Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 321/196/17 Головуючий у 1-й інстанції Олійник М.Ю.
Номер провадження 22-ц/778/226/18 Суддя-доповідач ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Дашковської А.В.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 21 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_5 банк «ПРИВАТБАНК» про стягнення суми депозитного вкладу та процентів,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2017 року ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 звернувся до суду із позовною заявою до Публічного акціонерного товариство ОСОБА_5 банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк») про стягнення суми депозитного вкладу та процентів.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» у відділенні, що розташоване у м. Севастополь, було укладено договір № SAMDNWFD 300 від 11 грудня 2013 року Вклад «Депозит плюс» на суму 42350 доларів США на строк до 11 грудня 2014 року, зі сплатою процентів 9,5 % річних.

Згідно умов договору відкрито особовий рахунок № 0712, на який зараховано суму вкладу і нараховуються проценти. Відповідно до Договору, дія договору припиняється з виплатою Вкладнику всієї суми вкладу разом з процентами, нарахованими відповідно до умов договору.

Позивач зазначає, що оскільки по закінченні строку Договору не було виплачено суму вкладу з нарахованими процентами, відповідно до умов Договору, останній вважається продовженим на новий строк, при цьому відсоткова ставка по вкладу на новий строк відповідає розміру ставки, яка діє в Банку для нових вкладів цього найменування та строку на дату зарахування коштів на депозитний рахунок. Продовження вкладу відбувається без оформлення додаткової угоди.

Відповідно до умов Договору, вкладник має право достроково розірвати Договір, при цьому якщо строк дії договору було продовжено один або декілька разів, проценти за кожний повний строк вкладу виплачуються в повному обсязі.

З метою повернення вкладу та нарахованих відсотків ОСОБА_3 неодноразово звертався до банку із заявою про повернення вкладу та нарахованих відсотків, однак отримав відповідь, що банк не може поновити операції за рахунками, у зв'язку з окупацією території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, що унеможливлює роботу банківської системи в регіоні.

Через порушення банком умов договору він позбавлений права вільно володіти та користуватися належними йому грошовими коштами в сумі вкладу 42350 доларів США, а також належними йому процентами за користування банком коштами клієнта, сума яких станом на 01.02.2017 року складає: з 11 грудня 2013 року по 11 грудня 2016 року - 12069,72 доларів США, із розрахунку 9,5 % річних, з 12 грудня 2016 року по 26 січня 2017 року включно - 507 доларів США, із розрахунку 9,5 % річних, а всього сума процентів складає -12576,75 доларів США.

На підставі викладеного, позивач просив суд, стягнути з відповідача суму вкладу в розмірі 42350 доларів США, що за курсом Національного банку України становить 1152264,60 грн., а також суму належних процентів за користування банком коштами клієнта в розмірі 12576,75 доларів США, що за курсом Національного банку України становить 342087,60 грн.

Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 21 червня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 звернувся до суду із апеляційною скаргою в якій, посилаючись на незаконність рішення суду у звязку невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на те, що позивачем не було надано жодного платіжного документу на підтвердження внесення коштів на депозитний рахунок, що робить неможливим перевірку судом факту внесення відповідних коштів.

Проте з таким висновком суду першої інстанції не можна погодитись.

Судом першої інстанції встановлено, що 11 грудня 2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір № SAMDNWFD 300 Вклад «Депозит плюс» на умовах: сума вкладу 42350 доларів США, строк вкладу - з 11 грудня 2013 року по 11 грудня 2014 року, процентна ставка на дату укладення вкладу 9,5% річних, особовий рахунок за вкладом - №0712 (а.с. 5-6).

Відповідно доп. 4 Договору, дія договору припиняється з виплатою вкладнику всієї суми вкладу разом з процентами, нарахованими відповідно до умов договору.

Відповідно до п. 7 Договору, якщо по закінченні строку Договору не було виплачено суму вкладу з нарахованими процентами, останній вважається продовженим на новий строк, при цьому відсоткова ставка по вкладу на новий строк відповідає розміру ставки, яка діє в Банку для нових вкладів цього найменування та строку на дату зарахування коштів на депозитний рахунок. Продовження вкладу відбувається без оформлення додаткової угоди.

Відповідно до п. 9 договору сторони мають право достроково розірвати договір, повідомивши про це один одного за два банківські дні до дати розірвання договору. Якщо клієнт вимагає розірвання договору, а строк вкладу ще не закінчився, сума вкладу повертається, за неповний строк вкладу проценти сплачуються за зниженою процентною ставкою.

Згідно п. 13 при достроковому розірванні договору з ініціативи вкладника, коли строк вкладу вже був продовжений один чи декілька разів, відсотки за кожний повний строк вкладу сплачується в повному обсязі. Відсотки за останній строк вкладу, який на час розірвання договору вкладу не сплив, нараховується за умовами, передбаченими п.п. 11, 12 договору.

11.12.2013 року ОСОБА_3 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з вимогою про повернення суми вкладу з нарахованими відсотками, поте вклад позивачу повернуто не було.

Відповідно до заяви від 27 травня 2016 року, позива знову звернувся до відповідача з вимогою про намір розірвати договір банківського вкладу та видачу суми вкладу з нарахованими відсотками по вкладу (а.с.12).

Відповіді на зазначений лист ОСОБА_5 не надав.

Банком направлено позивачу лист лише 13.03.2018 року, у якому зазначено про неможливість банку виплатити позивачу депозитний вклад за вищевказаний договором (а.с.220).

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Відповідно до частини першої статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншим нормативно-правовим актам у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Згідно зі статтею 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Пунктом 5 постанови Національного банку України від 06 травня 2014 року № 260 "Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя" зобов'язано припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, що унеможливлює діяльність відокремленого підрозділу банку на території автономної Республіки Крим та м. Севастополя - філії Кримське РУ ПАТ КБ "ПриватБанк".

Пунктом 1.4 глави 1 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516 (далі - Положення № 516), передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174, передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцією (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис штамп "вечірній" чи "післяопераційний" час - а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Виходячи з аналізу положень статті 1059 ЦК України, у поєднанні з положенням пункту 1.4 Положення № 516 та пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції № 174, слід дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року справа № 6-118цс14.

Вирішуючи питання щодо стягнення грошових коштів за договорами банківського вкладу, суди зазвичай встановлюють факт укладення відповідного договору, з'ясовують повноваження сторін на його укладення, факт внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника, а також дотримання вимог, передбачених законами та іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності щодо укладення договору банківського вкладу та внесення грошових коштів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що між сторонами дотримана письмова форма банківського вкладу, що підтверджується: копією договору вкладу (депозиту) "Депозит Плюс» від 11 грудня 2013 року, укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ КБ "ПриватБанк", належна копія якого пред'явлена позивачем до суду та посвідчена судом.( а.с. 5-6).

Натомість, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем хоча і був наданий депозитний договір від 11 грудня 2013 року укладений між сторонами, проте, не було надано жодного платіжного документу на підтвердження внесення коштів на депозитний рахунок, що робить судом неможливим перевірку судом факту внесення відповідних коштів.

Частинами третьою та четвертою статті 10 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

За змістом частини другої статті 59 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції), обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частини другої статті 64 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Суд першої інстанції не сприяв усебічному та повному дослідженню доказів, не роз'яснив сторонам права на подання належних та допустимих доказів, зокрема, оригіналів квитанцій чи іншого документа, який відповідає вимогам Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України.

Оригінал квитанції на підтвердження внесення до банку сум вкладів судом першої інстанції не досліджувались.

Водночас, судом апеляційної інстанції досліджені оригінал договору№ SAMDNWFD 300 від 11 грудня 2013 року Вклад «Депозит плюс» на суму 42350 доларів США на строк до 11 грудня 2014 року, зі сплатою процентів 9,5 % річних укладений між стронами, та оригінал квитанції про внесення коштів, яка містить: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції, а також підпис працівника банку, який прийняв готівку в сумі 42350 доларів США від ОСОБА_3, та електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ., копія яких належним чином була посвідчена апеляційним судом та приєднана до матеріалів справи ( а.с. 200, а.с.227), що підтверджують наявність між сторонами правовідносин, що регулюються зазначеними вище нормами матеріального права та в розумінні частини другої статті 78 ЦПК України, є належними та допустимими доказами.

На підставі встановлених обставин справи та наданих позивачем оригіналу договру банківського вкладу від 11.12.2013 року, який був оглянутий судом апеляційної інстанції, копія якого належним чином завірена знаходиться в матеріалах справи, та оригіналу платіжного документу про внесення ОСОБА_3 коштів у заявленому ним розмірі, оригінал якого також оглянутий апеляційним судом, а копія якого належним чином завірена та знаходиться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку про доведення факту укладення між сторонами договору банківського вкладу, внесення позивачем грошових коштів у сумі 42350 доларів США, а відтак вимоги вкладника ОСОБА_3 про повернення вкладу та відсотків є обґрунтованими та доведеними.

Частиною першою статті 527 ЦК України встановлено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти зобов'язання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 525 ЦК України передбачено недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання.

Разом із тим, згідно вимог частини четвертої статті 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад (депозит), застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу в банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Відповідно до статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Згідно вимог частини першої статті 1075 ЦК України договір банківського рахунку також підлягає розірванню за заявою клієнта у будь-який час.

Однак, на порушення вимог вказаних норм матеріального права та взятих на себе зобов'язань за договором банківського вкладу банк не виконав, грошові кошти позивачу не повернув, а тому суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку відмовивши у задоволенні позову.

Статтею 533 ЦК України визначено грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Як вбачається з позовної заяви позивач просив стягнути з відповідача суму вкладу 42350 доларів США, що за курсом НБУ на день складання позовної заяви становить 1152264.60 грн. та 12576.75 доларів США, що за курсом НБУ становить 342087.60 грн.

Виходячи з наведеного, суд апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів приходить до висновку про про наявність підстав для стягнення з ПАТ КБ "ПриватБанк" на користь позивача суму вкладу в розмірі 1 152 264.60 грн та процентів в розмірі 342087.60 грн., що передбачено договором (9,5% річних), оскільки банк мав повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з висновком зробленого у справі "Zolotas v. Grece", рішення ЄСПЛ від 29 січня 2013 року пункт 52.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Не заслуговують на увагу доводи ПАТ КБ "ПриватБанк" про неможливість повернення коштів, оскільки відокремлений підрозділ ПАТ КБ "ПриватБанк" на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя не мав правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність, оскільки після окупації території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, виконання зобов'язань за укладеними ПАТ КБ "ПриватБанк" в Криму договорами депозитного вкладу, окупаційною владою покладено на Автономну некомерційну організацію "Фонд захисту вкладників" за рахунок майна банку, яка знаходиться на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополь, оскільки припинення діяльності відокремлених структурних підрозділів банку не можуть бути підставою для звільнення від виконання зобов'язань, визначених вказаних договором, оскільки діяльність ПАТ КБ ПриватБанк, як юридичної особи, не припинена.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції не можна вважати законним та обґрунтованим, тому воно підлягає скасування з підстав, передбачених ст. 376 ЦПК України з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Аргументи апеляційної скарги є виправданими.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 21 червня 2017 року у цій справі скасувати. Прийняти постанову наступного змісту.

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного Товаариства ОСОБА_5 « Приватбанк» на користь ОСОБА_3 суму вкладу в розмірі 1 152 264.69 грн., процентів 342087.60 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08.06. 2018 р.

Головуючий

Судді: