Справа № 305/1197/17
Провадження по справі №2/305/80/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2018 Рахівський районний суд Закарпатської області

у складі: головуючої судді Бліщ О.Б.

секретаря судових засідань ОСОБА_1

з участю: позивачки - ОСОБА_2

представника позивачки - ОСОБА_3

відповідача - ОСОБА_4

представника відповідача - ОСОБА_5

представника третьої особи - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахів цивільну справу за позовом ОСОБА_2, яка діє від свого імені та як законний представник в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, в особі представника ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог: Рахівська районна державна адміністрація в Закарпатській області в особі органу опіки та піклування Рахівської РДА про усунення перешкод у користуванні житловим будинком, шляхом визнання права користування жилим приміщенням та вселення, та за зустрічним позовом ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, виконавчого комітету Ясінянської селищної ради, Рахівського району, Закарпатської області, органу опіки та піклування Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 яка діє від свого імені та як законний представник в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_9 в особі представника ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог: Рахівська районна державна адміністрація Закарпатської області в особі органу опіки та піклування Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області про усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом визнання права користування жилими приміщеннями та вселення.

Позовні вимоги мотивує тим, що з громадянином ОСОБА_4, вона проживала в зареєстрованому шлюбі з 25 лютого 2006 року. На підставі рішення Рахівського районного суду від 11 липня 2017 року шлюб між ними розірвано. Від спільного проживання у них народилося троє дітей: дочка ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_1, дочка ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочка ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_3, які на даний час проживають разом з нею.

Після укладення шлюбу та на момент народження дітей вона з відповідачем, як подружжя, спільно проживали в ІНФОРМАЦІЯ_4, який на даний час фактично належить на праві приватної власності відповідачу. У вказаному житловому будинку вона являється прописаною.

За останні місяці спільного проживання сторін у зареєстрованому шлюбі, сімейне життя останніх не склалося із-за певних суб'єктивних обставин, внаслідок чого, між ними відбувались неодноразові сварки та непорозуміння.

Під час одного із таких інцидентів, що мав місце 06 лютого 2017 року, який вдалося владнати лише за допомогою працівників правоохоронних органів, позивачка, з метою недопущення подальшої ескалації такого, разом з дітьми, тимчасово перебралася в будинок її батьків, що розташований по вул. Шандора Петефі №15 в смт. Ясеня, Рахівського району, Закарпатської області.

Повернувшись, через декілька днів додому за місцем постійного проживання та реєстрації, остання виявила виміняну серцевину дверного замка вхідних дверей, внаслідок чого, дістатися до житлового будинку №3, що по вул. Возз'єднання, в смт. Ясіня, Рахівського району, Закарпатської області, в якому вона зареєстрована та на законних підставах проживає разом з малолітніми дітьми, практичної змоги, без застосування фізичної сили, не має. На обґрунтоване запитання відповідачу з приводу зазначених обставин, останній надав їй відповідь, що вона правових підстав для проживання в спірному будинку не має.

Враховуючи наведені обставини, вважає, що незаконними діями відповідача порушуються її законні права та їх малолітніх дітей на користування спірними житловими приміщеннями будинку, право на користування якими вона разом зі своїми дітьми набула в порядку, визначеному чинним законодавством.

Просить суд винести рішення, яким визнати за громадянкою ОСОБА_2, право користування жилим приміщенням та нежилими приміщеннями житлового будинку №3, його господарськими будівлями, надвірними спорудами та прибудовами, що розташовані по вул. Возз'єднання в смт. Ясеня, Рахівського району, Закарпатської області та вселити громадянку ОСОБА_2 разом з неповнолітніми дітьми: дочкою ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, в житловий будинок №3 що розташований по вул. Возз'єднання в смт. Ясіня, Рахівського району, Закарпатської області. Вирішити питання розподілу судових витрат.

В свою чергу ОСОБА_5, діючи в інтересах ОСОБА_4 звернувся в суд з зустрічним позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа без самостійних вимог: виконавчий комітет Ясінянської селищної ради, Рахівського району, Рахівська районна Державна адміністрація в особі органу опіки та піклування Рахівської РДА про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання.

Зустрічні позовні вимоги мотивує тим, що ОСОБА_4 є власником житлового будинку, розташованого в смт. Ясіня, по вул. Возз'єднання №3, Рахівського району, Закарпатської області. Даний житловий будинок він отримав у спадок від громадянки ОСОБА_14. У вказаному житловому будинку є зареєстровані його колишня дружина ОСОБА_2 також троє їхніх спільних дочок: ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_7. З лютого 2017 року відповідачка разом з їхніми неповнолітніми дітьми в зазначеному житловому будинку не проживає. Договору найму житлового будинку вони з відповідачкою не укладали. Добровільно знятися з реєстрації місця проживання відповідачка відмовляється. У зв'язку тим, що в даний час відповідачка зареєстрована в житловому будинку за адресою: Закарпатська область, Рахівський район, смт. Ясіня, вул.Воззєднання №3, порушується право приватної власності ОСОБА_4 на житло, як на саму власність, так і на право його вільного та безперешкодного використання, володіння та розпорядження, яке проявляється в неможливості одержання ним певних документів для нарахування допомоги, отримання соціальних пільг, оскільки відповідачка на даний час ще прописана в його будинку, не маючи на те жодних правових підстав. Крім того, відповідачка ОСОБА_2 (дівоче прізвище Франц), являється власником житлового будинку за адресою Закарпатська область, Рахівський район, смт. Ясіня, вул. Миру №78. На підставі наведеного, представник позивача ОСОБА_5, у зустрічній позовній заяві, просив суд винести рішення, яким визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3, такими, що втратили право на користування житловим будинком за адресою: Закарпатська область, Рахівський район, смт. Ясіня, вул. Возз'єднання №3 та примусово зняти їх з реєстраційного обліку даного житлового будинку. Стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_4 судові витрати по справі.

Ухвалою суду від 15 листопада 2017 року,обидва позови об'єднано в одне провадження.

В судовому засіданні позивачка за первісним позовом ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3М вимоги первісного позову підтримали та показали суду, що ОСОБА_2 проживала в будинку належному відповідачу як його дружина та була в ньому зареєстрована. В даному житловому будинку також проживали і їхні троє неповнолітніх дітей. З часом стосунки між сторонами, як подружжям, почали погіршуватись і тому, в липні 2017 року, шлюб між ними, на підставі рішення суду, було розірвано. Під час однієї із сварок, яка була врегульована тільки за допомогою працівників поліції, позивачка разом з дітьми змушена була на деякий час покинути будинок ОСОБА_4, та на декілька днів, разом з дітьми, пішла проживати в будинок своїх батьків. Через короткий час, повернувшись з метою і надалі проживати разом з своїми дітьми в будинку відповідача, що в смт. Ясіня по вул. Возз'єднання №3, Рахівського району, Закарпатської області, виявила поміняні замки на вхідних дверях в будинок, на прохання впустити її разом з дітьми в будинок проживати, відповідач відповів, що вони більше не мають жодного права проживати у вказаному будинку, та не впустив ні її, ані їх спільних дітей проживати в такому. Вважає, що вона, як колишній член сім'ї власника будинку, а також їхні спільні неповнолітні діти, мають право на використання житлового приміщення, а також проживання в будинку відповідача. Зазначили, що дійсно відповідачка має на праві власності інший будинок який вона отримала на підставі договору дарування від ОСОБА_15. Однак, проживати в тому житловому будинку разом з неповнолітніми дітьми не має можливості, так-як в ньому і на даний час проживає її пристаріла бабуся ОСОБА_15, вона ж і Дарувальник вказаного будинку. Будинок є в аварійному стані та складається лише з двох кімнат. З моральних міркувань та інших суб'єктивних причин вона не може виселити пристарілу бабусю з будинку, а проживати там разом з нею та з трьома неповнолітніми дітьми просто не має можливості. На підставі наведеного просили первісний позов задовольнити. Щодо зустрічних позовних вимог то вважають такі безпідставними, оскільки ОСОБА_2 не проживає в спірному будинку не з своєї волі, а у зв'язку з тим, що її колишній чоловік не впускає її там проживати. Строк, за минуванням якого її може бути визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням передбачений законодавцем, на день пред'явлення зустрічного позову ще не минув. Вона не має наміру зніматися з реєстрації місця проживання з будинку ОСОБА_4, оскільки бажає проживати в ньому разом з своїми неповнолітніми дітьми, які в свою чергу являються також і дітьми ОСОБА_4, отже мають право проживати в спірному житловому будинку та користуватися ним. Окрім того, в матеріалах справи містяться письмові заперечення представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на зустрічну позовну заяву.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5 в судовому засіданні вимоги первісного позову не визнали та показали суду, що ОСОБА_4 є власником житлового будинку №3 по вул. Возз'єднання, Рахівського району, Закарпатської області, де на даний час проживає. Дійсно, в даному будинку прописані та раніше проживали його колишня дружина ОСОБА_2 та їх неповнолітні дочки. ОСОБА_2 разом з дітьми покинула будинок добровільно по власній волі, з будинку він їх не виселяв, а тому й не має необхідності у їх вселенні. Жодних перешкод у користуванні житловим будинком він ні своїй колишній дружині ні дітям не чинить. ОСОБА_2 сама покинула будинок, вказавши, що хоче проживати з батьками. На теперішній час, в будинку не має можливості проживати колишній дружині разом з дітьми, оскільки він проживає з іншою жінкою, її малолітньою дитиною та іх спільною дитиною. Вільних житлових кімнат в будинку не має. Окрім того, позивачка за первісним позовом має у власності інший житловий будинок, отже має де проживати. В будинку відповідача не проживає вже тривалий час, тому в задоволенні первісних позовних вимог просять відмовити, а зустрічну позовну заяву задовольнити: визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3, такими, що втратили право на користування житловим будинком за адресою: Закарпатська область, Рахівський район, смт. Ясіня, вул. Возз'єднання №3 та примусово зняти їх з реєстраційного обліку даного житлового будинку. Стягнути з відповідачів на його користь судові витрати по справі.

Представник органу опіки та піклування Рахівської РДА ОСОБА_6М.в судовому засіданні підтримав висновок органу опіки та піклування Рахівської РДА від 23.01.2018 та вважає за недоцільне зняття з реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_16, ОСОБА_16 ОСОБА_12 та ОСОБА_16 ОСОБА_11.

Представник Ясінянської селищної ради повторно в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

15.12.2017 набрав чинності Закону України від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів". Згідно п.9 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 15.12.2017 справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Враховуючи викладене, вказана справа розглядатиметься за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Нормами статтей 76 81 ЦПК України, встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб 25 лютого 2006 року у виконкомі Ясінянської селищної ради, Рахівського району, Закарпатської області за актовим записом №04. На підставі рішення Рахівського районного суду від 11 липня 2017 року шлюб між ними розірвано.

За час спільного проживання у сторін народилося троє дітей: дочка ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_1, дочка ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочка ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3.

Під час подружнього життя та на момент народження своїх дітей сторони проживали в житловому будинку №3 що по вул. Возз'єднання, смт. Ясіня, Рахівського району, Закарпатської області. Відповідно до відмітки в паспорті громадянки України, ОСОБА_2 прописана у вказаному будинку і по теперішній час. Факт реєстрації ОСОБА_2 в даному житловому будинку підтверджується також й довідкою виконкому Ясінянської селищної ради, Рахівського району №4421 від 26.07.2017.

Згідно витягу про державну реєстрацію прав № 31748941 від 21.10.2011 власником житлового будинку №3 по вул. Возз'єднання в смт. Ясіня, Рахівського району, Закарпатської області являється ОСОБА_4. Вказаний будинок він отримав в порядку спадкування за заповітом після смерті бабусі ОСОБА_14 що підтверджується Рішенням Рахівського районного суду від 19.09.2011 у справі № 2-936/11 та копією заповіту від 07.10.2017.

Позивачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3, як у позовній заяві так і в особистих поясненнях, наданих під час судового розгляду ствердили, що за останні місяці спільного проживання сторін у зареєстрованому шлюбі сімейне життя останніх не склалося із-за певних суб'єктивних обставин, внаслідок чого між ними відбувались неодноразові сварки та непорозуміння. Під час одного із таких інцидентів, що мав місце 06 лютого 2017 року, який вдалося владнати лише за допомогою працівників правоохоронних органів, позивачка з метою недопущення подальшої ескалації такого, разом з дітьми тимчасово перебралася в будинок її батьків, що розташований по вул. Шандора Петефі №15 в смт. Ясеня, Рахівського району, Закарпатської області. Повернувшись через декілька днів до дому за місцем її постійного проживання та реєстрації, остання виявила виміняну серцевину дверного замка вхідних дверей, внаслідок чого дістатися до житлового будинку №3 що по вул. Возз'єднання в смт. Ясіня, Рахівського району, Закарпатської області, в якому вона зареєстрована та на законних підставах проживає разом з малолітніми дітьми, практичної змоги без застосування фізичної сили не мала. На обґрунтоване запитання відповідачу з приводу зазначених обставин, останній надав їй відповідь, що вона правових підстав для проживання в спірному будинку не має. Вважає, що вказаними діями відповідача порушується її право, а також право їхніх неповнолітніх дітей на проживання в спірному житловому будинку.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України від 17.07.1997 № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. 391 ЦК України.

Права власника житлового будинку, квартири, визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

У сенсі розуміння ст.383 ЦК України, зокрема, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї.

Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається належним йому майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Судом звертається увага, що за загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 4 ЦПК України).

Відповідно ст 5ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відтак зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорено право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачкою за первісним позовом не надано суду жодних належних доказів про те, що її колишній чоловік, ОСОБА_4, здійснює будь-які перешкоди у користуванні нею та їхніми спільними дітьми житловим будинком №3 по вул. Возз'єднання в м.Рахові, Закарпатської області. Не надано доказів про те, що він не допускає їх у житловий будинок, та про те, що вона пішла з будинку під час конфлікту, який було врегульовано за допомогою працівників поліції, як і не доведено самого факту конфлікту вказаного дня. Отже, ОСОБА_2 не довела суду про те, що порушено її право та право їхніх неповнолітніх дітей. Відповідач натомість стверджує що вона сама, добровільно, перейшла проживати в будинок своїх батьків що в смт. Ясіня по вул. Шандора Петефі, з власної волі. Суд не володіє відомостями про те, що ОСОБА_2 разом з доньками була виселена з житлового будинку відповідача, щоб вирішувати питання про їх вселення. Окрім того, ОСОБА_2 (дівоче прізвище Франц) ОСОБА_17 відповідно до Інформаційної довідки №96327408 від 05.09.2017 має у власності інше житло, а саме житловий будинок, що знаходиться за адресою Закарпатська область, Рахівський район, смт. Ясіня, вул.Миру 78.

Враховуючи вищевикладене, на основі повного і всебічно з'ясованих обставин, на які посилалися учасники процесу як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про необхідність відмови в задоволенні первісного позову, як у недоведеному.

В зв'язку з відмовою в позові, у відповідності до ч. 2 п.2 ст.141 України, судові витрати за первісною позовною заявою слід залишити за позивачкою.

Аналізуючи вимоги зустрічної позовної заяви ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_16, третя особа без самостійних вимог: виконавчий комітет Ясінянської селищної ради, Рахівського району, Рахівська районна Державна адміністрація в особі органу опіки та піклування Рахівської РДА про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання, суд прийшов до наступного висновку.

Як вже встановлено вище, під час дослідження доказів по первинному позову, після реєстрації шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, подружжя стало спільно проживати в ІНФОРМАЦІЯ_9, що в селищі Ясіня, Рахівського району, Закарпатської області, який на даний час, фактично, належить на праві приватної власності ОСОБА_4.

Про постійне проживання та належну реєстрацію в даному житловому будинку ОСОБА_2 свідчить реєстраційний запис в паспорті громадянина України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, народженої в селищі Ясіня, Рахівського району, Закарпатської області.області.

Крім того, відповідно до будинкової книги на житловий будинок №3 по вул. Возз'єднання в смт. Ясіня, Рахівського району, у вказаному будинку також зареєстровані неповнолітні діти сторін: ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 зазначає, що з лютого місяця 2017 року відповідачка із трьома дітьми в зазначеному будинку не проживає.

Договору житлового найму між ним та відповідачкою не укладалося, знятися з реєстрації місця проживання остання відмовляється, у зв'язку із чим ставить перед судом питання про визнання відповідачки такою, що втратила право користуватися приміщення житлового будинку та примусово зняти їх з реєстраційного обліку.

Насамперед, ОСОБА_2 не порушує право приватної власності ОСОБА_4 за зустрічним позовом, оскільки не ставить питання щодо скасування його правовстановлюючих документів на нерухоме майно, усунення його від володіння, користування чи розпоряджання останнім чи визнання свого права на майно ОСОБА_4 тощо.

Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст.405 ЦК України).

Відповідно до ст. 156 ЖК Української РСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст.162 цього Кодексу.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

До вказаного висновку прийшов також і Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй Ухвалі 21 червня 2017 року.

Окрім того, відповідно до положень частини 1 статті 71 Житлового кодексу Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до частини 3 статті 405 Цивільного кодексу України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

ОСОБА_2 разом з неповнолітніми дітьми не проживає з спірному житловому будинку з лютого місяця 2017 року, а первісний позов ОСОБА_2 пред'явлений до ОСОБА_4 через Рахівський районний суд 28 липня 2017 року, тобто, в межах шестимісячного строку, визначеного положеннями частини 1 статті 71 Житлового кодексу Української РСР та в межах річного строку, визначеного положеннями частини 3 статті 405 Цивільного кодексу України, тобто, в межах строків, протягом яких при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення.

Суд звертає окрему увагу на положення Закону України «Про охорону дитинства» (чинного із змінами, внесеними згідно із Законами, станом на 7 листопада 2017 року N 2180-VIII), відповідно до преамбули якого останній визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров'я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.

Крім того, слід взяти до уваги норму прямої дії, якою являється стаття 18 цього Закону, за якою,

діти члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

У відповідності до положень частини 3 статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом.

Враховуючи зазначені вище обставини, правові норми, якими врегульовуються дані цивільно-правові відносини, вважаю, що жодної виключної обставини, яка б була підставою для задоволення даного зустрічного позову, не має.

Щодо посилання ОСОБА_4 на наявність у ОСОБА_2 житла, належного їй на праві приватної власності, то дані обставини в силу заявленого ним зустрічного позову не можуть бути предметом та підставою розгляду, оскільки, не ставиться перед судом питання щодо виселення особи без надання їй іншого житлового приміщення (положення статті 116 Житлового кодексу Української СР).

Крім того, в даному житловому будинку і надалі проживає Дарувальник бабуся позивачки за первісним позовом, громадянка ОСОБА_15, яка в силу життєвих та інших моральних обставин не може бути виселеною із будинку, який нею подарований ОСОБА_2. Крім того, іншого житла ОСОБА_15 не має. Даний житловий будинок, який складається із двох кімнат та кухні, є таким, що проживати в ньому двом сім'ям не являється можливим із-за його аварійного стану. Вказані обставини підтверджуються довідкою виконкому Ясінянської селищної ради №63/3 від 17.11.2017 та актом обстеження матеріально-побутових умов ОСОБА_15

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про те, що в задоволенні зустрічних позовних вимог також слід відмовити.

У відповідності до п.2 ч.2 ст. 141ЦПК України в зв'язку з відмовою в задоволенні зустрічного позову судові витрати за таким слід віднести за рахунок позивача ОСОБА_4

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76- 81, 89, 141, 263-265, 273, 354, 355, п.15.5 Перехідних положень ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У первісному позові ОСОБА_2, яка діє від свого імені та як законний представник в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, в особі представника ОСОБА_3, до ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог: Рахівська районна державна адміністрація в особі органу опіки та піклування Рахівської РДА, Закарпатській області про усунення перешкод у користуванні житловим будинком, шляхом визнання права користування жилим приміщенням та вселення - відмовити.

Судові витрати за первісним позовом залишити за позивачкою ОСОБА_2.

У зустрічному позові ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, виконавчого комітету Ясінянської селищної ради, Рахівського району, Закарпатської області, органу опіки та піклування Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання - відмовити.

Судові витрати за зустрічним позовом залишити за ОСОБА_4.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Апеляційного суду Закарпатської області або через Рахівський районний суд Закарпатської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 12 червня 2018 року.

Головуюча: Бліщ О.Б.