Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У.№ 328/2299/17 Головуючий у 1 інстанції: Коваленко П.Л.
№ 22-ц/778/1674/18 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 червня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

ОСОБА_2

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 29 січня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначало, що відповідно до укладеного договору №б/н від 13.02.2012 ОСОБА_3 отримала кредит в розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну відповідно до п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між відповідачем та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідач не виконує взяті на себе зобовязання, у звязку з чим станом на 31.07.2017 має заборгованість в сумі 34 501 грн. 84 коп., яка складається з наступного: 1099 грн. 25 коп. заборгованість за кредитом; 27 383 грн. 45 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3900 грн. 00 коп. заборгованість за пенею та комісією; 500 грн.00 коп. - штраф (фіксована частина), 1619 грн. 14 коп. штраф (процентна складова).

Посилаючись на зазначені обставини просило суд,стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 13.02.2012 в сумі 34501 грн. 84 коп. та сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1600 грн. 00 коп.

Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 29 січня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

За ст. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 13 лютого 2012 року ОСОБА_3 заповнено та підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку № б/н, згідно якої вона виявила бажання отримати у ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитний ліміт за платіжною карткою «Універсальна». У Анкеті-заяві зазначено, що позичальник ознайомлена і згодна з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, що разом із цією заявою становлять договір про надання банківських послуг.

13 грудня 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» видано довідку про те, що клієнт ОСОБА_3 отримала картки: SAMD№8349, 184738, СRPL, УНІВЕРСАЛЬНА 55 ДНІВ, остання з яких мала термін дії до останнього дня 11.2015 року.

Останній платіж за вказаним кредитним зобов'язанням відповідачем здійснено 28 січня 2014 року, шляхом поповнення її карткового рахунку на суму 360,00 грн., що підтверджується випискою по цьому рахунку.

Згідно із наданим позивачем розрахунком заборгованості відповідача за цим кредитним зобов'язанням станом на 31 липня 2017 року у відповідача перед банком виникла заборгованість у загальному розмірі 34 501 грн. 83 коп., з яких: 1099 грн. 25 коп. заборгованість за кредитом; 27 383 грн. 45 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3900 грн. 00 коп. заборгованість за пенею та комісією; 500 грн.00 коп. - штраф (фіксована частина), 1619 грн. 14 коп. штраф (процентна складова).

Відповідач заявила про застосування позовної давності, мотивуючи тим, що останній платіж за вказаним кредитним зобов'язанням нею здійснено 28 січня 2014 року, а з цим позовом банк звернувся до суду вже у серпні 2017 року, чим порушив загальний строк позовної давності.

Суд першої інстанції надав оцінку доводам позивача про збільшення строку позовної давності до 50 років, зазначивши, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Умови і Правила, у яких пунктом 1.1.7.31 установлено позовну давність тривалістю в пятдесят років, не містять підпису відповідача та у матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази, які б підтверджували, що саме ці Умови були чинними та наданими відповідачеві при підписанні ним анкети-заяви позичальника.

З посиланням на усталену судову практику, суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що зміст правовідносин учасників договору повинен оцінюватись виходячи із дійсних намірів учасників договору та відповідно до всіх документів, підписаних сторонами при укладенні або виконанні цього договору (Постанови Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15, від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16, від 22 березня 2017 року у справі № 6-2320цс16 та від 09 серпня 2017 року у справі № 6-2322цс16.).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Зазначене викладене у правових висновках Верховним Судом України у постановах цього суду від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16 та від 09 серпня 2017 року у справі № 6-2322цс16.

Судом було констатовано, що останній платіж за договором про надання банківський послуг відповідач здійснила 28 січня 2014 року, а з позовом банк звернувся до суду у серпні 2017 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

За умовами кредитування, на які послався сам позивач та витягами з тарифів обслуговування кредитних карток, умовами договору передбачені обовязкові щомісячні платежі.

Відтак з часу припинення цих платежів у банку виникло право на звернення до суду за захистом своїх порушених прав.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки висновків суду першої інстанції та не спростовують їх.

Крім зазначеного, у апеляційній скарзі позивач посилається і на те, що строк дії картки був встановлений до листопада 2015 року, а тому право вимоги у банку виникло лише після закінчення строку дії картки.

Такі доводи не підтверджені належними доказами.

Так, в справі відсутні будь-які відомості про те, що відповідач при оформленні заяви отримала картку саме з зазначеним строком дії.

Строк дії картки, на який посилається банк, був зазначений ним у своїй же довідці, при цьому довідка має назву «про зміну умов кредитування», строк дії картки зазначений у графі «дата проведення операції», тому вважати це належним доказом підстав немає.

Ані у заяві анкеті, ані у іншому письмовому документі не було зазначено про те, яку саме картку отримала відповідачка та з яким строком дії.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 29 січня 2018 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 8 червня 2018 р.

Головуючий:

Судді: