Справа № 462/5095/17 Головуючий у 1 інстанції: Палюх Н.П.
Провадження № 22-ц/783/795/18 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. і Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Цапа П.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Залізничного районного суду міста Львова від 07 лютого 2018 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів в розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів відповідача, починаючи з 01 вересня 2017 року до закінчення позивачем навчання.

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що він є сином відповідача ОСОБА_3, а шлюб між його батьками розірвано 05.07.2013 року. За рішенням Залізничного районного суду м.Львова відповідач сплачував аліменти на утримання позивача на користь матері останнього. Після досягнення повноліття позивач продовжує проживати з матір»ю ОСОБА_5, не працює, оскільки навчається на II курсі Національного університету «Львівська Політехніка» на денному відділенні платної форми навчання, а відтак потребує матеріальної підтримки. Відповідач працює машиністом тепловоза в ПрАТ «Львівський локомотиворемонтний завод», має стабільний заробіток, а тому має можливість надавати матеріальну допомогу повнолітній дитині, яка продовжує навчатися, однак відмовляється таку надавати. Мама ОСОБА_5, на утриманні якої перебуває позивач, не в стані належним чином забезпечити матеріально його навчання та проживання, оскільки має ряд хронічних захворювань, у зв'язку з чим проходить лікування (а.с. 2-3).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.

Ухвалено стягувати з ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 31.10.2017 року протягом його навчання по червень 2020 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання (а.с. 53-54).

Дане рішення оскаржив відповідач.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати і ухвалити нове - про стягнення з нього „аліментів на користь ОСОБА_6 у спосіб оплати його навчання, або ж сплати аліментів в твердій грошовій сумі 1 000 грн.", покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, та на невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вважає, що суд при ухваленні оскаржуваного рішення не врахував те, що після розірвання шлюбу з матір'ю позивача відповідач змушений проживати в квартирі своєї матері, а відтак змушений нести витрати по оплаті комунальних послуг по згаданій квартирі, а також витрачати кошти на догляд своєї хворої матері, а також не врахував те, що позивач працює, чим пояснював неможливість своєї особистої явки до суду (а.с. 58-59).

Апелянт, будучи своєчасно (23.04.2018 року) належним чином повідомленим про час і місце апеляційного розгляду справи (а.с. 76, 77), в судове засідання не з'явився і про причини такої неявки суд не повідомив, що (у відповідності до частини 2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Статтями 12 і 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а частиною 1 ст. 82 ЦПК України - що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

Статтею 199 СК України визначено умови, за яких батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними 23 років: 1) навчання дітей; 2) їх потреба у такій допомозі та 3) спроможність батьків надавати таку матеріальну допомогу.

Судом встановлено, стверджується матеріалами справи (а.с. 5, 6, 8) та визнається відповідачем (апелянтом) той факт, що позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1, є сином відповідача, навчається на платній основі на денній формі навчання, з урахуванням чого його можливості для працевлаштування і роботи є обмеженими, а відтак він потребує утримання і матеріальної допомоги.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що позивач працює (чим пояснював неможливість своєї особистої явки до суду), не можуть прийматися до уваги, оскільки твердження позивача про те, що він влаштувався на роботу лише на період канікул в університеті (а.с. 45), відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано.

Також відповідачем (апелянтом) визнається, що позивач проживає разом з матір'ю, яка (в свою чергу) страждає рядом захворювань, що стверджується наявними в матеріалах справи медичними документами (а.с. 13-31).

Відповідач є особою працездатного віку, 1965 року народження, працює машиністом тепловоза і має стабільний дохід (а.с. 63).

Як стверджується рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 05.07.2013 року про розірвання шлюбу між батьками позивача, станом на 2013 рік відповідач вже 11 років разом з сім'єю (дружиною та сином, позивачем по даній справі) не проживав (а.с. 9), а відтак станом на 2018 рік він не проживає разом зі згаданими особами вже біля 16-ти років.

Між тим, відповідач за рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 17.08.2016 року вже сплачував аліменти на утримання сина (позивача по даній справі) починаючи з 12.04.2016 року у розмірі 1/4 частини від його заробітку.

За наведених обставин доводи апеляційної скарги стосовно того, що судом при ухваленні оскаржуваного рішення не було враховано те, що після розірвання шлюбу з матір'ю позивача відповідач змушений проживати в квартирі своєї матері, а відтак змушений нести витрати по оплаті комунальних послуг по згаданій квартирі, до уваги прийматися не можуть.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Залізничного районного суду міста Львова від 07 лютого 2018 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 04 червня 2018 року.

Головуючий

Судді: