Постанова

Іменем України

24 травня 2018 року

м. Київ

справа № 501/6384/14-ц

провадження № 61-20898св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - підприємство, засноване на власності об?єднання громадян, «Строітєль»,

третя особа - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Одеської області від 09 березня 2017 року у складі колегії суддів: Вадовської Л. М., Ващенко Л. Г., Плавич Н. Д.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до підприємства, заснованого на власності об'єднання громадян, «Строітєль», третя особа - ОСОБА_5,про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення заробітної плати, відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_4 з 27 листопада 2006 року працював на підприємстві електромеханіком. У листопаді 2014 року ОСОБА_4 видано трудову книжку із записом про звільнення 04 липня 2014 року за статтею 38 КЗпП України (за власним бажанням).

Заяву на звільнення ОСОБА_4 не писав, тому вважає звільнення незаконним. При звільненні йому не виплатили кошти за дні непрацездатності та за невикористану відпустку.

ОСОБА_4 після уточнень остаточно просив визнати протиправним та скасувати наказ від 04 липня 2014 року № 12 директора підприємства, заснованого на власності об?єднання громадян, «Строітєль» в частині його звільнення за власним бажанням; поновити його на роботі на посаді електромеханіка підприємства; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04 липня 2014 року по 05 липня 2016 року в сумі 86 725,00 грн; стягнути компенсацію за дні непрацездатності та за невикористану відпустку; відшкодувати моральну шкоду в розмірі

20 000,00 грн; стягнути судові витрати в сумі 1 600,00 грн.

Підприємство, засноване на власності об'єднання громадян, «Строітєль» позов не визнало та просило застосувати наслідки пропуску передбаченого статтею 233 КЗпП України строку звернення до суду за вирішенням трудового спору.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 05 липня 2016 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ від 04 липня 2014 року № 12 директора підприємства заснованого на власності об'єднання громадян «Строітєль» в частині звільнення ОСОБА_4 за власним бажанням.

Поновлено ОСОБА_4 на посаді електромеханіка підприємства, заснованого на власності об'єднання громадян, «Строітєль».

Стягнуто з підприємства, заснованого на власності об'єднання громадян, «Строітєль» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 04 липня 2014 року та по 05 липня 2016 року в розмірі

86 725,00 грн.

Стягнуто з підприємства, заснованого на власності об'єднання громадян, «Строітєль» на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі

1 000,00 грн.

Стягнуто з підприємства, заснованого на власності об'єднання громадян, «Строітєль» на користь ОСОБА_4 витрати на правову допомогу в сумі

1 600,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано необґрунтованістю доводів відповідача про пропущення строку звернення до суду. Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив із того, що відповідач не надав власноручно написаної заяви позивача про звільнення з посади електромеханіка за власним бажанням, а копія наказу про звільнення позивача за власним бажанням, в якому зазначено про відмову останнього від підпису та не вказано дати написання заяви про звільнення за власним бажанням, не є належним доказом. Крім того, суд, пославшись на те, що в акті про видачу трудової книжки зафіксовано відмову позивача від отримання трудової книжки та підпису, що акт виконано машинописним текстом, дійшов висновку про складання акта без участі позивача.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 09 березня 2017 року апеляційну скаргу підприємства, заснованого на власності об'єднання громадян, «Строітєль» задоволено частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 05 липня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до підприємства, заснованого на власності об'єднання громадян, «Строітєль», третя особа -

ОСОБА_5,про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення заробітної плати, відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що позивачем пропущено встановлений статтею 233 КЗпП України строк звернення до суду за захистом свого порушеного права.

14 квітня 2017 року ОСОБА_4 через засоби поштового зв?язку подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення апеляційного суду Одеської області від 09 березня 2017 року та залишити в силі рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 05 липня 2016 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку щодо пропуску ОСОБА_4 строку звернення до суду з трудовим спором.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до підприємства, заснованого на власності об'єднання громадян, «Строітєль», третя особа - ОСОБА_5, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення заробітної плати, відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Одеської області від 9 березня 2017 року.

Витребувано з Іллічівського міського суду Одеської області цивільну справу

№ 501/6384/14-ц.

Копії касаційної скарги надіслано особам, які беруть участь у справі.

Встановлено строк, протягом якого можуть бути подані заперечення на касаційну скаргу, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання касаційної скарги.

12 липня 2017 року підприємство, засноване на власності об?єднання громадян, «Строітєль» через засоби поштового зв?язку подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення, в яких просить касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а рішення апеляційного суду Одеської області від 09 березня 2017 року залишити без змін.

У липні 2017 року цивільна справа № 501/6384/14-ц надійшла до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_4 та матеріали цивільної справи № 501/6384/14-ц передано до Верховного Суду.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а аргументи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Передбачений у статті 233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору та вказаною нормою Закону визначено три випадки обчислення початку перебігу строку звернення до суду.

Так, перебіг строку звернення до суду починається у разі: вирішення трудового спору - з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (тримісячний строк звернення до суду); розгляду справи про звільнення - з дня вручення копії наказу про звільнення (місячний строк звернення до суду); розгляду справи про звільнення - з дня видачі трудової книжки (місячний строк звернення до суду).

У відповідності до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Згідно з пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від

06 листопада 1992 року № 9, встановлені статтями 228, 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити пропущений строк. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Оскільки при пропуску місячного чи тримісячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з'ясовує не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи і обов'язки сторін.

Отже, апеляційний суд, встановивши, що зазначені позивачем причини пропуску місячного строку звернення до суду не є поважними, дійшов правильного висновку про те, що строк звернення до суду позивачу пропущено.

Судом встановлено, що працівниками підприємства складено акт відмови позивача від отримання трудової книжки, та вчинена відмітка в наказі про звільнення про відмову від ознайомлення з наказом, обставини складання та підписання підтверджені допитом працівників як свідків, підстав для висновку про підробку цих документів не має.

Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 09 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська