АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2018 року

Справа 753/8072/17

провадження № 22-ц/796/1303/2018

Апеляційний суд м .Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

Головуючого судді - Музичко С.Г.,

Суддів - Панченка М.М., Рейнарт І.М.,

при секретарі - Юрчуку С.В.,

особи, які беруть участь у справі :

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Приватне підприємство «Центр охоронних послуг К 49»

треті особи - ОСОБА_2, ОСОБА_3

особа, яка подала апеляційну скаргу Приватне підприємство «Центр охоронних послуг К 49»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Приватного підприємства «Центр охоронних послуг К 49» - Сєрова Сергія Євгеновича на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 жовтня 2017 року (суддя Трусова Т.О.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Центр охоронних послуг К 49», треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, про стягнення заборгованості по заробітній платі, грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до Приватного підприємства «Центр охоронних послуг К 49», треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, про стягнення заборгованості по заробітній платі, грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив стягнути з відповідача на користь позивача невиплачену заробітну плату за серпень 2016 року у сумі 7 014,00 грн., грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки у сумі 1 990,99 грн., вихідну допомогу у сумі 21 420,00 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 67 142,86 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10 жовтня 2017 року позов ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Центр охоронних послуг К 49», треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, про стягнення заборгованості по заробітній платі, грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволено частково.

Стягнуто з Приватного підприємства «Центр охоронних послуг К 49» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 6 000,00 грн., компенсацію за невикористану відпустку в сумі 1 590,24 грн., вихідну допомогу у сумі 18 000,00 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за 279 робочих днів за період з 31 серпня 2016 року по 10 жовтня 2017 року (включно) в сумі 83 700,00 грн., а всього 109 290,24 грн.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати в межах суми платежу за один місяць.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В поданій апеляційній скарзі представник відповідача просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що комісією з перевірки законності звільнення позивача з займаної посади не встановлено жодних порушень трудового законодавства. Вказує, що рішенням загальних зборів засновників (учасників) підприємства від 26 жовтня 2016 року відмінено рішення стосовно звільнення позивача з посади генерального директора.

Також посилається на те, що позивачем під час виконання своїх службових обов'язків, було неправомірно привласнено грошові кошти підприємства, про що відповідач звернувся до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення. На його думку, відповідачем було проведено позивачу повний розрахунок його заробітної плати при звільненні.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на те, що позивач 30 серпня 2016 року був звільнений з посади генерального директора ПП «Центр охоронних послуг К 49» за власним бажанням. Відповідачем не проведено розрахунку з позивачем при звільненні. Зазначає, що відповідачем не оскаржено рішення про звільнення позивача з роботи за власним бажанням.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України від 02 червня 2016 року №1402- VІІІ &q?вн;Про судоустрій і статус суддів&qung; у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць) , та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

В судовому засіданні позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

В судовому засіданні третя особа ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

В судове засідання третя особа ОСОБА_3 не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовну заяву, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем не проведено повного розрахунку при звільненні позивача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено, що відповідно до статуту ПП «Центр охоронних послуг К 49» та даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань засновниками (учасниками) цього підприємства є треті особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 16-19, 20-21).

Наказом директора ПП «Центр охоронних послуг К 49» № 02о/с від 17 лютого 2016 року ОСОБА_1 було прийнято на роботу, на посаду начальника відділу охорони, з 25 лютого 2016 р. за сумісництвом з 0,5% посадового окладу згідно зі штатним розписом (а.с. 7).

Рішенням зборів засновників ПП «Центр охоронних послуг К 49» від 5 травня 2016 року, оформленим протоколом № 1, ОСОБА_1 призначено на посаду директора (а.с. 8).

Відповідно до наказу № 07 о/с від 13 травня 2016 року ОСОБА_1 вступив на посаду генерального директора ПП «Центр охоронних послуг К 49» з оплатою згідно штатного розпису (а.с. 11).

Згідно введеного в дію з 1 травня 2016 року штатного розпису ПП «Центр охоронних послуг К 49», затвердженого наказом № 03/од від 28 квітня 2016 р., посадовий оклад директора складає 6000 грн. (а.с. 12).

29 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до голови зборів засновників (учасників) ПП «Центр охоронних послуг К 49» ОСОБА_2 із заявою про звільнення з посади генерального директора за власним бажанням у зв'язку з невиконанням засновниками підприємства законодавства про працю, умов колективного та трудового договору, відповідно до частини 3 статті 38 Кодексу законів про працю України (а.с. 14).

На вказаній заяві наявне погодження голови зборів засновників ПП «Центр охоронних послуг К 49» ОСОБА_2 такого змісту: «Згоден, до розгляду на зборах засновників (учасників) ПП «Центр охоронних послуг К 49».

Рішенням зборів засновників ПП «Центр охоронних послуг К 49» від 29 серпня 2016 року, яке оформлено протоколом № 2, було задоволено заяву ОСОБА_1 та звільнено його з займаної посади з 30 серпня 2016 р. за власним бажанням у зв'язку з невиконанням засновниками (учасниками) ПП «Центр охоронних послуг К 49» законодавства про працю, умов колективного договору та трудового договору, відповідно до частини 3 статті 38 Кодексу законів про працю України (а.с. 15).

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Згідно з наказом № 46 від 29 серпня 2016 р. ОСОБА_1 з 30 серпня 2016 року склав з себе обов'язки та повноваження генерального директора ПП «Центр охоронних послуг К 49» та звільнився з роботи. Вказаним наказом на бухгалтера ПП «Центр охоронних послуг К 49» було покладено обов'язок виплатити ОСОБА_1 суми, що належать йому від підприємства (а.с. 22).

Наказом (розпорядженням) № 16 о/с про припинення трудового договору (контакту) від 30 серпня 2016 року ОСОБА_1 визначив, що розмір належної йому компенсації за невикористану відпустку за 12 календарних днів за період роботи з 25 лютого по 30 серпня 2016 року становить 4140,51 грн., а вихідна допомога відповідно до статті 44 Кодексу законів про працю України - 27 571,41 грн.

ОСОБА_1 передав новому директору ОСОБА_5 печатку та чекову книжку ПП «Центр охоронних послуг К 49» (а.с. 24).

Доводи апеляційної скарги щодо проведення відповідачем повного розрахунку позивачу його заробітної плати при звільненні, є необгрунтованими, виходячи з наступного. Представник відповідача посилався на те, що відповідачем подано заяву до правоохоронних органів стосовно вчинення позивачем кримінального правопорушення, а сума вимог, що підлягає поверненню позивачем була зменшена на 5 731,80 грн., тобто заробітну плату, яку позивач мав отримати у серпні 2016 року.

З матеріалів справи слідує, що станом на 10.04.2017 року триває досудове розслідування у кримінальному провадженні за заявою ОСОБА_5 щодо неправомірних дій громадянина ОСОБА_1, що підтверджується листом Дніпровського управління Головного управління у м.Києві Національної поліції України від 10.04.2017 року (а.с.142).

З наданих до суду відповідачем доказів не вбачається, що ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, а відповідачем зменшено суму, що підлягає поверненню позивачем у кримінальному провадженні.

Посилання в апеляційній скарзі, на копію протоколу №16 -10/01 Загальних зборів засновників (учасників) підприємства від 26 жовтня 2016 року у якому зафіксовано рішення учасників ПП «ЦОП К 49» про відміну рішення стосовно звільнення позивача з посади генерального директора за власним бажанням, немає правового значення для вирішення справи, виходячи з наступного.

За змістом ст. 38 КЗпП України працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. В разі, якщо вказані працівником причини звільнення - порушення працедавцем трудового законодавства (ч.3 ст38 КЗП України), не підтверджуються, або працедавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на ч.1 ст.38 КЗпП України. Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 31.10.2012 року при розгляді справи № 6-120 цс 12.

З матеріалів справи слідує, що позивачем подано на розгляд на збори засновників (учасників) ПП «Центр охоронних послуг К 49» заяву про звільнення за власним бажанням, яка підписана ним особисто та засновником підприємства ОСОБА_2 На зборах засновників (учасників) ПП «Центр охоронних послуг К 49» за участю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розглянуто дану заяву та прийнято рішення про звільнення позивача за власним бажанням, у зв'язку з невиконанням засновниками(учасниками) ПП «Центр охоронних послуг К 49» законодавства про працю, умов колективного та трудового договору, ч.3 ст. 38 КЗПП України з 30.08.2016 року.

З викладеного слідує, що позивач був звільнений з посади генерального директора ПП «Центр охоронних послуг К 49» за власним бажанням на підставі ч.3 ст.38 КЗПП України з 30.08.2016 року. Отже, зміну формулювання причини звільнення, яка зазначена у копії протоколу від 26.10.2016 року до уваги не приймає.

Під час розгляду справи представник відповідача не заперечував тієї обставини що відповідачу не виплачена заробітна плата при звільненні.

Відповідно до штатного розпису ПП «Центр охоронних послуг К 49», затвердженого наказом директора ПП «Центр охоронних послуг К 49» №03/од від 28.04.2016 року, місячний фонд заробітної плати ОСОБА_1 становить 6 000,00 грн. (а.с.12).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення заборгованості по заробітній платі позивача, яка виникла за серпень 2016 року у розмірі 6 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи.

У пункті 11 постанови № 14 Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009р. зазначено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК).

Згідно п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995р., обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Пунктом 7 розділу IV Порядку визначено, що нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про відпустки» щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

Суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що з урахуванням 12 днів невикористаної відпустки сума грошової компенсації, яку відповідач зобов'язаний був виплатити позивачу в день звільнення, складає 1 590, 24 грн.

Судом першої інстанції при визначенні суми грошової компенсації за невикористані дні відпустки наведений розрахунок. Вказаний розрахунок відповідачем не було спростовано належними доказами.

Відповідно до ст. 44 КЗпП України встановлено обов'язок роботодавця виплачувати вихідну допомогу внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що належну позивачу вихідну допомогу при звільненні, яка становить 18 000,00 грн., відповідачем виплачено не було.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України « Про оплату праці » за правилами, передбаченими Порядком.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з абзацом першим пункту 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (середньогодинна) заробітна визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

З огляду на викладене при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку.

Механізм здійснення відповідного розрахунку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. При обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку, якщо іншого непередбачено чинним законодавством.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 01.03.2017 року по справі № 6-2807цс16.

Враховуючи, що заробітну плату за серпень 2016 року позивачу виплачено не було, суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку, що затримка розрахунку при звільненні становить 279 робочих днів з 30 серпня 2016 року по день ухвалення рішення, а розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає 83 700,00 грн.

При цьому, позивачем до суду у жовтні 2017 року подано заяву, у якій він просив середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні обрахувати на день прийняття рішення (а.с.89).

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що судом першої інстанції повно з'ясовані обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права та не допущено порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення спору по суті, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника Приватного підприємства «Центр охоронних послуг К 49» - Сєрова Сергія Євгеновича залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді