Справа № 219/7616/16-ц
Провадження № 2/219/12/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2018

30 травня 2018 року м. Бахмут

Артемівський міськрайонний суд Донецької області

в складі головуючого судді Харченко О.П.,

з участю: секретаря судового засідання Зубенко Т.А.,

з участю представника відповідача : ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Артемівського міськрайонного суду Донецької області в місті Бахмуті Донецької області у режимі відео конференції цивільну справу за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому вказує, що згідно умов кредитного договору №66 3Н/08-9 від 07.02.2008 року укладеного між ними та відповідачем ОСОБА_3, останній отримав у банку кредит у розмірі 30300 доларів США, зі сплатою 14 відсотків річних, щомісячною сплатою комісії у розмірі 107,11 грн. та кінцевим терміном погашення по 06.02.2018 року.Крім того між банком та відповідачами ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору був укладений Іпотечний договір від 07.02.2008 року за яким предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1. Горбатова в м. Артемівську донецької області.Також між банком та відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_5 був укладений договір поруки від 07.02.2008 року, згідно якого відповідачі зобовязані перед позивачем відповідати за виконання зобовязань по кредитному договору солідарно. Позивач вказав, що відповідачі свої зобовязання виконували неналежним чином і рішенням Апеляційного суду Донецької області від 23.04.2014 року з відповідачів ОСОБА_3 і ОСОБА_5 було стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 360078 грн.88 коп.,а станом на 19.07.2016 року загальна сума заборгованості відповідачів за кредитним договором відповідно до розрахунку становить 1 591 924 грн.. Позивач вказує, що різниця нестягненої суми заборгованості становить 1 231 845 грн.12 коп. та просить суд в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед ПАТ «ВіЕйБі Банк» за кредитним договором №66 3Н/08-9 від 07.02.2008 року, що становить 1 591 924 грн. з яких : заборгованість кредиту -29292 USD, заборгованість по відсоткам 32827,67 USD , комісія РО- 10603 грн.89 коп. ,плата за пропуск платежів 37 237 грн.25 коп. звернути стягнення на належне іпотекодавцям ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого 20.03.2001 року відділом з управління комунальною власністю Артемівської міської ради на підставі розпорядження № 17020 від 20.03.2001 р. , яке є предметом договору іпотеки від 07.02.2008 року,який укладений між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та відповідачами ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5,посвідчений приватним нотаріусом Артемівського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстровим номером №825,а саме :нерухоме майно жилу трикімнатну квартиру №8 , загальною площею 56,96 кв.м, житловою площею 41.01 кв.м., що знаходиться за адресою Донецька обл., м. Бахмут, АДРЕСА_2,шляхом його продажу Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний банк»від свого імені будь-якій особі покупцю за початковою ціною ,визначеною на рівні,не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки ,проведеної субєктом оціночної діяльності під час його реалізації у порядку передбаченому ст.38 Закону України «Про іпотеку» з наданням Публічному акціонерному товариству «Всеукраїнський Акціонерний банк» всіх прав продавця ,у тому числі ,але не виключно: укладати договір купівлі-продажу,отримувати дублікати правовстановлюючих документів на вказаний предмет іпотеки в органах БТІ,органах нотаріату та інших органах державної влади місцевого самоврядування та у будь-яких установах незалежно від форм власності ; отримувати необхідні документи та довідки ( в тому числі витяг з державного реєстру речових на нерухоме майно про реєстрацію права власності) для продажу вищезазначеного предмета іпотеки у державні реєстраційній службі України та всіх підпорядкованих структурних підрозділах , в органах нотаріату або в інших органах ,які будуть здійснювати функції з реєстрації речових прав на нерухоме майно; здійснювати будь-які платежі у якості продавця в процесі укладання договору купівлі-продажу предмета іпотеки ,звертатися до субєктів оціночної діяльності із заявою про проведення експертної оцінки предмету іпотеки ,а також ставити підписи від свого імені за одержання експертної оцінки предмету іпотеки ; отримувати довідки та документи ,які необхідні для укладання та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу ; надати приватному нотаріусу право відкрити розділ на предмет іпотеки- нерухоме майно-трикімнатну квартиру №8 , загальною площею 56,96 кв.м, житловою площею 41.01 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_3, за набувачем (покупцем); отримувати в органах місцевого самоврядування за місцезнаходженням предмета іпотеки довідки про склад сімї іпотекодавця ,копії будинкових книг,технічну документацію,а також стягнути з відповідачів на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» витрати на сплату судового збору в розмірі 551 грн.20 коп.

26.12.2017 р. відповідач ОСОБА_5 подала до суду відзив на позовну заяву ,у якому вказала, що заявлені позовні вимоги вона вважає необґрунтованими і такими ,що не підлягають задоволенню. На обґрунтування своїх заперечень вона вказала, що позивач звернувся з позовом, що є предметом розгляду за цією справою з пуском строку позовної давності і такий висновок про звернення позивача з цим позовом за межами строку позовної давності обумовлений положеннями кредитного і іпотечного договорів. 05.10.2012 р. ПАТ «ВіЕйБі Банк» скористався своїм правом, передбаченим ч. 2 ст. 1050 ЦК України та підпунктами 2.7.1., 2.7.1.1. пункту 2.7. Договору, на дострокове стягнення боргу і вперше подав в Артемівський міськрайнний суд позовну заяву від 01.10.2012 р. з вимогою про солідарне стягнення з позичальника ОСОБА_3 і поручителя ОСОБА_5 заборгованості за Договором у повному обсязі разом з неустойкою у сумі 405 426,67 грн., включивши до позовних вимог як всю заборговану суму, так і майбутні платежі. Первісна позовна заява розглядалася Артемівським міськрайонним судом в межах цивільної справи № 0503/9085/2012, 2/219/143/2013 на протязі 2012-2014 років і завершилась ухваленням рішення від 11 грудня 2013р., яким позов був задоволений у повному обсязі. Апеляційний суд Донецької області рішення суду першої інстанції скасував і ухвалив 23.04.2014 р. по справі № 0503/9085/2012, 22ц/775/3240/201 нове рішення щодо задоволення вимог позивача у сумі 360 078,88 грн. За клопотанням Відповідача ОСОБА_5 до матеріалів цієї справи були долучені документи з цивільної справи № 0503/9085/2012, 2/219/143/2013з яких випливає, що позичальник ОСОБА_3, отримавши 19.09.2008 р. лист-повідомлення : сплатити до 25.09.2008 р. суму боргу за тілом кредиту і процентами 1804,59 дол. США та заборгованість за комісією у сумі 535,55 грн., вказану вимогу взагалі не задовольняв. Наданий позивачем розрахунок станом на 19.07.2016 р. свідчить, що ОСОБА_3 останній раз сплачував кредит та проценти 13.06.2008 р. у сумах 504,0 і 211,5 дол. США..То з урахуванням положень 2.7.4. пункту 2.7. Договору, підпунктів 4.1.5., 4.1.6., 4.1.11. пункту 4.1., під пункту 7 Іпотечного договору та відповідно до положень ст. 253, ч. З ст.254 ЦК України ПАТ «ВіЕйБі Банк» набув право звернути стягнення на предмет іпотеки 21 жовтня 2008 р., відповідно перебіг строку позовної давності сплив 23 жовтня 2011 р. Тому відповідачка вважає, що оскільки цей позов про звернення стягнення на предмет іпотеки датований 21.07.2016 р. вих. № 12/2-381.10, а фактично позивачем в Артемівський міськрайонний суд 03.08.2016 р., тобто за межами строку позовної давності,який вона просить застосувати. Відповідачка також вказує, що позивач вимагає звернути стягнення на предмет іпотеки погашення кредитної заборгованості ОСОБА_3, загальна заборгованість визначена у грошовій одиниці України - гривні, а частини складові: заборгованість по кредиту і заборгованість по відсоткам визначені у доларах США без наведення гривневого еквіваленту кожної з сум окремо. Такі дії позивача суперечать вимогам ст. 39 Закону України "Про іпотеку, а самостійна вказівка суду при постановленні рішення на конкретний критерій конвертації валют є виходом суду за межі заявлених позовних вимог і при цьому неможливо перевірити правильність розрахунку позивача по визначенню загального розміру вимоги у національній одиниці - гривні, через відсутність всіх доданків не можна застосувати арифметичну дію з додавання сум. Без зазначення в рішенні суду загального розміру вимоги у гривні в сумі 1 591 924,00 грн.у якому не вказані гривневі еквіваленти всіх її складових, суд фактично не тільки порушить вимоги ст. 39 Закону України "Про іпотеку" та частин першої, другої статті 533 ЦК України, але і вдасться у порушення вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України до припущення. ЦПК України не містить норм, які б дозволяли суду на власний розсуд вносити зміни до предмету/підстав позову чи самостійно спонукати позивача до їх уточнення. Такі дії позивача ,на думку відповідачки , є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Також на думку відповідача ОСОБА_5 у відзиві , наданий позивачем при позові розрахунок боргу не є належним і допустимим доказом наявності боргу по кредиту і його розміру у сумі 1 591 924,00 грн. ,бо є одностороннім документом, складеним одноособово позивачем і не є первинним документом бухгалтерського обліку в розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року N 996-ХІУ та інших нормативних документів , до яких належать меморіальні ордери, платіжні доручення, платіжні вимоги-доручення, платіжні вимоги, розрахункові чеки та інші платіжні інструменти, що визначаються нормативно-правовими актами Національного банку України. Відповідачка звертає увагу суду на те, що за цим позовом не звільняються від доказування обставини, встановлені в рішеннях Артемівського міськрайониого суду від 11 грудня 2013 р. по цивільній справі № 0503/9085/2012,2/219/143/2013 і Апеляційного суду Донецької області від 23.04.2014 р. по справі № 0503/9085/2012, 22ц/775/3240/201, бо відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. У цій справі відповідачем, поряд з ОСОБА_3 і ОСОБА_5, залучений ОСОБА_4, який не брав участі у розгляді первісного позову банківської установи. Крім того, відповідно до рішення Апеляційного суду Донецької області від 23.04.2014 р. по справі № 0503/9085/2012, 22ц/775/3240/201 встановлена заборгованість по кредиту у сумі 360 078,88 грн., а за цим позовом загальний розмір вимоги позивача у гривні складає 1 591 924,00 грн. Позивач надіслав суду поштою копії виписок при Заяві вих. № 22/3-6210 від 20.02.2017 р. на виконання Ухвали Артемівського міськрайониого суду Донецької області від 13.01.2017 р. у справі № 219/7616/16-ц, в якій зазначив що надає виписки з особових рахунків клієнта ОСОБА_3, відкритих банківською установою для обслуговування операцій по Договору, а в додатках до Заяви зазначив: «1) виписки по особовому рахунку № 0808 з 07.02.2008 р. по 19.07.2016 р.» (т. 1 а.с. 190-238). Надані суду копій виписок згруповані за балансовими номерами рахунків бухгалтерського обліку банків 2203, 2207, 2208, 2209, 2620. Відповідачка підсумовує ,що згідно з виписками за Дебетом рахунку 2203 обліковується наданий кредит у сумі 26 268,00 дол.США, яка значно менша від заявлених у позові і зазначених у розрахунку позивача сум наданого кредиту - ЗО 300 дол. США, та основної заборгованості по тілу кредиту - 29 292,00 дол. США. За Дебетом рахунку 2207 обліковується прострочена заборгованість по наданому кредиту у сумі 24 444,00 дол. США, а за Кредитом рахунку 2208 обліковується прострочена заборгованість по нарахованим доходам (відсоткам) у сумі 13783,49 дол. США, отже, відповідно до копій виписок, загальна сума прострочки по тілу кредиту і відсоткам становить 24 444,00 + 13783,49 = 38227,49 дол. США, що значно менше загальної суми прострочки по тілу кредиту і відсоткам, яка заявлена у позові - 62119,67 дол.США. Копії виписок по групі рахунків «611», які відповідно до Інструкції № 280, призначені для обліку операцій по нарахуванню і винесенню на прострочку комісійних доходів взагалі відсутні, отже, вимоги позивача щодо комісійного боргу по РО у сумі 10603,89 грн. первинними документами не підтверджені. При цьому відповідачка зазначає, що надані копії виписок не є належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами у розумінні ст.ст. 77-80 ЦПК України, бо не містять повної інформації про всі операції, здійснені за Договором з дати видачі кредиту - 07.02.2008 р., по дату здійснення позивачем розрахунку - 19.07.2016 р. Всі копії виписок не мають обов'язкових та не засвідчені у встановленому законом порядку. Враховуючи викладене не можна зробити достовірний висновок про розмір заборгованості за кредитним договором . Відповідач ОСОБА_5 також посилається на неправомірність вимоги позивача звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення кредитної заборгованості ОСОБА_3, обрахованої станом на 19.07.2016 р., до складу якої входять, зокрема, відсотки у розмірі 32827,67 дол. США, комісія РО у сумі 10603,89 грн. і плата за пропуск платежів у сумі 37237,25 грн.,оскільки в редакції позову відсутня вказівка на період, за яких нараховані періодичні платежі, до яких відносяться відсотки, комісія РО і плата за пропуск платежів. Також вона вважає ,що ці платежі нараховані у вказаному позивачем розмірі не ґрунтуються на чинному законодавстві в області банківської діяльності та чинним ЦК України.

Відповідач ОСОБА_5 вказує,що Кредитний договір № 663Н/08-9 від 07.02.2008 р. не покладає обов'язку на позичальника ОСОБА_3 сплачувати такий вид платежу, як «плата за пропуск платежів». З наданого позивачем розрахунку убачається, що суму 37237,25 грн. позивач визначає як «штраф за несвоєчасне погашення кредиту (неустойка)».Не ґрунтуються на законі вимоги позивача в частині звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення складових боргу по відсоткам в частині, що нараховані після 19.03.2015 р. - дати відкликання банківської ліцензії, «комісії РО» у повній сумі 10603,89 грн. та «платі за пропуск платежів»/«штрафу за несвоєчасне погашення кредиту (неустойка)» у повній сумі 37237,25 грн.,оскільки відповідачка мешкає у зоні АТО. Відносно вимоги позивача звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі покупцю за початковою ціною, визначеною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності під час його реалізації у порядку, передбаченому ст. 38 Закону України «Про іпотеку» відповідач посилається у письмовому відзиві, що позовна заява банку подана з порушенням вимог ч. 4 ст. 119 ЦПК України, бо позивач не зазначив в предметі позовних вимог початкову ціну предмета іпотеки в грошовому вираженні при цьому відповідач посилається на те, що Верховний суд в Постановах від 27.05.2015, № 6-61цс15, від 27.05.2015, № 6- 332цс15, від 10.06.2015, № 6-449цс15 вказав, що посилання судів в резолютивній частині рішення на визначення початкової ціни предмета іпотеки під час здійснення виконавчого провадження, суперечить вимогам статей 39 та 43 Закону "Про іпотеку", оскільки виходячи зі змісту поняття "ціна" як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо у розумінні норми статті 39 цього Закону встановлення початкової ціни предмета іпотеки означає встановлення її в рішенні суду в грошовому вираженні, визначеної за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону. Позивач надіслав суду Звіт про оцінку (т. 1 а.с. 189, т. 2 а.с. 1-51.), внаслідок чого в матеріалах справи містяться дві різні оцінки предмета: в сумі, узгодженій сторонами у підпункті 2.3.3. Іпотечного договору - 218 615,00 грн., та в сумі, визначеній суб'єктом оцінної діяльності у Звіті про оцінку, згідно якого ринкова вартість дорівнює 298100,00 грн., але позовних вимог не змінив і не уточнив, а суд не має повноважень самостійно вносити зміни до предмету позову. Відносно вимог позивача ухвалити рішення, в якому зокрема, передбачити надання йому під час реалізації предмета іпотеки всіх прав продавця,то відповідач вказує,що позивач не обґрунтував в позовній заяві необхідність надання йому вказаних повноважень, не навів правових підстав для таких вимог, не зазначив, які конкретно порушені права позивача вимагають застосування тієї чи іншої фори захисту, не навів доказів їх порушення саме відповідачами. Діючим законодавством не передбачено можливість рішенням суду уповноважувати позивача на здійснення певних дій, що фактично є довіреністю, а тому не має підстав для зазначення в резолютивній частині рішення певного кола повноважень позивача.До того ж заявлені вимоги спрямовані на майбутнє та вони не є засобами захисту порушеного права, а фактично являються засобами забезпечення виконання можливого рішення суду. Відсутність порушеного права є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у цій частині. Додані позивачем до позову копії документи не мають юридичної сили і не можуть бути взяті до уваги судом,бо не надані позивачем на вимогу відповідача в оригіналі і не представлені суду в належним чином засвідчених копіях. Відповідачка просила застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності, який сплив 23 жовтня 2011 р., і відмовити у зв'язку зі спливом строку позовної давності у задоволенні позову у повному обсязі.

Представник позивача заявлені у письмовому позові вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити за вказаними у позові мотивами. Надані ним докази по справі він вважав достатніми.

Відповідачі по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не зявилися, про місце та час розгляду справи були неодноразово повідомлені належним чином ,про причини неявки суду не повідомили .

Відповідач ОСОБА_5 у судових засіданнях пояснила , що підтримує заявлені нею письмові заперечення і просить врахувати ,що за рішенням Апеляційного суду Донецької області від 23.04.2014 року , постановленим по даному кредитному договору за виконавчим листом з неї було утримано 32766 грн.49 коп. з заробітної плати , але позивач ці кошти не врахував при предявленні позову . Вона наразі створила іншу сімю і де мешкають інші відповідачі їй невідомо . Просила суд врахувати її доводи та у задоволенні позову відмовити за вказаними у письмових клопотаннях та відзиві підставами. Також вона вважала, що позивач порушив законодавство не надавши суду оригіналів документів за кредитним договором та позовом , які суд зобовязав надати для огляду та необхідних розрахунків , а також пропустив строк давності. В останнє судове засідання відповідачка не зявилась, надала суду письмову заяву про слухання справи у її відсутність.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідачку ОСОБА_5 дослідивши матеріали цивільної справи № 0503/9085/2012 (2/219/143/2013) , перевіривши законність і обґрунтованість позову в межах доводів позовної заяви, вивчивши подані сторонами докази та письмові пояснення , суд приходить до висновку про те, що позовна заява задоволенню не підлягає, виходячи з таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 07.02.2008 року між між ВАТ «ВіЕйБі Банк», з однієї сторони, та відповідачем ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №66 3Н/08-9 . За умовами договору банк надав позичальнику кредит в розмірі 30300, 00 дол.США.

ОСОБА_3 зобовязався щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 14,00 % річних, здійснювати щомісячне погашення кредиту у строк до 06.02.2018 року.

Крім того між банком та відповідачами ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору був укладений Іпотечний договір від 07.02.2008 року за яким предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1. Горбатова в м. Артемівську Донецької області. Іпотечний договір у встановленому законом порядку був посвідчений приватним нотаріусом Артемівського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстровим номером №825.

Як вбачається із тексту договору, сторонам розяснені його наслідки.

Так, відповідно до п.2.1 договору іпотеки ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5передали в іпотеку банку нерухоме майно належну їм на праві спільної власності квартира АДРЕСА_1. Горбатова в м. Артемівську Донецької області.

Предмет іпотеки належить на праві власності іпотекодавцям на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого 20.03.2001 року відділом з управління комунальною власністю Артемівської міської ради на підставі розпорядження № 17020 від 20.03.2001 р. .

За пунктами 4.1.5,4.1.11 іпотечного договору банк отримав право звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вказані положення договору відповідають загальним засадам ЦК України, Закону України «Про іпотеку».

Звертаючись до суду із даним позовом позивач зазначає, що станом на 19.07.2016 року через порушення відповідачем ОСОБА_3 умов договору про надання кредиту, а саме , взятих на себе зобовязань в частині повернення кредиту щомісячними платежами утворилась заборгованість за кредитним договором, яка за розрахунком банку становить 1 591 924 грн. . При цьому позивач вказує , що рішенням Апеляційного суду Донецької області від 23.04.2014 року позов ПАТ «ВіЕйБі Банк» був частково задоволений і з двох відповідачів - ОСОБА_3та ОСОБА_5 було стягнуто заборгованість у розмірі 360 078,88 грн., тож різниця нестягнутої суми складає 1 231 845 ,12 грн. .

Позивачем в межах ст.16 ЦК України, спеціального закону «Про іпотеку» обраний такий спосіб захисту порушеного права як звернення стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно - квартира АДРЕСА_1. Горбатова в м. Артемівську Донецької області шляхом продажу цього майна.

За ч. 1 ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону: у разі порушення іпотекодавцем обовязків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобовязання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У разі порушення основного зобовязання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобовязань, вимога про виконання порушеного зобовязання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Позивачем надані суду ксерокопії вимог до відповідачів ,датованих 09.02.2016 року з зазначенням, що банком прийняте рішення про звернення стягнення на іпотечну квартиру та вимогою негайно звільнити іпотечне житло.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Положення ч. 1 ст. 12 цього Закону не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду увстановленому законом порядку.

Обрання такого судового способу захисту права банку узгоджується, зокрема, із статтями 572, 575 ЦК України, іпотечним договором, постановами Верховного Суду України від 14.09.2016 у справі № 6-1219цс16, від 2.11. 2016 р. в справі № 6-2457цс16, тощо.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1ст. 39 Закону України «Про іпотеку»у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються:загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки;опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленоїст. 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Вказана норма закону узгоджується із п. 42 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізовано Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року де зазначено, що в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК.

Аналізуючи доводи сторін по даній справі суд зазначає, що у своєму відзиві відповідач ОСОБА_5 фактично посилається на невизнання заявлених позовних вимог, оскільки вважає їх не обґрунтованими та не доведеними у встановленому законом порядку і в той же час просить застосувати строк позовної давності до даних правовідносин.

Суд погоджується з доводами відповідачки про те, що як вказано у позові у проханні до суду , позивач вимагає звернути стягнення на предмет іпотеки погашення кредитної заборгованості ОСОБА_3 і загальна сума заборгованості визначена у грошовій одиниці України - гривні, а частини складових: заборгованість по кредиту і заборгованість по відсоткам визначені у доларах США без наведення гривневого еквіваленту кожної з сум окремо ,що позбавляє суд можливості перевірити правильність такого розрахунку. В наданому суду позивачем розрахунку кредитної заборгованості ОСОБА_3 станом на 19.07.2016 р. заборгованість по кредиту і по відсоткам також вказана тільки у доларах США без зазначення гривневого еквіваленту кожної з сум окремо по курсу НБУ. За умовами ст. 39 Закону України "Про іпотеку" у разі задоволення судом звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки.

Тож у даному випадку за умов відсутності в наданій суду редакції позову відомостей про гривневий еквівалент складових боргу по тілу кредиту (окремо) і процентам (окремо), або вказівки на конкретний критерій для обрахування їх гривневого еквіваленту, суд фактично позбавлений можливості дотриматись вимог ст. 39 Закону України "Про іпотеку" та частин першої, другої статті 533 ЦК України, бо суд не може самостійно застосувати в рішенні власний розрахунок грошового еквіваленту складових вимог по кредиту (окремо) і за відсотками (окремо) в національній одиниці - гривні, з урахуванням офіційного курсу НБУ на 19.07.2016 р. вказану позивачем дату розрахунку боргу, або самостійно вказати на конкретний критерій конвертації валют ,оскільки за таких обставин суд вийде за межі заявлених позовних вимог і перевірка розрахунку позивача буде ґрунтуватися на припущеннях,що не відповідає вимогам закону.

Також суд позбавлений можливості перевірити правильність розрахунку позивача по визначенню загального розміру вимоги у національній одиниці - гривні, бо не може у цьому випадку перевірити правильність розрахунку через відсутність всіх сум окремо у гривні застосувати арифметичну дію з додавання. Зазначення в рішенні суду загального розміру вимоги у гривні в сумі 1 591 924,00 грн., без вказівки гривневого еквіваленту всіх її складових, є порушенням вимоги ст. 39 Закону України "Про іпотеку" та частин першої, другої статті 533 ЦК України за тієї обставини, що відповідачка не згодна з проведеним розрахунком і вважає його хибним посилаючись у відзиві на необґрунтоване включення позивачем до розрахунку комісії РО, плати за пропуск платежів ,та незгода з розміром заборгованості по кредиту та відсоткам у доларовому еквіваленті згідно з наданими виписками .

Крім того як вказує відповідачка дійсно рішенням Артемівського міськрайонного суду від 11 грудня 2013 р. по цивільній справі № 0503/9085/2012,2/219/143/2013 з неї та ОСОБА_3 було стягнуто за наданим банком розрахунком 405426,67 грн. але це рішення було скасоване і рішенням Апеляційного суду Донецької області від 23.04.2014 р. по справі № 0503/9085/2012, 22ц/775/3240/201 з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було стягнуто солідарно 360078,88 грн.. З невідомих суду причин банк не заявляв жодних вимог до третього відповідача - поручителя і іпотекодавця ОСОБА_4 .

Тож з врахуванням тієї обставини , що сума 360078,88 грн. вже була стягнута і на виконання рішення суду з відповідачки ОСОБА_5 вже було утримано за цим рішенням суду 32766 грн.49 коп. ,то включення в суму заборгованості по даній справі заборгованості по тілу кредиту та сплаченої відповідачкою суми, є неправомірним, оскільки ця сума вже стягнута за рішенням суду та частково сплачена.

Такі висновки суду відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній упостановахвід: 25.07.2015 р. (справа № 6-61цс15); 09.12.2015 р. (справа № 6-2479цс15); 30.03.2016 р. (справа № 6-1851цс15); 14.09.2016 р. справа (№ 6- 1219цс16);02.11.2016 р. (справа № 6- 2457цс16), які в силу ст. 360(7) ЦПК України є обов'язковими для усіх судів України.

Частиною 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» визначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Суд не вбачає підстав для відступу від правової позиції Верховного Суду України.

Також в рішенні суду в обов'язковому порядку має зазначатись початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

При цьому, виходячи зі змісту поняття «ціна» як форми грошового вираження вартості товару, послуг, тощо, в розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» повинна бути установлена початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації на прилюдних торгах, про зазначається в рішенні суду.

Водночас, позивачем в порушення зазначених вимог закону не визначена початкова ціна предмета іпотеки згідно звіту про оцінку майна для його подальшої реалізації і такий доказ суду не наданий.

Позовна заява залишалась судом без руху з наданням можливості позивачеві усунути наявні недоліки позову, в тому числі вказати початкову ціну. Однак позивач не побажав усунути вказані у ухвалі суду недоліки. Позивачем був наданий суду висновок про вартість іпотечної квартири станом на 01 жовтня 2016 року, але у проханні до суду така ціна не була вказана , не була вона вказана і у подальшому, незважаючи на тривалий час розгляду справи. Суд за власної ініціативи позбавлений можливості встановити початкову ціну предмета іпотеки, оскільки проти цього заперечує відповідачка у своєму відзиві, який також був отриманий позивачем, вказуючи , що наразі існує дві ціни на спірну квартиру, але позивач не визначився за якою початковою ціною він хоче здійснити продаж , покладаючи цей обовязок на суд , що не передбачено законом .

У відповідності зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.2 ст.13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо розрахунку заборгованості за договором кредиту, надані ним ксерокопії виписок не завірені належним чином ,доводи відповідачки щодо значних розбіжностей у нарахуванні сум заборгованості , вказані у письмовому відзиві та клопотаннях ,позивачем не спростовані ,сплачені відповідачкою суми ним не враховані. За таких обставин заявлені основні вимоги щодо звернення стягнення на іпотечну квартиру шляхом її продажу задоволенню не підлягають у звязку із їх необґрунтованістю та невідповідністю вимогам ЗУ «Про іпотеку».

При предявленні позову позивачем також , у проханні до суду зазначено надання позивачеві всіх прав продавця ,у тому числі ,але не виключно: укладати договір купівлі-продажу,отримувати дублікати правовстановлюючих документів на вказаний предмет іпотеки в органах БТІ,органах нотаріату та інших органах державної влади місцевого самоврядування та у будь-яких установах незалежно від форм власності ; отримувати необхідні документи та довідки ( в тому числі витяг з державного реєстру речових на нерухоме майно про реєстрацію права власності) для продажу вищезазначеного предмета іпотеки у державні реєстраційній службі України та всіх підпорядкованих структурних підрозділах , в органах нотаріату або в інших органах ,які будуть здійснювати функції з реєстрації речових прав на нерухоме майно; здійснювати будь-які платежі у якості продавця в процесі укладання договору купівлі-продажу предмета іпотеки ,звертатися до субєктів оціночної діяльності із заявою про проведення експертної оцінки предмету іпотеки ,а також ставити підписи від свого імені за одержання експертної оцінки предмету іпотеки ; отримувати довідки та документи ,які необхідні для укладання та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу ; надати приватному нотаріусу право відкрити розділ на предмет іпотеки- нерухоме майно-трикімнатну квартиру №8 , загальною площею 56,96 кв.м, житловою площею 41.01 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_3, за набувачем (покупцем); отримувати в органах місцевого самоврядування за місцезнаходженням предмета іпотеки довідки про склад сімї іпотекодавця ,копії будинкових книг,технічну документацію.

Правова аргументація цих вимог позивачем не обґрунтована і оскільки дані вимоги вказані як такі, що випливають із основних вимог , у задоволенні яких слід відмовити, то вони також задоволенню не підлягають.

Відповідачка ОСОБА_5 просила суд у задоволенні вимог відмовити у звязку із пропуском позовної давності,але при цьому наголошувала на не визнанні позову з інших підстав.

Відмова у позові за пропуском строку позовної давності можлива тоді, коли порушене право підлягає захисту, але пропущено строк позовної давності і підстави для його поновлення відсутні.

Між тим, враховуючи безпідставність позовних вимог, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для застосування строку позовної давності.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 17-19, 76-82, 141, 258, 259, 263-266, 268, 352, 354, 355 ЦПК України; ст. ст. 15, 16, 512, 525, 526, 627, 629, 638 ЦК України; ст. ст. 33, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором відмовити.

На підставі частини 6 статті 259 ЦПК України відкласти складання судового рішення у повному обсязі на строк десять днів з дня закінчення судового розгляду справи.

Вступна та резолютивна частини рішення складені, підписані у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 30 травня 2018 року.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: О.П.Харченко