ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2018 року

м.Суми

Справа №592/1841/18

Номер провадження 22-ц/788/856/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Біляєвої О. М. , Собини О. І.

сторони:

позивач - ОСОБА_1;

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання»

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 березня 2018 року у складі судді Труханової Л.М., ухвалене у м. Суми,

в с т а н о в и в:

21 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» (далі - ПАТ «СМНВО»), мотивуючи свої вимоги тим, що 12 лютого 2018 року він був звільнений з ПАТ «СМНВО» на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Оскільки при звільненні з ним не було проведено повного розрахунку, просив стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 березня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 14529,23 грн., в тому числі і нарахована вихідна допомога ( ч.3 ст.38,44 КЗпП України), без вирахування ПДФО і військового збору, в розмірі 14502грн. 19коп., середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 6131,06 грн. 25 коп. без урахування податків, які підлягають стягненню в обов'язковому порядку.

Стягнуто з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на користь держави судовий збір у розмірі 1409 грн. 60 коп.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1, через свого представника - адвоката ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з ПАТ «СМНВО» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 14529,23 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з розрахунку п'ятиденного робочого тижня.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при обрахуванні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції безпідставно послався на наказ генерального директора ПАТ«СМНВО» від 21 березня 2014 року №75 про встановлення режиму неповної робочої неділі та виходив з 26 робочих днів за період з 13 лютого по 26 березня 2018 року.

Від ПАТ «СМНВО» відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 ч. 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України так інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду відповідає не повність.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач перебував у трудових відносинах з ПАТ «СМНВО», 12 лютого 2018 року його було звільнено за власним бажанням у зв'язку з невиконанням власником умов колективного договору, ч.3 ст.38 КЗпП України (а.с. 12-15).

Також встановлено, що в день звільнення позивачу не були виплачені належні йому суми заробітної плати.

Відповідно до довідки ПАТ «СМНВО» №16-07/382 від 16 березня 2018 року, сума заробітної плати, яка підлягала виплаті (за вирахуванням ПДФО та військового збору) ОСОБА_1 складала 14529 грн. 23 коп., в тому числі сума вихідної допомоги (ч.3 ст.38, 44 КЗпП України), без вирахування ПДФО і військового збору, складала 14502 грн. 19 коп. Середньоденна заробітна плата без врахування ПДФО та військового збору складає 235 грн. 81 коп. (а.с. 26).

Рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог мотивоване тим, що позивачу в порушення вимог ст.116 КЗпП України при звільненні своєчасно не виплачено заробітну плату, що є підставою для стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку.

При цьому суд виходив з того, що середній заробіток підлягає виплаті за період з 13 лютого 2018 року (наступний день за днем звільнення позивача) по 26 березня 2018 року (день ухвалення рішення) в якому було 26 робочих днів.

Проте, з таким висновком суду колегія суддів погодитися не може з наступних підстав.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до вимог ст.ст. 116, 117 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до п. 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок), цей Порядок застосовується, зокрема у випадку, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

Відповідно до п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місця роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом останніх двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку). Такий порядок обчислення середнього заробітку застосовується незалежно від форми власності підприємства.

Враховуючи наведені положення Порядку, колегія суддів не може погодитись із розміром присудженого до стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки при його обрахуванні суд першої інстанції помилково виходив з того, що період затримки розрахунку при звільненні становить 26 робочих днів.

При цьому, суд взяв до уваги відзив ПАТ «СМНВО» на позовну заяву в якому кількість робочих днів для обчислення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні станом на 19 березня 2018 року (день подання відзиву) обраховано виходячи з п'ятиденного робочого тижня і складає 23 робочих дні та помилково дорахував 3 робочі дні до 26 березня 2018року (день ухвалення рішення) виходячи з трьохденного робочого тижня.

Разом з тим, суд безпідставно послався на наказ № 75 від 21 березня 2014 року про встановлення режиму неповної робочої неділі з 26.05.2014 в Публічному акціонерному товаристві «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання», який в матеріалах справи відсутній і на який сторони не посилались як на підставу своїх доводів чи заперечень.

Відповідно до ч.2 ст. 229 ЦПК України, докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені в основу ухваленого судового рішення.

Таким чином, враховуючи матеріали справи, відзив відповідача на позовну заяву (а.с. 25), кількість робочих днів для обчислення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13 лютого 2018 року по 26 березня 2018 року виходячи з п'ятиденного робочого тижня складає 29 днів (лютий 2018 року - 12 робочих днів, березень 2018 року - 17 робочих днів).

З довідки ПАТ «СМНВО» №16-07/382 від 16 березня 2018 року (а.с. 26) вбачається та позивачем не заперечується, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 без врахування ПДФО та військового збору складає 235 грн. 81 коп.

Отже, з відповідача за час затримки розрахунку при звільненні на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток в розмірі 6838 грн. 49 коп. (235 грн. 81 коп. х 29 днів), а не 6131 грн. 06 коп., як стягнув суд першої інстанції. Тому рішення суду в цій частині на підставі п.2,3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає зміні.

З апеляційної скарги вбачається, що з розміром стягнутої судом заборгованості по заробітній платі позивач погоджується, тому рішення суду в цій частині слід залишити без змін.

У зв'язку з частковим задоволенням апеляційної скарги, пропорційно до задоволеної частини вимог, виходячи з оспорюваної суми та враховуючи, що ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з ПАТ «Сумське МНВО» необхідно стягнути в дохід держави судовий збір за апеляційний розгляд справи в сумі 108,89 грн.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), тому, відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ч. 13 ст.7, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 березня 2018 року в частині вирішених позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні змінити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» (40004, м. Суми, вул. Горького,58, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1, НОМЕР_1, виданий Зарічним РВ СМУ УМВС України в Сумській області 26.03.1999 р.) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 6838 грн. 49 коп. з послідуючим утриманням з цієї суми податків і обов'язкових платежів, а не 6131 грн. 06 коп., як вказав суд першої інстанції.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» (40004, м. Суми, вул. Горького,58, ) в дохід держави судовий збір за апеляційний розгляд справи в сумі 108 грн. 89 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді : О.Ю. Кононенко

О.М. Біляєва

О.І. Собина