ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2018 року

м. Харків

Справа № 643/13698/17

Провадження № 22ц/790/1687/18

Апеляційний суд Харківської області в складі:

Головуючого Бровченко І.О.,

суддів Хорошевського О.М., Кружиліної О.А.

при секретарі Афоніні К.О.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Харківської міської ради на рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2012 року у складі судді Майстренко О.М. по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділ житлового будинку із домоволодіння,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про виділ житлового будинку із домоволодіння, в якому просив визнати за ним право власності на садибний (індивідуальний) житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, за адресою: м. Харків, пров. Металіста, 2-А, який складається з: житлового будинку літ. «З-2», загальною площею 147,2 кв.м., житловою 58,5 кв.м., з ганком літ. «з», «з1»; гаражу літ. «Ж»; льоху літ. «И»; навісу літ. «К»; огорож №№ 6, 8, 12; вигрібної ями №10; скважини №13; вимощення «ІІ».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ОСОБА_1 дозволив позивачу на частині вказаної земельної ділянки, а саме на ділянці площею 554 кв.м. побудувати садибний (індивідуальний) житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. За вказане право позивач сплатив відповідачу 15000 доларів США.

Протягом 2009 року ОСОБА_2 за власні кошти побудував садибний (індивідуальний) житловий будинок на наданій йому земельній ділянці площею 554 кв.м, а саме: житловий будинок літ. «З-2», загальною площею 147,2 кв.м, житловою 58,5 кв.м, з ганком літ. «з», «з1 »; гараж літ. «Ж»; льох літ. «И»; навіс літ. «К»; огорожа №№ 6, 8, 12; вигрібна яма №10; скважина №13; вимощення «ІІ».

Але для подальшого оформлення права власності та для виділу житлового будинку із домоволодіння ОСОБА_2 спільно з ОСОБА_1 необхідно вчинити певні юридичні дії, від вчинення яких відповідач ухиляється, у зв'язку з чим позивач не може оформити право власності на належний йому житловий будинок.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2017 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділ житлового будинку із домоволодіння задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на садибний (індивідуальний) житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, за адресою: м. Харків, пров. Металіста, 2-А, який складається з житлового будинку літ. «з-2», загальною площею 147,2 кв. м, житловою - 58,5 кв.м, з ганком літ. «з», «з1»; гаражу літ. «Ж»; льоху літ. «И»; навісу літ. «К»; огорож № № 6, 8,12; вигрібної ями № 10; скважини № 13; вимощення «П».

В апеляційних скаргах ОСОБА_1 та Харківська міська рада просять рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволені позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які брали участь під час розгляду справи, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарги підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Апеляційний суд вважає, що зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення у повному обсязі не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що 07 серпня 2009 року ОСОБА_1підписав нотаріально засвідчену заяву згідно якої не заперечував проти побудови громадянином України ОСОБА_3 житлового будинку з надвірними будівлями на земельній ділянці площею 554 кв.м, загальна площа земельної ділянки становить 774 кв.м (рішення №129/156 від 04.07.1989 р. Виконавчого комітету Московської райради м. Харкова) по провулку Металіста, 2 у м. Харкові, на якій розташований належний йому житловий будинок з надвірними будівлями на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 23 квітня 2008р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим № 2678.

Згідно до технічного паспорту від 17 вересня 2014 року, виготовленого КП «Харківське МіськБТІ» на ім'я позивача вбачається, що належний йому садибний (індивідуальний) житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, складається з: житлового будинку літ. «З-2», загальною площею 147,2 кв.м, житловою 58,5 кв.м., з ганком літ. «з», «з1»; гаражу літ. «Ж»; льоху літ. «И»; навісу літ. «К»; огорож №№ 6, 8, 12; вигрібної ями №10; скважини №13; вимощення «ІІ».

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що земельн ділянка була передана ОСОБА_1 позивачу для забудови, відповідачем здійснено будівництво житлового будинку, який відповідає вимогам надійності і безпечної експлуатації, у звязку з чим відповідно до ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна з таких підстав.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення) майна.

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

За правилами ст. 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Ні зазначеними нормами, ні нормою ст. 331 ЦК України не передбачено виникнення права власності на новостворений об'єкт нерухомості на підставі судового рішення.

Таким чином, ураховуючи, що відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, чи у який передбачений законом спосіб позивач набув права власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту у порядку, передбаченому ст. 392 ЦК України.

Згідно зі статтею 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання, у звязку з чим, звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (частина 2 статті 376 ЦК України).

Відповідно до частини 3 статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Вирішення питань, повязаних з самочинним будівництвом на території міста Харків, з метою визначення можливості збереження самочинного будівництва, надання земельних ділянок під самочинно збудовані обєкти та будівництво яких розпочато самостійно здійснюється відповідно до Порядку вирішення питань, повязаних із самочинним будівництвом, затвердженого рішенням 9 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 17 серпня 2011 року № 390/11 із змінами та доповненнями, внесеними рішенням Харківської міської ради 16 сесія 6 скликання від 22 червня 2012 року № 753/12.

Питання щодо прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів регулюється Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461.

Відповідно до пункту 3 зазначеного Порядку прийняття в експлуатацію обєктів, що належать до І-ІІІ категорії складності, та обєктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органами державного архітектурно-будівельного контролю поданої замовником декларації про готовність обєкта до експлуатації.

Доказів про те, що позивач звертався до органів місцевого самоврядування для отримання будь-яких дозволів на реконструкцію/побудову по пров. Металістів, 2 у м. Харкові, а також оформлення за ОСОБА_2 права власності на житловий будинок або користування земельною ділянкою по пров. Металістів, 2- у м. Харкові у встановленому законом порядку матеріали справи не містять, не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що позивачем без будь-яких дозвільних документів здійснено самовільно побудову житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: м. Харків, пров., Металіста, 2-А, який складається з житлового будинку літ. «з-2», загальною площею 147,2 кв. м., житловою - 58,5 кв.м., з ганком літ. «з», «з1»; гаражу літ. «Ж»; льоху літ. «И»; навісу літ. «К»; огорож № № 6, 8,12; вигрібної ями № 10; скважини № 13; вимощення «П» на земельній ділянці, яка йому не виділялася в установленому законом порядку для здійснення будівництва.

Оскільки ОСОБА_2 не реалізував своє право на введення в експлуатацію житлового будинку шляхом звернення до компетентних органів, його право не можна визнати порушеним.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне зясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи зазначені обставини, апеляційний суд, відповідно до вимог п.п.1,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України скасовує судове рішення і ухвалює нове рішення по суті позовних вимог, яким у задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 відмовляє.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює розподіл судових витрат понесених Харківською міською радою та ОСОБА_1 у звязку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 376, 381-384, 389 ЦПК України,

постановив :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Харківської міської ради задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2012 року скасувати, ухвалити нове.

У задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділ житлового будинку із домоволодіння відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 9706 грн. 04 коп. понесений у звязку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Харківської міської ради судовий збір у розмірі 6224 грн. понесений у звязку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 травня 2018 року.

Головуючий:

Судді -