.2017 за відшкодування збитків та вилучення лісової земельної ділянки у сумі 4047900,79 грн. від ПАТ «ВЕСКО», директором ОСОБА_1 та головним спеціалістом не розроблено план щодо ефективного та раціонального використання коштів; лист надання дозволу з Держлісагентства України на придбання техніки є безпідставним, техніко-економічне обґрунтування відсутнє; витрачення коштів відбувається безсистемно та з порушенням чинного законодавства, тобто носить поверхневий характер);

- відповідно до виконання умов контракту позивачем за 3 квартал 2017 року не виконувався показник сплати податків та зборів до бюджетів (при плані 217,6 тисяч грн. виконане 136,2 тисяч грн.), та показник збору на загальнообовязкове державне соціальне страхування (при плані 146,2 тисяч грн. виконане 133,3 тисяч грн.);

- за результатами перевірок рубок за період 2014-2016 роки по ДП «Покровське лісове господарство» згідно наказу Донецького обласного управління лісового та мисливського господарства від 18.08.2017 №50 жодних управлінських дій станом на 05.12.2017 з боку директора ДП «Покровське лісове господарство» ОСОБА_1 не відбувалось.

З приводу позовної вимоги позивача про стягнення з ДП «Покровське лісове господарство» на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, співвідповідач зазначив, що оскільки звільнення ОСОБА_1 з посади директора ДП «Покровське лісове господарство» є законним та обґрунтованим, то відповідно до ст. 116 КЗпП України усі виплати ОСОБА_1 були здійснені в день звільнення 05.01.2018.

Представник співвідповідача в судовому засіданні підтримала незгоду з позовними вимогами, навівши мотиви, викладені вище, просила відмовити в задоволенні позову.

Третя особа на стороні відповідача - Донецьке обласне управління лісового та мисливського господарства (далі обласне управління) проти позовних вимог заперечує в повному обсязі, зазначаючи, що 05.12.2017 в ДП «Покровське лісове господарство» було надано методичну допомогу та здійснено поточний контроль за дотриманням вимог законодавства з питань ведення бухгалтерського обліку, за результатами якої виявлено ряд порушень, про що особою, яка надавала допомогу, була складена службова записка, яка направлена на адресу відповідача та на підставі якої останнім був прийнятий спірний наказ про звільнення позивача з посади директора підприємства.

Представник обласного управління в судовому засіданні підтримала надісланий на адресу суду відгук на позовну заяву, та доводи, викладені в ньому, просила відмовити в задоволенні позову.

Покровська районна державна адміністрація Донецької області правом участі в судовому засіданні не скористалась, надала пояснення на позовну заяву, за змістом яких призначення та звільнення з посади директора підприємства здійснюється Державним агентством лісових ресурсів України за погодженням з райдержадміністрацією. Порядок погодження з ОСОБА_10 міністрів Автономної Республіки Крим, головами місцевих державних адміністрацій призначення на посади та звільнення з посад керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 09 жовтня 2013 року №818. 27.12.2017 відповідно до вищевказаного Порядку до райдержадміністрації надійшов лист Державного агентства лісових ресурсів України щодо погодження звільнення з посади директора державного підприємства «Покровське лісове господарство» ОСОБА_1, 03.01.2018 райдержадміністрацією було надано погодження про звільнення з посади ОСОБА_1 Також Покровська районна державна адміністрація повідомила, що не була ініціатором звільнення та пропозицій щодо звільнення ОСОБА_1 з посади не надавала. Просить розглянути справу за відсутністю представника адміністрації та винести рішення на розсуд суду згідно з чинним законодавством.

Суд зазначає, що оскільки спірні правовідносини виникли в межах трудових відносин, враховуючи імперативні приписи п.1 ч.2 ст.274 ЦПК України, розгляд справи проведений в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Ухвалою суду від 02.04.2018 клопотання відповідача про проведення засідання в режимі відеоконференції було задоволено, відповідач приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні Київського апеляційного адміністративного суду (том 1 а.с.118).

Ухвалою суду від 12.04.2018 прийнято уточнену позовну заяву позивача ОСОБА_1, в якості співвідповідача залучено Державне підприємство «Покровське лісове господарство», якому визначений строк для подання відзиву на позовну заяву та документів до нього (том 2 а.с.93-94).

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представників відповідача, співвідповідача та третьої особи - обласного управління, а також свідків з боку позивача ОСОБА_11 та ОСОБА_12 та з боку співвідповідача ОСОБА_6, ОСОБА_13І, ОСОБА_14 та ОСОБА_15, дослідивши письмові докази, надані учасникам справи, проаналізувавши норми матеріального та процесуального права, суд зазначає таке.

Сторонами визнано, матеріалами справи підтверджено, що між відповідачем та позивачем укладений контракт від 05.04.2016 про те, що остання наймається на посаду директора державного підприємства «Красноармійське лісове господарство» на термін з 06.04.2016 по 05.04.2019 (далі контракт). У звязку з перейменуванням Державного підприємства «Красноармійське лісове господарство» на Державне підприємство «Покровське лісове господарство» до вказаного контракту внесені відповідні зміни додатковою угодою від 17.11.2017.

Згаданим контрактом закріплені, зокрема, права та обовязки керівника, відповідальність сторін, внесення змін і доповнень до нього та його припинення (а.с.7-16).

Наказом відповідача від 05.01.2018 №4-к припинено трудовий договір з позивачем та звільнено її з посади директора підприємства 05.01.2018 з підстав передбачених пп. «б» п.25 контракту за одноразове грубе порушення керівником законодавства чи обовязків, передбачених контрактом згідно з п.8 ч.1 ст.36 КЗпП України. Підставою визначені:

1) лист обласного управління від 07.12.2017 №01-584;

2) пояснення ОСОБА_1 від 14.12.2017 №265;

3) лист-погодження Покровської районної державної адміністрації Донецької області від 03.01.2018 №01-3061-30;

4) контракт, укладений з ОСОБА_1 від 05.04.2016 (том 2 а.с.17).

За змістом листа обласного управління від 07.12.2017 №01-584 начальник управління повідомляє відповідача, що на підставі наказу управління від 04.12.2017 заступником начальника управління - начальником відділу бухгалтерського обліку, організаційної та інформаційної роботи ОСОБА_6 05.12.2017 на підприємстві було надано методичну допомогу та здійснено поточний контроль за дотриманням вимог законодавства з питань ведення бухгалтерського обліку, за результатами яких виявлено ряд порушень:

1) станом на 05.12.2017 інвентаризація на підприємстві не проведена, що є порушенням Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996, наказу Міністерства фінансів України від 02.09.2014 № 879 «Про затвердження Положення про інвентаризацію активів та зобовязань», наказу директора ДП «Покровське лісове господарство» від 08.08.2016 № 55 «Про обліковий політику на 2016-2017 рік»;

2) в порушення Закону України «Про публічні закупівлі» від 25.12.2015 № 922 в ДП «Покровське лісове господарство» було укладено договір № 30/11/17-1 від 30.11.2017 з приватним підприємцем «АЛЕКС» на купівлю бензину марки А-92 у кількості 2150 л та дизельного пального - євро у кількості 5500 л. Загальна суму договору склала 199975,00 грн. та проведено оплату згідно рахунку № 142 від 30.11.2017 року у сумі 199975,00 грн.;

3) в порушення ст. 2 Закону України « Про публічні закупівлі» від 25.12.2015 № 922, позивач з метою уникнення проведення процедури відкритих торгів уклала три договори про надання послуг від 01.12.2017 з фізичною особою підприємцем на загальну суму 475 294,77 грн.;

4) з відома директора підприємства в нарядах актах виконаних робіт зазначаються види робіт, які фактично не відбувались, наслідком чого є завищення витрат підприємства, заробітної плати та показників паливо-мастильних матеріалів;

5) з відмова директора підприємства за жовтень-листопад 2017 року автомобіль УАЗ 390944 державний номер АН 92-88 фіктивно проїхав 5600 км. При витратах пального 17 л на 100 км незаконно списано 952 л бензину марки А-92. При вартості 1 л бензину марки А-92 25 грн. ДП «Покровське лісове господарство» нанесений збиток становить 23800 грн.

6) в порушення п.8.6 колективного договору підприємства директор незаконно здійснила виплату матеріальної допомоги на загальну суму 265 794 грн., з якої зайво перерахований єдиний соціальний внесок на суму 58,4 тисяч грн.

7) за результатами 9 місяців 2017 року план по рубках догляду фактично виконаний в меншому обсязі, при цьому лісгосп закупає деревину (для подальшого перепродажу) у приватного підприємства та замовляє послуги з озеленення та благоустрою лісгоспу;

8) при надходженні коштів 02.11.2017 на рахунок підприємства у сумі 4 047 900,79 грн. директором та головними спеціалістами не розроблено план щодо ефективного та раціонального використання коштів;

9) відповідно до виконання умов контракту позивачем за ІІІ квартал 2017 року не виконався показник сплати податків та зборів до бюджетів (при плані 217,6 тисяч грн. виконане 136,2 тисяч грн.), та показник збору на загальнообовязкове державне соціальне страхування (при плані 146,2 тисяч грн. виконане 133,3 тисяч грн.);

10) по результатам перевірок рубок за період 2014-2016 роки по ДП «Покровське лісове господарство» згідно наказу Донецького обласного управління лісового та мисливського господарства від 18.08.2017 №50 жодних управлінських дій станом на 05.12.2017 з боку директора ДП «Покровське лісове господарство» ОСОБА_1 не відбувалось (том 2 а.с.18-19).

Наведені порушення були попередньо викладені начальником управління - начальником відділу бухгалтерського обліку, організаційної та інформаційної роботи ОСОБА_6 в службовій записці на імя начальника обласного управління ОСОБА_7 від 06.12.2017, за змістом якої запропоновано, зокрема, терміново здійснити комплексну перевірку (чи службове розслідування) на підприємстві із обовязковим залученням фахівців з Держлісагенства України. Одночасно звернутися до Державної аудиторської служби України з проханням перевірити підприємство з 01.01.2017 по закінчений період, відсторонити від виконання обовязків директора позивача шляхом її відсторонення від посади на час проведення перевірки або шляхом розірвання контракту (том 2 а.с. 20-28).

Листом від 03.01.2018 №01-3061-30 на імя Державного агентства лісових ресурсів України Покровська районна державна адміністрації Донецької області погодила звільнення позивача з посади директора підприємства, до листа додана картка погодження (том 2 а.с.30, 31).

Допитаний в судовому засіданні за клопотанням співвідповідача свідок ОСОБА_6 підтвердив, що він дійсно 05.12.2017, займаючи посаду заступника начальника управління - начальника відділу бухгалтерського обліку, організаційної та інформаційної роботи, на підставі наказу управління від 04.12.2017, надав підприємству методичну допомогу та здійснив поточний контроль за дотриманням вимог законодавства з питань ведення бухгалтерського обліку, за результатами яких виявлено ряд порушень, які виклав в службовій записці на імя начальника обласного управління. Також свідок зазначив, що вказану методичну допомогу та поточний контроль він надав та здійснив за один день 05.12.2017, перевіряти документацію часу не було. При цьому свідок зауважив, що обласне управління не має права втручатись в господарську та бухгалтерську діяльність підприємства. Порушення фактично виявлені на підставі пояснень директора, головного бухгалтера, інших працівників, наведені порушення є типовими.

Допитаний в судовому засіданні за клопотанням співвідповідача свідок ОСОБА_13 зазначив, що він займає посаду директора підприємства з 12.01.2018, що та як було на підприємстві до нього, йому не відомо; після його призначення, оскільки головного бухгалтера не було, програма «медок» була заблокована, заробітна плата працівникам не виплачувалась приблизно три місяці, обовязкові звіти здані не були, будь-якої іншої інформації йому не відомо.

Допитаний в судовому засіданні за клопотанням співвідповідача свідок ОСОБА_14, який займає посаду майстра лісу, зазначив, що «УАЗик» не працював з вересня 2017, разом з тим в період керівництва позивача необхідні обїзди лісу здійснювались на іншому транспортному засобі.

Допитана в судовому засіданні за клопотанням співвідповідача свідок ОСОБА_16, яка займала та займає посаду інженера лісних культур зазначила, що під час звільнення позивача з посади знаходилась у відпустці, будь-яких зауважень з приводу виконання позивачем обовязків директора не навела.

Допитана в судовому засіданні за клопотанням позивача свідок ОСОБА_11 зазначила, що на підприємстві працювала з 1991 року по 2018 рік, звільнилась 05.01.2018 за власним бажанням з посади головного економіста, оскільки позивача було звільнено з посади директора, а кандидатура в.о.директора ОСОБА_17 її не влаштовувала. Свідок зауважила, що під час керівництва позивача заробітна плата виплачувалась своєчасно, розмір збитків, який був наприкінці 2016 року поступово зменшувався та на кінець 2017 року підприємство виходило в прибуток, Форма № 2 «Звіт про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід)» з відповідними показниками, яка попередньо була заповнена нею, як головним економістом, та головним бухгалтером ОСОБА_12, надавалась для відома в обласне управління.

Допитаний в судовому засіданні за клопотанням позивача свідок ОСОБА_12 зазначив, що до 05.01.2018 займав посаду головного бухгалтера підприємства, звільнився за власним бажанням, підтвердив, що інвентаризація, про яку йдеться в службовій записці, дійсно не була проведена, але з вини ОСОБА_14, який є матеріально відповідальною особою, та без якого її проведення не уявляється можливим, на думку свідка, ОСОБА_14 не виходив на роботу спеціально, щоб не проводити інвентаризацію. Також свідок підтвердив, що паливо дійсно було придбано поза тендером, але через систему «Прозоро», часу на проведення тендеру не було, а підприємство мало проводити свою господарську діяльність, завдяки придбаному паливу робота техніки не зупинилась. Свідок зауважив, що за 11 місяців керівництва позивача підприємство вийшло в прибуток, це підтверджується документами бухобліку.

Розвязуючи спір, суд зважає на таке.

Позивачем визнано, що 05.01.2018 вона в телефонному режимі була повідомлена обласним управлінням про прийняття відносно неї спірного наказу відповідача, копію якого вона також отримала на електрону пошту. Позивач не заперечувала, що наприкінці грудня 2017 року вона забрала свою трудову книжку з підприємства, запис про звільнення в ній не здійснений.

Випискою із медичної картки стаціонарного хворого №280/68 підтверджується, що в період з 12.01.2018 по 19.01.2018 позивач проходила стаціонарне лікування в Покровській ЦРЛ у кардіологічному відділенні з діагнозом гіпертонічна хвороба І ступеня, ступінь важкості 2, ризик помірний, неускладнена кардіоцеребральна гіпертонічна криза (том 1 а.с.37).

02.02.2018 позивач звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом в порядку адміністративного судочинства про визнання протиправним і скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді (том 1 а.с. 163).

12.02.2018 ухвалою Донецького окружного адміністративного суду позивачу відмовлено у відкритті провадження за вказаним позовом, оскільки позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства та розяснено, що позивач має право звернутись із позовом до суду у порядку цивільного судочинства (том 1 а.с.34-36).

19.02.2018, після отримання вказаної ухвали адміністративного суду, позивач звернулась з відповідним позовом до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області, який після усунення позивачем недоліків прийнятий до розгляду.

Приписами ч.1 ст.233 КЗпП України визначено, що у справах про звільнення працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до ст.234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст.233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Враховуючи викладене, оскільки в період з 12.01.2018 по 19.01.2018 позивач знаходилась на стаціонарному лікуванні, з 02.02.2018 по 12.02.2018 вирішувалось питання юрисдикції спору, при цьому до адміністративного суду позивач звернулась у строк, визначений ст.233 КЗпП України, тобто в місячний строк, що вказує на те, що позивач не ставилась зневажливо до питання про захист своїх прав та інтересів, суд дійшов висновку, що строк звернення до суду цивільної юрисдикції позивач пропустив з поважних причин, а тому пропущений строк підлягає поновленню.

Положенням про обласні управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України, затвердженим Наказом Міністерств аграрної політики та продовольства України від 21.03.2012 №134, визначено, що обласні управління лісового та мисливського господарства підпорядковуються Держлісагентству України та є його територіальними органами, які, зокрема, координують діяльність підприємств, установ, організацій, що належать до сфери управління Держлісагентства України, крім підприємств, установ, організацій, які безпосередньо підпорядковуються Держлісагентству України (п.1, п.4.7).

За приписами ч.3 ст.21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін.

Згідно з п.8 ч.1 ст.36 КЗпП України підставою припинення трудового договору, є підстави, передбачені контрактом.

Відповідно до п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.8 ст.36 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір за наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання.

За пп. «б» п.26 контракту, на який мається посилання в оскаржуваному наказі, керівник може бути звільнений з посади, а цей контракт розірваний з ініціативи Органу управління майном, у тому числі за пропозицією місцевого органу державної виконавчої влади, до закінчення терміну його дії, у разі одноразового грубого порушення керівником законодавства чи обовязків, передбачених контрактом, в результаті чого для підприємства настали негативні наслідки (понесені збитки, виплачено штрафи тощо) (том 2 а.с.12).

Зміст наведених положень контракту дозволяє суду дійти висновку, що керівник підприємства може бути звільнений з ініціативи Органу управління майном (відповідачем) за наявністю в сукупності таких обставин: 1) одноразове грубе порушення керівником законодавства чи обовязків, передбачених контрактом; 2) настання внаслідок такого порушення значних негативних наслідків у вигляді збитків, виплати штрафів тощо.

Враховуючи зміст оскаржуваного наказу, суд зазначає, що,

по-перше, застосування слова «чи» при визначенні підстави звільнення позивача з посади («за одноразове грубе порушення законодавства чи обовязків, передбачених контрактом»), дає підстави констатувати, що відповідач, звільняючи позивача, так остаточно й не визначився, грубе порушення чого саме було допущено останньою законодавства чи обовязків, передбачених контрактом;

по-друге, в наказі не зазначено, яке саме законодавство або які саме обовязки грубо порушені позивачем, а також які значні негативні наслідки настали в результаті такого порушення.

Лист обласного управління від 07.12.2017, як і інші документи, які визначені в наказі підставою, не містять посилань на значні негативні наслідки, які настали від порушень, виявлених заступником начальника обласного управління ОСОБА_6

Так, зазначаючи про відсутність станом на 05.12.2017 інвентаризації на підприємстві, закупівлю палива на певну суму без проведення процедури відкритих торгів, зазначення в нарядах про проведення робіт, які фактично не проводились, на незаконне списання бензину на певну суму, виплату матеріальної допомоги, фактичне виконання плану по рубках в меншому обсязі, не розроблення плану щодо ефективного та раціонального використання коштів, невиконання показників сплати податків та зборів до бюджетів та показників збору на загальнообовязкове державне соціальне страхування, не проведення директором жодних управлінських дій по результатам перевірок рубок за період 2014-2016 роки,

посилаючись при цьому на порушення певних нормативно-правових актів,

ані у вказаному листі від 07.12.2017, ані в службовій записці заступника начальника обласного управління ОСОБА_6 не наведені значні негативні наслідки у виді збитків, штрафів, тощо, які настали від таких порушень, як і не зазначені докази на підтвердження існування таких значних негативних наслідків, посилання на первинні документи бухгалтерського та податкового обліку підприємства, які б свідчили про настання зазначених наслідків (збитків, штрафів тощо) відсутні.

Судом були створені всі умови для надання відповідачами та третьою особою доказів на підтвердження правомірності своєї позиції, шляхом визначення строку для надання відзиву на позов та документів, на підтвердження доводів у відзивах, а також шляхом відкладення судового засідання після залучення в якості співвідповідача підприємства та надання часу останньому для підготовки до розгляду справи.

Представниками відповідача, співвідповідача, третьої особи - обласного управління не надано жодного доказу на підтвердження настання значних негативних наслідків (понесення збитків, штрафу тощо) в результаті порушень, виявлених ОСОБА_6 05.12.2017.

Надані зазначеними учасниками справи документи, як-то пояснення директора, головного бухгалтера, інших працівників, копії договорів, копії специфікацій, нарядів, витягу з колективного договору, протоколу технічної наради, дефектного акту, протоколу інвентаризаційної комісії, рахунку на оплату жодним чином не свідчать про настання значних негативних наслідків на підприємстві.

Допитані за клопотанням співвідповідача свідки також не змогли надати чітких та змістовних пояснень щодо настання значних негативних наслідків на підприємстві під час керування позивача.

Клопотання представника співвідповідача щодо оголошення перерви в судовому засіданні задля надання висновків інвентаризації, яка триває на підприємстві на час розгляду даної справи, ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, залишено без задоволення, оскільки така інвентаризація не проводилась перед прийняттям відповідачем рішення про звільнення позивача та її висновки не були покладені в основу спірного наказу.

Службова записка ОСОБА_6 також не є належним доказом настання значних негативних наслідків на підприємстві в результаті порушень, допущених позивачем, оскільки не містить відповідної інформації з посиланням на підтверджуючі первинні документи бухгалтерського та податкового обліку, податкові повідомлення-рішення, звіти тощо, а лише констатує факт порушення позивачем певних нормативно-правових та внутрішніх актів та здійснення певних витрат.

Крім того, будучи допитаним в якості свідка ОСОБА_6 зазначив, що він як представник органу управління не має права втручатись в господарську та бухгалтерську діяльність підприємства, давати оцінку такій діяльності, порушення встановлені ним на підставі пояснень працівників, в тому числі позивача, методична перевірка та поточний контрольний здійснені ним за один день.

За таких обставин суд доходить висновку, що положення зазначеної службової записки мають характер субєктивних припущень, містять висловлювання, що вказують на наявність сумнівів у автора документу, інформація, що викладена в ній, є такою, що потребує перевірки.

Між тим, відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, зважаючи на те, що спірний наказ не містить конкретно, що саме було порушено позивачем та які саме в результаті такого порушення для підприємства настали значні негативні наслідки,

належні та допустимі докази на підтвердження настання таких значних наслідків, які існували на час прийняття оскаржуваного наказу та на підставі яких такий наказ прийнятий, до суду не надані,

суд доходить висновку, що зазначений наказ про звільнення позивача є незаконним, а тому підлягає скасуванню та дія контракту від 05.04.2016 поновленню.

Оскільки відповідачем при прийнятті оскаржуваного наказу не перевірялись доводи, викладені в листі обласного управління, та не зясовувалось питання як існування негативних наслідків так і їх значимості для підприємства, у суду відсутні підстави перевіряти наявність та істотність наслідків від порушень, що виявлені третьою особою в діях позивача, встановлювати вину останнього, а також наявність причинного зв'язку між порушеннями та наслідками, які настали внаслідок такого порушення.

Разом з тим суд зазначає, що покликання представника позивача про порушення приписів ст.149 КЗпП України є помилковим, оскільки за змістом п.8 ч.1 ст.36 КЗпП України підстави, передбачені контрактом, є самостійною підставою для припинення трудового договору, а його розірвання з підстав, передбачених контрактом, які не місять ознак дисциплінарного порушенням, не є дисциплінарним стягненням. Відтак, приписи ст.149 КЗпП України («Порядок застосування дисциплінарних стягнень»), на порушення якої посилається позивач та його представник, на спірні правовідносини не поширюється.

Також суд зауважує, що відповідно до ст.43 КЗпП України попередня згода виборного органу первинної профспілкової організації необхідна в разі розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Зміст ч.1 ст.36 КЗпП України свідчить, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених контрактом, не відноситься законодавцем до звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, а тому у випадку припинення трудових відносин на підставі п.6 ч.1 ст.36 КЗпП України власник або уповноважений ним орган не погоджує таке звільнення з виборним органом первинної профспілкової організації. Отже, вимоги КЗпП щодо погодження звільнення працівника з виборним органом первинної організації профспілкової організації на спірні правовідносини також не поширюється.

Враховуючи викладене, зважаючи на приписи ст.235 КЗпП України, за якими у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір, оскільки звільнення позивача на підставі п.8 ч.1 ст.36 КЗпП України є незаконним, позивач підлягає поновленню на роботі з дня, наступного після звільнення.

Згідно з ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі суд одночасно вирішує питання щодо виплати працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до п.8 розділу 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Кабінетом Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі Порядок), нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період.

Відповідне розяснення цих положень щодо обчислення середнього заробітку також міститься у п.32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів».

На час винесення даного рішення (01.06.2018) час вимушеного прогулу складає 99 робочих днів.

За останні два місяці перед звільненням (листопад, грудень 2017 р.) заробітна плата позивача склала 29 253,30 грн., що вбачається з Довідки про середню заробітну плату відносно позивача, наданої співвідповідачем.

Кількість відпрацьованих робочих днів за вказані місяці (листопад, грудень 2017 р.) становила 43 дні, середньоденна заробітна плата становить 29 253,30 грн./ 43 відпрацьованих робочих дня, що дорівнює 680,30 грн.

Отже, співвідповідач має виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі: 680,30 х 99 = 67 349,70 грн.

Щодо позовних вимог про відшкодування позивачу моральної шкоди в розмірі 20 000 грн. суд зазначає таке.

Приписами статей 16 та 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст.237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством.

Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст.237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Пленумом Верховного Суду України в постанові від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що згідно зі ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності (п.13).

Отже, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у звязку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (статті 3, 4, 11, 31 ЦПК України).

Компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин шляхом поновлення на роботі має самостійне юридичне значення.

Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема, у вигляді одноразової грошової виплати.

Наведене відповідає правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 14.12.2016 № 428/7002/14-ц.

Враховуючи викладене, оскільки позивач, будучи неодноразово нагородженою почесними грамотами як обласного управління, так і відповідача (том 1 а.с.10), зазнала порушень законного права на працю через незаконне звільнення та, як наслідок, певних душевних страждань, беручи до уваги їх тривалість, ступінь зусиль, які позивач витратила на відновлення свого порушеного права, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині відшкодування відповідачем позивачу моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, а саме, в розмірі 3 000 грн.

Вимога позивача про стягнення на її користь судових витрат у виді правової допомоги задоволенню не підлягає з огляду на вимоги ст.137 ЦПК України.

Так, за приписами вказаної статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3).

На підтвердження розміру заявлених витрат на правничу допомогу позивачем, окрім договору про надання правової допомоги від 26.03.2018 №11, не надано жодного доказу щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті позивачем, як того вимагають приписи ст.137 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору щодо вимоги про поновлення на роботі.

Ставка судового збору за позов немайнового характеру станом на час подання позову становить 0,4 розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що дорівнює 704,80 грн.

Отже, враховуючи правила ст.141 ЦПК України, сума в розмірі 704,80 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

За заявлення вимог немайнового характеру : про визнання незаконним та скасування наказу відповідача та про стягнення з відповідача моральної шкоди позивачем сплачено по 704, 80 грн. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума в розмірі 704, 80 грн. та 106 грн. (15% від 20 000 грн.), всього 810,80 грн.

За заявлення вимоги майнового характеру про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивачем сплачений судовий збір в розмірі 1762 грн., який, враховуючи правила ст.141 ЦПК України, підлягає стягненню з Підприємства на користь позивача.

Згідно з п.2 та п.4 ч.1 ст.430 ЦПК України та ч.7 ст.235 КЗпП України рішення в частині поновлення на роботі позивача та в частині стягнення середнього заробітку за один місяць підлягає негайному виконанню.

Керуючись статтями 13, 19, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2, місце проживання Донецька область, м.Покровськ, вул.Філатова, 10) до Державного агентства лісових ресурсів України (ідентифікаційний номер 37507901, місцезнаходження м.Київ, вул.Шота Руставелі, 9а), Державного підприємства «Покровське лісове господарство» (ідентифікаційний номер 00991769, місцезнаходження Донецька область, м.Покровськ, вул.Михайла Петренка, 5), треті особи: Донецьке обласне управління лісового та мисливського господарства (ідентифікаційний номер 34410930, місцезнаходження Донецька область, м.Лиман, вул.К.Гасієва, 1а), Покровська районна державна адміністрація Донецької області (ідентифікаційний номер 21961790, місцезнаходження Донецька область, м.Покровськ, пл.Шибанкова, 11), про визнання наказу незаконним та його скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зобов'язання відшкодувати моральну шкоду задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 строк для звернення із позовом до суду.

Визнати незаконним та скасувати наказ Державного агентства лісових ресурсів України від 05.01.2018 №4-к «Про припинення трудового договору та звільнення з посади директора Державного підприємства «Покровське лісове господарство» ОСОБА_1К.».

Поновити дію контракту від 05.04.2016, укладеного між Державним агентством лісових ресурсів України та ОСОБА_1, та поновити ОСОБА_1 на посаді директора Державного підприємства «Покровське лісове господарство» з 06.01.2018.

Стягнути з Державного підприємства «Покровське лісове господарство» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 67 349,70 грн. (шістдесят сім тисяч триста сорок девять гривень 70 копійок) за вирахуванням обовязків платежів.

Стягнути з Державного агентства лісових ресурсів України на користь ОСОБА_1 3000 грн. (три тисячі гривень) на відшкодування завданої моральної шкоди.

Стягнути з Державного агентства лісових ресурсів України на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді сплаченого судового збору в розмірі 810,80 грн. (вісімсот десять гривень 80 копійок).

Стягнути з Державного підприємства «Покровське лісове господарство» на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді сплаченого судового збору в розмірі 1 762 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного агентства лісових ресурсів України на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 копійок).

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді директора Державного підприємства «Покровське лісове господарство».

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за один місяць.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області або безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Дата складення повного рішення 06.06.2018.

Суддя К.П. Бородавка