Справа № 459/1633/18
Провадження № 6/459/118/2018
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2018 р. м.Червоноград

Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Рудакова Д.І.,

з участю секретаря судового засідання Черник Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Червонограді подання головного державного виконавця Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1,

ВСТАНОВИВ:

Головний державний виконавець Червоноградського міського відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_2 звернулася до суду з поданням, у якому просить тимчасово обмежити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНКПП НОМЕР_1, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_2, у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, до виконання зобовязань, покладених на нього постановою №2000/20918/16 від 22.06.2016 року про стягнення штрафу у розмірі 8500, 00 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 441 ЦПК України ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Державний виконавець у судове засідання не зявився, подала заяву про розгляд справи у її відсутності.

Відповідно до реч. 2 ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Зясувавши обставини справи, суд вважає, що у задоволенні подання слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні у Червоноградському МВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області перебуває виконавче провадження 55703305 щодо виконання постанови заступника начальника Львівської митниці ДФС №2000/20918/16 від 22.06.2016 року про стягнення штрафу у розмірі 8500, 00 грн.

02.02.2018 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та про арешт майна боржника.

Згідно з відповідями реєструючих органів, боржник зареєстрований за адресою зазначеною у виконавчому документі, на за боржником не зареєстровано земельних ділянок на території Червоноградської міської ради, боржник працює, не отримує страхових та пенсійних виплат, відомості про номери рахунків відкритих у банківських установах відсутні. Боржник перетинає державний кордон України.

27.04.2018 року боржнику скеровано виклик державного виконавця, на який останній не зявився.

Згідно з копіями актів державного виконавця від 12.03.2018 року, 04.05.2018 року, при виході на дільницю за адресою: м. Червоноград, вул. Сокальська, 40А/27, дверей квартири ніхто не відчинив, майновий стан боржника не перевірено.

Вирішуючи порушене державним виконавцем питання, суд виходить з наступного.

Право особи на вільне пересування є основоположною Конституційною гарантією людини.

Згідно положень ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзд в Україну громадян України встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобовязання до виконання зобовязань або розвязання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобовязань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, або він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобовязань.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантується свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Обмеження свободи пересування визначені статтею 12 цього Закону, а саме: у прикордонній смузі; на територіях військових обєктів; у зонах, які згідно із законом належать до зон з обмеженим доступом; на приватних земельних ділянках; на територіях, щодо яких введено воєнний, або надзвичайний стан; на окремих територіях і в населених пунктах, де у разі небезпеки поширення інфекційних захворювань і отруєнь людей введені особливі умови і режим проживання населення та господарської діяльності.

Згідно зі ст. 2 протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Верховний суд України у Судові практиці щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01.02.2013 року зазначає:

«Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

На підставі наведеного вище можна зробити висновок, що поняття "ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не перешкоджають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо)».

Як вбачається з матеріалів подання, державним виконавцем не подано належних та достатніх доказів, які б давали суду підстави вважати, що боржник може виїхати за кордон на постійне місце проживання, не виконавши покладеного на нього виконавчим документом зобов'язання.

За таких обставин, подання не задовольняється.

Керуючись ст. 441 ЦПК України, ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не були вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 30.05.2018 року.

Суддя: Д. І. Рудаков