АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/6378/17 22-ц/774/1148/К/18А
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 червня 2018 року м. Кривий Ріг

Справа № 182/6378/17

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого- судді Бондар Я.М.,

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.,

сторони справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1,

розглянувши в порядку письмового провадженні без повідомлення учасників справи в порядку передбаченому ст.369 ЦПК України, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2018 року, ухваленого суддею Багровою А.Г. у м. Нікополі, повний текст судового рішення складений 01 березня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В мотивування позовної заяви зазначив, що між сторонами 22.08.2007 року укладено договір №б/н, за умовами якого, ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36,00% за користування кредитом на рік на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

В порушення умов укладеного кредитного договору відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконала. У зв'язку із чим, станом на 30.09.2017 року утворилась заборгованість у розмірі 61111,53 грн., яка складається з наступного: 7284,47 грн. тіло кредиту; 47678,89 грн. відсотки за користування кредитом; 30004 грн. комісія; а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 3148,17 грн. штраф (процентна складова), яку позивач просить стягнути на його користь з відповідача.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2018 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ „ПриватБанк заборгованість за кредитом у розмірі 7284,47 грн.; 47678,89 грн. заборгованість по відсоткам за користуванням кредитом; 3000 грн. заборгованість по пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 250 грн. штраф (фіксована частина), 2898,17 грн. штраф (процентна складова) , а всього 61111,53 грн Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ „ПриватБанк понесені судові витрати у розмірі 1600 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову ПАТ КБ «Приват Банк» в задоволенні позовних вимог.

В мотивування апеляційної скарги відповідач зазначає, що підвищення позивачем відсоткової ставки за користування кредитними коштами, в односторонньому порядку суперечить нормам законодавства та умовам укладеного договору, яким передбачена фіксована ставка 36% річних. Умови та правила, які надані банком не містять її підпису, тому не можуть бути належним доказом у справі. Судом застосовано подвійний вид цивільно-правової відповідальності, і штраф, і пеню, що порушує положення ст.61 Конституції України. Крім того, судом не враховано подану відповідачем заяву про застосування річного строку позовної давності до вимог про стягнення пені. Судом не взято до уваги, що відсутні належні та допустимі докази отримання відповідачем кредит у розмірі 8000 грн. та строк дії картки.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи, в порядку передбаченому ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22.08.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір №б/н, за умовами якого, вона отримала кредитну картку «Універсальна» із встановленим кредитним лімітом у сумі 8000,00 грн. на платіжну картку зі сплатою 36,00% за користування кредитом на рік на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ( а.с.8).

Відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за вказаним кредитним договором не виконала, що призвело до виникнення заборгованості, яка за даними позивача станом на 30.09.2017 року становить 61111,53 грн., та складається з наступного: 7284,47 грн. тіло кредиту; 47678,89 грн. відсотки за користування кредитом; 30004 грн. комісія; а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 3148,17 грн. штраф. (а.с. 4-7).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» суд першої інстанції, керувався обовязком відповідача повернути отримані кошти із нарахованими відсотками за його користування та штрафними санкціями, дійшов висновку про доведеність заявлених вимог та розмір кредитної заборгованості.

Однак, колегія суддів не може у повному обсязі погодитися із висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобовязаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Між сторонами виникли правовідносини щодо належного виконання умов укладеного кредитного договору.

У спорі, повязаному із стягненням заборгованості за кредитним договором підлягають встановленню обставини, як наявності між сторонами договірних правовідносин, так і невиконання позичальником взятих на себе зобовязань.

Відповідно до ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 628 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно статей 525, 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання (ст. 625 ЦК України).

Як передбачено ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Свої зобовязання за кредитним договором банк виконав належним чином, надавши відповідачу ОСОБА_1 грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковому рахунку, однак вона взяті на себе зобовязання за кредитним договором належним чином не виконувала, вчасно не вносила щомісячні платежі за користування кредитними коштами, що підтверджується розрахунком заборгованості, внаслідок чого утворилася заборгованість.

Колегія суддів не може погодитися із твердженнями відповідача про відсутність доказів строку дії кредитної картки до серпня 2015 року, оскільки за відомостями наданими працівниками ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідач отримала кредитну картку №739923 із терміном дії 08.2015 року ( а.с.45). Жодних доказів в спростування даної інформації відповідачем не надано.

Як видно з розрахунку заборгованості та виписки по рахунку відповідача, та не заперечується відповідачем, останній платіж за кредитним договором проведений ОСОБА_1 02 квітня 2015 року у розмірі 50 грн, а попередній 17 березня 2015 року у сумі 450 грн. ( а.с.6,55). Позивач звернувся до суду із позовом 09 листопада 2017 року, отже, трирічний строк позовної давності не пропустив.

Матеріалами справи доведений факт неналежного виконання відповідачем ОСОБА_1В зобовязання за кредитним договором, в результаті чого, утворилася заборгованість.

Спір між сторонами виник з приводу наявності підстав для застосування до вимог позивача наслідків пропуску строку позовної давності, про застосування яких заявлено відповідачем під час розгляду справи в суді першої інстанції та розміру нарахованих відсотків та штрафів за користування кредитним коштами та порушенням строків виконання грошового зобовязання.

Колегія суддів, не може у повному обсязі погодитися із доводами доводи апеляційної скарги відповідача про застосування сталої відсотки 36 % за користування кредитними коштами. Як видно з розрахунку заборгованості, у період з 01 січня 2013 року по 01 версеня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» -застосовував ставку на рівні 30% річних, з 01.09.2014 року по 01 квітня 2015 року 34,80 % річних, що менше від ставки передбаченої умовами укладеного договору.

Проте, колегія суддів звертає увагу на те, що строк дії картки становить 08/2015, тобто до 31 серпня 2015 року.

З огляду на розрахунок заборгованості, наведений позивачем, станом на 31 серпня 2015 рік, тобто по закінченню строку дії картки заборгованість за укладеним договором за відсотками становила 3373,28 грн.( а.с.6).

Колегія суддів не може погодитися із подальшим нарахуванням відсотків у розмірі передбаченому умовами договору, через закінчення його дії.

Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно умов укладеного кредитного договору, сторони домовились, що договір є строковим, та відповідає строку дії картки до 08/2015.

Умовами укладеного договору не передбачений розмір відсотків за користування кредитними коштами після закінчення дії договору, тому слід дійти висновку про право позивача на стягнення відсотків за користування кредитними коштами, після закінчення строку дії договору на рівні облікової ставки Національного банку України.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року № 6-1412цс16.

Згідно відсоткової ставки НБУ у період з 01 вересня 2015 року по 30 вересня 2017 року та розміру заборгованості за кредитом 7284,47 грн. з відповідача підлягає стягненню заборгованість за відсотками у розмірі 2567,73 грн.

Тому разом заборгованість за відсотками буде складати 5941,01 грн., виходячи з розрахунку (3373,28 грн. +2567,73 грн.)

Колегія суддів також вважає доречними доводи апеляційної скарги відповідача про подвійне стягнення штрафу та пені за порушення виконання грошового зобовязання.

Зокрема, як передбачено умовами укладеного кредитного договору в заяві зазначено, що при порушенні боржником строку платежу за будь-яким грошовим зобовязанням, більше ніж на 120 днів, у звязку із чим, банк вимушений буде звернутися до суду, боржник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 250 грн.+5% від суми позову ( а.с.8 на звороті).

Виходячи зі змісту ст.ст.546, 548, 549 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися відповідно до вимог закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі порушення зобов'язання.

Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

В наданих до суду заяві, а також умов та правил надання банківських послуг не містяться положення застосування комісії ( пені ) , та не визначено порядку та розміру його застосування. Тому , колегія суддів не може погодитися із висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 3000 грн., як пені ( комісії).

Таким чином, суд приходить до висновку, що за попереднім погодженням сторони передбачили покладення на позичальника цивільно-правової відповідальності за порушення виконання кредитно-договірних зобов'язань шляхом нарахування та стягнення неустойки виключно у формі пені або штрафу, без можливості їх одночасного стягнення.

За положеннями ст.61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Колегія суддів приходить до висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення пені ( комісії), стягуючи штраф в розмірі 250 грн. - фіксована частина, 661,27 грн. 5% ( 13225,48) процентна складова, оскільки одночасне нарахування та стягнення пені та штрафу за своєю суттю є подвійною відповідальністю та суперечить положенням ст.61 Конституції України.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено із неповним урахуванням обставин справи, тому рішення підлягає зміні та зменшенню в частині розміру суми стягнутої заборгованості з 61111,53 грн. до 14136,75 грн відповідно зменшенню підлягає стягнутий розмір судового збору з 1600 грн. до 370,10 грн., пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 376, 381-383 ЦПК України Апеляційний суд Дніпропетровської області,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2018 року змінити в частині визначеного судом першої інстанції розміру загальної заборгованості по кредитному договору б/н від 22 серпня 2007 року станом на 30 вересня 2017 року, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» та зменшити її з 61111,53 грн. до 14136,75 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 7284,47 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 5941,01грн., штраф ( фіксована частина) 250 грн., 661,27 грн. штраф ( процентна складова).

та зменшити в частині стягнутого з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судового збору з 1600 грн. до 370,10 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складений 05 червня 2018 року.

Головуючий:

Судді: