Постанова

Іменем України

30 травня 2018 року

м. Київ

справа №664/1246/16-ц

провадження №61-19145св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя - доповідач),

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - приватне підприємство «Херсон Гофротара»,

представник позивача - Скрицький ЮрійОлександрович,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргуприватного підприємства «Херсон Гофротара» на рішення апеляційного суду Херсонської області від 18 травня 2017 року у складі суддів: Ігнатенко П. Я., Вейтас І. В., Полікарпова О. М.,

ВСТАНОВИВ :

У червні 2016 року приватне підприємство «Херсон Гофротара» (далі - ПП «Херсон Гофротара», підприємство)звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просило витребувати майно на загальну суму 133 579,20 грн, а саме: клей Dеvакоl 33-іn у кількості 150 кгціна 4600,50 грн, картон кількістю 2,42 т. на суму 25 671,36 грн, папір у загальній кількості 8,54 т. на загальну суму 87 707,40 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 08 червня 2015 року між сторонами укладено договір оренди виробничих будівель у АДРЕСА_1, власником яких є відповідач. За вказаною адресою було завезено обладнання для виробництва пакувального матеріалу з картону, була закуплена сировина для виробництва (клей, папір, вугілля).

14 березня 2016 року ОСОБА_2 на адресу позивача направив вимогу звільнити приміщення бази, у відповідь позивач просив призначити дату для звільнення приміщень від майна підприємства, однак нові орендарі приміщень перешкоджали цьому.

22 квітня 2016 року за ухвалою слідчого судді на території зазначених вище виробничих приміщень проведено обшук, вилучено виробниче обладнання, що належить ПП «Херсон Гофротара» та повернуто власнику, однак сировина для виготовлення продукції залишилась у вказаних приміщеннях.

З урахуванням викладеного, позивач просив витребувати у відповідача - власника приміщень в яких залишилось належне йому майно.

Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 02 березня 2017 року позов задоволено. Витребувано у ОСОБА_2 на користь ПП «Херсон Гофротара» майно на загальну суму 133579,20 грн, а саме: Клей Dеvакоl 33-іn у кількості 150 кг ціна 4600,50 грн; папір для гофрування 80/1250/1 кількістю 2,797 т. на суму 30375,42 грн; картон кількістю 2,42 т. на суму 25671,36 грн; папір для гофрування 100/1250/1 кількістю 2,136 т. на суму 22120,42 грн; папір для гофрування 125/1250/1 кількістю 3,607 т. на суму 35211,53 грн; вугілля кам'яне бітумінозне у кількості 6 т. ціна 15 600 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що факт поставки спірного майна на територію у АДРЕСА_1 підтверджено документально, зокрема, видатковими накладними на дане майно, товарно-транспортними накладними, актом звіряння та іншими документами, що підтверджують належність вищевказаного майна позивачу на праві власності. Таким чином, факт поставки вказаної продукції на територію, що належить ОСОБА_2 суд вважав доведеним. Відповідач в свою чергу, не надав обґрунтованих доказів того, що спірне майно в нього не перебуває.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 18 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення суду першої інстанції скасовано з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що позивачем не надано належних і допустимих доказів того, що його майно, про витребування якого ним заявлений позов,знаходилося та знаходиться на території виробничих будівель у АДРЕСА_1 та є в натурі у відповідача. Будь-яких доказів на підтвердження того, що відповідач незаконно заволодів спірним майном і протиправно утримує його у себе, позивачем також не надано та матеріали справи не містять.

Сам факт оренди ПП «Херсон Гофротара» приміщень у грудні 2015 року - січні 2016 року та завезення на територію бази товарів, зазначених у позові, не може доводити їх наявність в зазначеній у позові кількості на момент припинення господарської діяльності позивача на території бази і не підтверджує незаконне заволодіння ними саме відповідачем, з урахуванням заяви, поданої керівником ПП «Херсон Гофротара» Тодоровим І. Г. до правоохоронних органів з приводу заволодіння майном на території бази невстановленими особами. Не зафіксовано наявність зазначених у позові матеріалів та товарів і в протоколі обшуку від 22 квітня 2016 року, проведеного на території бази в межах кримінального провадження.

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПП «Херсон Гофротара», посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалене ним рішення із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що факт поставки спірного майна на територію складських приміщень за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2 підтверджено документально та є доведеним. Разом з тим, відповідач відмовляється добровільно повертати підприємству майно. Під час розгляду справи, суд апеляційної інстанції не врахував доводи позивача, не проаналізував зміст позовної заяви та доказів, якими обґрунтовувалися вимоги.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач не погодився з її доводами та просив залишити оскаржуване позивачем рішення суду апеляційної інстанції без змін, посилаючись на його законність і обґрунтованість.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 вересня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення

змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

19 квітня 2018 року цивільна справа надійшла до Верховного Суду.

За змістом частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом установлено, що 08 червня 2015 року між ПП «Херсон Гофротара» та ОСОБА_2 укладено договір оренди виробничих будівель матеріально-технічної бази, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

30 вересня 2015 року між сторонами укладено додаткову угоду №1 про дострокове розірвання вказаного договору оренди та згідно акта приймання-передачі орендодавець ОСОБА_2 прийняв, а орендар ПП «Херсон Гофротара» передав об'єкт в належному технічному стані з урахуванням його нормального фізичного зносу.

У пункті 1.9 вказаної угоди сторони визначили, що з урахуванням пункту 5.4 договору орендарю надається право та він зобов'язаний протягом 1 місяця з дня набрання чинності цієї угоди звільнити об'єкт оренди від усіх своїх речей, майна, при цьому орендна плата за такий місяць не нараховується.

У разі, якщо протягом місяця з дня набрання чинності цієї угоди орендар не звільнить об'єкт оренди від усіх своїх речей, майна, то орендодавець має право самовільно та власноруч без попередньої згоди та повідомлення орендаря здійснити звільнення об'єкта оренди від усіх речей та майна орендаря, котре залишилось після нього будь-яким вигідним для себе шляхом, в тому числі із залученням спеціальної техніки та робочої сили, а також звернутися до правоохоронних органів й до суду за захистом своїх порушених прав власності на орендоване майно та інших визначених Законом прав.

До вказаної додаткової угоди сторонами 30 вересня 2015 року складено акт приймання-передачі, за яким орендар передав, а орендодавець прийняв виробничі будівлі матеріально-технічної бази, що перебували в оренді ПП «Херсон Гофротара». Вказаним актом не встановлено наявність будь якого майна ПП «Херсон Гофротара».

01 жовтня 2015 року ОСОБА_2 уклав договір оренди належного йому майна (виробничих будівель матеріально-технічної бази) за адресою: АДРЕСА_1 з іншою особою (орендарем).

21 грудня 2015 року між ТОВ «Паперова фабрика» та ПП «Херсон Гофротара» укладено договір купівлі-продажу паперової продукції на загальну суму 113 378,73 грн.

25 грудня 2015 року ПП «Херсон-Гофротара» уклало договір з ТОВ «Климента-С» зазначено адресу щодо поставки клею кількістю 150 кг на суму 4600 грн.

20 січня 2016 року ПП «Херсон-Гофротара» уклало договір з ТОВ «Херсонвуглепостачання» на поставу вугілля кам'яного на суму

15 600 грн.

На підтвердження доводів щодо відвантаження вказаного товару саме за адресою орендованих виробничих будівель в м. Олешки (м. Цюрупинськ), позивачем надано видаткову накладну від 28 грудня 2015 року.

У вказаних договорах та документах, що підтверджують поставку товарів, зокрема у видатковій накладній від 28 грудня 2015 року, специфікації до договору поставки вугілля від 20 січня 2016 року місцем знаходження ТОВ «Климента-С» вказано адресу ПП «Херсон-Гофротара» м. Херсон, вул. Червонофлотська, 17. У товарно-транспортній накладній від 29 грудня 2015 року пунктом розвантаження вказаного вище товару є м. Херсон.

Вказані договори укладено вже після дострокового розірвання договору оренди та складання акту прийому-передачі, сторонами. При цьому, зазначені вище договори та документи не містять відомостей, що визначений у них товар розвантажено саме за адресою виробничих будівель матеріально-технічної бази, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

27 квітня 2016 року ПП «Херсон Гофротара» направило на адресу ОСОБА_2 претензію про повернення майна, яке знаходиться на території бази на загальну суму 98 365,52 грн.

Звернувшись до суду з даним позовом позивач ставить питання про витребування майна на загальну суму 133 579,20 грн.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (частина 1 статті 387 ЦК України).

Віндикацією є передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульний володілець), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об'єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей.

За віндикаційний позовом може бути витребувана лише індивідуально визначена річ, оскільки призначенням такого позову є повернення лише того майна, яке було у власності особи (що неможливо у разі вибуття з володіння власника речей, визначених за родовими ознаками). У такому випадку інтереси власника можуть захищатися іншими способами, зокрема шляхом відшкодування шкоди, тощо. З цих самих підстав унеможливлюється також звернення з віндикаційним позовом у тих випадках, коли майно було спожите, втрачене, зіпсоване незаконним володільцем.

Підставою віндикаційного позову є обставини, що підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна із чужого незаконного володіння, тобто факти, які доводять право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, знаходження його в натурі у відповідача.

Суд апеляційної інстанції дав належну оцінку фактичним обставинам справи з урахуванням правової природи правовідносин, що виникли між сторонами, та на підставі оцінки зібраних у справі доказів на предмет їх належності і допустимості, як кожного, так і у їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем факту, що його майно, про витребування якого ним заявлено позов, знаходилося та знаходиться на території виробничих будівель у АДРЕСА_1 та є в натурі у відповідача.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що відповідач незаконно заволодів спірним майном і протиправно утримує його у себе.

Позивач не довів обставин вибуття витребуваного майна з його володіння та знаходження його в натурі у відповідача, у зв'язку із чим, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Апеляційний суд вірно вважав, що фактичне користування, на умовах оренди приміщеннями у грудні 2015 року - січні 2016 року, та завезення на територію бази товарів не свідчить про наявність товару в кількості зазначеній у позовній заяві, та не підтверджує незаконне заволодіння майном саме відповідачем, з урахуванням заяви, поданої керівником

ПП «Херсон Гофротара» Тодоровим І. Г. до правоохоронних органів з приводу заволодіння майном на території бази невстановленими особами.

Не зафіксовано наявність зазначених у позові матеріалів і в протоколі обшуку від 22 квітня 2016 року, проведеного на території бази в межах кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді Цюрупинського районного суду Херсонської області від 19 квітня 2016 року.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, та за своїм змістом фактично зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції (стаття 400 ЦПК України).

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судового рішення виключно в межах які безпосередньо стосуються правильності застосування місцевим та апеляційним судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв'язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Згідно статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу приватного підприємства «Херсон Гофротара» залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 18 травня 2017 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

В.В. Пророк

І. М. Фаловська