Заводський районний суд м. Запоріжжя

Справа № 332/588/18
Провадження №: 2/332/577/18
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 травня 2018 р. м.Запоріжжя
Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді - Сінєльніка Р.В.,
при секретарі - Васильченко Н.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

Представник позивача в судове засідання не зявився та надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив справу розглянути без нього і позов задовольнити.
Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні проти позову заперечувала та пояснила, що дійсно в липні 2013 року отримала кредит, який не погасила через життєві проблеми, але останній раз вона погашала кредит в січні 2014 року, тому наразі минув строк позовної давності. У звязку з цим ОСОБА_1 в судовому засіданні усно заявила про застосування позовної давності та просила в позові відмовити.
Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників процесу, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, оцінивши та проаналізувавши всі надані докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з нижченаведених підстав.
Згідно статей 526,527,530 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно умов договору та вимог закону.
У порушення зазначених норм закону та умов договору Відповідач зобовязання вказаним договором належним чином не виконав.
Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки.
Однак, відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.
До таких же висновків дійшов Верховний Суд України у своїй постанові від 19.03.2014р. по справі № 6-24цс14.
Як вбачається з матеріалів справи, згідно наданої банком інформації, відповідач здійснив останній платіж по кредиту 26.01.2014р,. що підтверджується Розрахунком заборгованості (а.с.4).
Відповідно до ч.1 ст.254 ЦК України строк, обчислюваний роками, спливає у відповідні місяць і число останнього року цього строку, а коли він обчислюється місяцями, то у відповідне число останнього місяця строку.
По цій справі позивач звернувся до суду 01.03.2018р., що підтверджується вхідним штампом на позові (а.с.1), отже трирічний строк позовної давності, встановлений ст.257 ЦК України, по вимогам банку минув. Згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Про застосування строку цієї позовної даності відповідач усно заявив в судовому засіданні, що підтверджується журналом судового засідання (а.с.63). При цьому суду не було надано доказів про бажання та будь-які дії відповідача щодо перевипуску та отримання ним нової картки. Докази отримання відповідачем перевипущенних карток та доказів звернення відповідача до банку із заявою про перевипуск кредитних карток представник відповідача також суду не надав.
З урахуванням викладених обставин суд вважає за необхідне застосувати правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України по справі № 6-103цс14, стосовно того, що поновлення дії договору щоразу після закінчення його дії на новий такий же строк на невизначену кількість разів призводить до того, що її закінчення може ніколи не настати. Проте договір не може породжувати невизначеність стосовно строку його дії, оскільки передбачений момент виконання зобовязання конкретний термін, який є закінченням строку дії договору.
Отже, позовні вимоги банку не засновані на законі, є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню у повному обсязі.
Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, суд не знаходить підстав для стягнення судового збору з відповідача.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 141, 258-273, ЦПК України, суд,-
В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Запорізької області через Заводський районний суд м.Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення виготовлено 01 червня 2018 року.
Суддя Р.В. Сінєльнік