РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2018 року м. Володимир-Волинський

ОСОБА_1 міський суд Волинській області в складі:

головуючого судді Вітера І.Р.,

в присутності секретаря Корніюк Т.О.,

з участю сторін:

позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Володимир-Волинський цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання,-

ВСТАНОВИВ:

15 лютого 2018 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до свого колишнього чоловіка ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який продовжує навчання.

Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який 14 грудня 2005 року було розірвано. Від спільного подружнього життя у них 08 лютого 2000 року народився син ОСОБА_5 На даний час син став повнолітнім, однак продовжує навчання і є студентом першого курсу ОР «Бакалавр» денного відділення факультету Мехатроніки та компютерних технологій Київського національного університету технологій та дизайну. Навчається за державним замовленням, а термін закінчення навчання 30 червня 2021 року. Відповідач коштів на утримання повнолітнього сина не надає, не цікавиться його здоровям та не бере участі у його вихованні. Позивачу важко забезпечити сина-студента, адже кошти потрібні на проживання, доїзд до місця навчання, харчування, одяг, підручники та канцелярське приладдя. У звязку з важким матеріальним становищем вимушена звернутись до суду та просить стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_5, який продовжує навчання, в розмірі по 1000 гривень щомісячно, починаючи з дня подачі заяви в суд і до закінчення сином навчання, але не довше, ніж до досягнення ним віку 23-х років.

Крім того, в порядку забезпечення доказів позивач ОСОБА_2 подала суду клопотання про витребування з митниці відомостей про перетинання відповідачем державного кордону України, що на її думку могло підтвердити той факт, що він тривалий час працював за кордоном та отримував доходи, однак в судовому засіданні відмовилась від даного клопотання та просила залишити його без розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 свої позовні вимоги підтримала повністю з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач до суду особисто не зявився. Представник відповідача ОСОБА_3 заявлений позов заперечила, ствердила, що відповідач в даний час сам знаходиться у важкому матеріальному становищі, має на утриманні, крім нової сімї, пристарілу матір, яка знаходиться у важкому стані, повязаному із хворобою, а тому позбавлений можливості надавати матеріальну допомогу своєму повнолітньому сину.

Разом з тим, представник відповідача ОСОБА_3 зявилась в судове засідання на якому надала суду пояснення лише одного разу 14 травня 2018 року. В інші судові засідання, зокрема 16 та 30 травня 2018 року, відповідач та його представникповторно не зявились, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені вчасно та належним чином, що підтверджується розписками про отримання судових викликів. Причини повторної своєї неявки у судові засідання суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи та/або про розгляд справи за їх відсутності, а так само відзиву щодо заявленого позову не подавали.

За таких умов, у відповідності до ч.1 та 2 ст.280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), за погодженням із позивачем суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

За поданими позивачем письмовими доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановлено наступні факти.

Копією свідоцтва про народження серії І-ЕГ № 050973 від 01 березня 2000 року стверджується, що ОСОБА_5 народився 08 лютого 2000 року у селі Микитичі Володимир-Волинського району Волинської області. Батьком його є ОСОБА_4, а матірю ОСОБА_2.

Відповідно 08 лютого 2018 року ОСОБА_5 виповнилось 18 років і він став повнолітнім. Даний факт також підтверджений копією паспорта громадянина України, виданого на імя ОСОБА_5 № 000135445.

Копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-ЕГ № 005016, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Володимир-Волинський Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції Волинської області засвідчено факт розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем 14 грудня 2005 року.

Згідно копії довідки Київського національного Університету технологій та дизайну № 42/4 від 10 січня 2018 року, ОСОБА_5 є студентом І курсу ОР «Бакалавр» денного відділення факультету Мехатроніки та компютерних технологій Київського національного університету технологій та дизайну. Навчається за державним замовленням. Термін навчання з 01 вересня 2017 року по 30 червня 20121 року. Зазначений факт також засвідчується копією студентського квитка серії КВ № 11888025, виданого Київським національним університетом технологій та дизайну на імя ОСОБА_5

Інших доказів сторонами подано до суду не було.

Заслухавши позиції сторін та дослідивши письмові докази, суд встановив правовідносини, які виникли між сторонами, що регулюються наступними нормами матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

На підставі ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ч.ч.1-3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч.2 ст.51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України), батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У відповідності до ч.1 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відтак обовязок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують вчитися виникає лише при наявності в сукупності таких юридичних фактів:

1.досягнення дитиною 18 років, але не більше 23 років;

2.продовження навчання;

3.потреба у матеріальній допомозі у звязку з навчанням;

4.наявність можливості у батьків надавати допомогу.

У відповідності до ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

У відповідності до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

На підставі ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 ст.89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Виходячи з норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, саме на позивачеві в даному випадку лежить обовязок доведення в суді обставин, які мають юридичне значення, зокрема можливостей відповідача надавати матеріальну допомогу.

Судом встановлено, що 08 лютого 2018 року син позивача ОСОБА_5 досягнув 18 років, тобто став повнолітнім.

Впродовж з 01 вересня 2017 року по даний час ОСОБА_5 навчається у Київському національному університеті технологій та дизайну на денній формі навчання, у звязку з чим не має можливості працевлаштуватися.

Вказані факти є доведеними відповідними належними засобами доказування та сторонами не заперечувалися.

До досягнення повноліття ОСОБА_5 знаходився на повному матеріальному забезпеченні своїх батьків. В судовому засіданні позивач стверджувала, що у її сина і надалі є потреба отримувати матеріальну допомогу від батька у звязку з навчанням.

Стаття 199 СК України повязує надання матеріальної допомоги для повнолітніх дочки або сина лише з необхідними витратами на навчання і не зобовязує батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання на тих умовах, що і неповнолітніх дітей. При цьому суд повинен враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження, тощо.

В судовому засіданні встановленим є лише той факт, що ОСОБА_5 навчається у Київському національному університеті технологій та дизайну, і, що навчання ОСОБА_5 є безкоштовним.

Позивачем в судовому засіданні не було подано жодного доказу щодо понесених нею та/або її сином чи відповідачем витрат для навчання сина, а також розрахунку таких витрат, які вони планують понести на навчання в майбутньому, зокрема необхідності придбання підручників, канцелярського приладдя для навчання, витрат на проживання, доїзду до місця навчання, харчування, одяг, тощо.

В той же час надаючи оцінку можливості батька надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину, суд прийшов до наступного висновку.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_4 аліментів, позивач вказувала, про наявність у нього матеріальної можливості надавати таку допомогу, при цьому жодних доказів про розмір його прибутку (доходів) та матеріального становища суду не подала та не клопотала перед судом про витребування таких доказів у випадку неможливості їх подання.

З врахуванням того, що позивач не подала жодних доказів, щодо заробітку відповідача, який дозволив би йому утримувати себе та свою повнолітню дитину, та відсутність останнього в судових засіданнях, суд позбавлений можливості оцінити можливість надання допомоги повнолітньому сину батьком.

При цьому суд не приймає до уваги також і заперечення представника відповідача, які не обґрунтовані жодними доказами.

Відтак суд прийшов до висновку про недоведеність позивачем в судовому засіданні як потреби її сина у матеріальній допомозі у звязку з навчанням, так і матеріальної спроможності батька надавати таку допомогу, а тому у задоволенні її позову про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, слід відмовити.

Разом з тим, за змістом ст. 47 ЦПК України та ст. 30 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), особа з досягненням 18 річного віку набуває здатності особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов'язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність).

На підставі ч.3 ст.199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Як встановлено в судовому засіданні позивач проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2, а її вже повнолітній син ОСОБА_5 з 01 вересня 2017 року із нею не проживає, оскільки навчається на денній формі у м. Києві.

Відтак з правового аналізу ст. ст. 4, 46, 47 ЦПК України, ст. 30 ЦК України та ч.3 ст.199 СК України, оскільки ОСОБА_5 має повну цивільну процесуальну дієздатність, саме він в даному випадку може бути позивачем у справі та аліменти можуть бути стягнуті на його користь, а не на користь матері, яка звернулась до суду з позовом.

З врахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу, закріпленого в ст.13 ЦПК України, суд позбавлений можливості вирішувати питання щодо залучення до участі в справі позивача. Право звернення до суду з позовом належить виключно тій особі, яка вважає своє право, свободи чи законні інтереси порушеними, невизнаними або оспорюваними.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 81, 89, 258-259, 263-265, 268, 280 ЦПК України, на підставі ст. 51 Конституції України, ст.ст.180, 182, 199-200 СК України

УХВАЛИВ:

В позові ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП: НОМЕР_1, проживає та зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, до ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду .

Повний текст рішення складено та підписано 31 травня 2018 року.

Суддя: /-/ підпис

Згідно з оригіналом.

Суддя Володимир-Волинського міського суду І.Р. Вітер