Справа № 206/2917/18
Провадження № 2-о/206/622/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2018 року Самарський районний суд

м. Дніпропетровська

у складі:

головуючий суддя Маштак К.С.

присяжні Бублейник Ю.Ю., Лещенко К.М.

за участю:

секретаря судового засідання Стахів О.О.

прокурора Мельникової В.О.

представника заявника Чуйко Л.В.

лікаря-психіатра Некрасової О.В.

особи, щодо якої вирішується питання ОСОБА_5

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу окремого провадження за заявою Комунального закладу "Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня" Дніпропетровської обласної ради про надання ОСОБА_5 психіатричної допомоги в примусовому порядку, -

ВСТАНОВИВ:

Представник заявника звернувся до суду із заявою про надання ОСОБА_5

психіатричної допомоги в примусовому порядку.

В обґрунтування заяви зазначив, що 28.05.2018 р. ОСОБА_5 була госпіталізована до психіатричного стаціонару у зв'язку із наявністю у неї тяжкого психічного розладу внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї та оточуючих.

У судовому засіданні лікар - психіатр та представник заявника підтримав заяву, прокурор не заперечував проти задоволення заяви.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши думки та пояснення учасників процесу, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав.

В силу ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність.

Згідно ч.ч. 2-5 ст. 27 Закону України «Про психіатричну допомогу» виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного.захворювання, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов'язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку. При наданні психіатричної допомоги лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів незалежні у своїх рішеннях і керуються лише медичними показаннями, своїми професійними знаннями, медичною етикою та законом. Лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів несуть відповідальність за прийняті ними рішення відповідно до закону. Рішення, прийняте лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів при наданні психіатричної допомоги, викладається у письмовій формі та підписується лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів.

У судовому засіданні було встановлено, що 28.05.2018р. ОСОБА_5 була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради за направленням лікаря-психіатра лікарні КЗ «ОЦЕМД та МК» ДОР у зв'язку із наявністю у неї тяжкого психічного розладу внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї та оточуючих.

При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора збуджена, агресивна. Виказує маячні ідеї особливих здібностей. Спілкується із космосом. Не слідкує за дитиною 4 місяців, втікає з дому. ОСОБА_5 поставлено попередній діагноз - гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії.

Лікар-психіатр підтвердила обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначила, що ОСОБА_5 необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах.

Стаття 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод захищає одне з найголовніших прав людини-право на свободу, п."е" цієї статті дозволяє законне затримання психічно хворих як з метою їх ізоляції від суспільства, так і з метою покращення їх стану.

В зв'язку із чим, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію ОСОБА_5 до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 14, 27 Закону України «Про психіатричну допомогу», ст. ст. 57-60, 258, 259, 264, 265,339-432 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву Комунального закладу "Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня" Дніпропетровської обласної ради про надання ОСОБА_5 психіатричної допомоги в примусовому порядкузадовольнити.

Госпіталізувати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, до Комунального закладу «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Роз'яснити, що заява фізичної особи або її законного представника про припинення надання особі психіатричної допомоги у примусовому порядку може бути подана через три місяці з дня ухвалення рішення суду про надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку або її продовження, госпіталізацію у примусовому порядку, її продовження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції, що відповідає приписам пункту 15, підпункту 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 08.06.2018

Головуючий суддя: К.С. Маштак

Присяжні: Ю.Ю. Бублейник

К.М. Лещенко