ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/4197/17
Провадження № 2/210/498/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"31" травня 2018 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Вікторович Н.Ю.,

за участі секретаря судового засідання: Реви К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, без участі сторін, та без фіксування судового засідання звукозаписувальним пристроєм, в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін у судове засідання, цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ» до ОСОБА_2 про стягнення суми, -

В С Т А Н О В И В:

03 жовтня 2017 року до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області із вищевказаним позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми, звернувся представник ПрАТ «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ», - ОСОБА_3 (довіреність від 10 липня 2017 року, термін дії, до 10 липня 2020 року (а.с.26), та просить суд винести рішення, котрим стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ПрАТ «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ» в рахунок відшкодування витрат, пов'язаних зі сплатою страхового відшкодування 4908,28 гривень.

Позовні вимоги представником позивача вмотивовано тим, що ПрАТ «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ» та ПАТ КБ «ПриватБанк» 20 лютого 2014 року уклали договір страхування №DNHSIIV127758, згідно якому позивач зобовязався у разі настання страхового випадку сплатити страхове відшкодування у межах страхової суми у порядку та на умовах, передбачених договором.

Предметом страхування за Договором є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням автомобілем «Volkswagen Transporter Kasten», державний номерний знак АЕ0554BE. Згідно з умовами договору страхування страховим випадком є пошкодження транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

10 жовтня 2014 року, о 13 годині 15 хвилин по вул. Мелешкіна в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «Volkswagen Transporter Kaster», державний номерний знак АЕ0554BE, під керуванням відповідача ОСОБА_2, та автомобіля марки «Мазда», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4.

У відповідності до постанови Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 листопада 2014 року, у справі №210/5812/14-п, винним у спричиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди є водій автомобіля «Volkswagen Transporter Kasten», державний номерний знак АЕ0554BE , під керуванням ОСОБА_2

В результаті дорожньо-транспортної пригоди власнику застрахованого автомобіля, - ПАТ КБ «ПриватБанк», заподіяно матеріальну шкоду. У відповідності до Звіту серія SL №21136KF від 28 жовтня 2014 року, розмір заподіяної шкоди власнику застрахованого автомобіля склав 6393,49 гривні. Сума страхового відшкодування до виплати страхувальнику з урахуванням п.п.15.9, 15.11, 15.12, договору страхування та на підставі страхового акту №И-2468 від 12 листопада 2014 року складає 4908,28 гривень.

Зазначене страхове відшкодування виплачено в повному розмірі, що підтверджується платіжним дорученням від 12 листопада 2014 року №4711.

Виходячи із викладеного, позивач вважає, що свої зобов'язання за договором майнового страхування страховик виконав у повному обсязі виплативши страхувальнику суму страхового відшкодування і з цього моменту та в межах фактичних затрат, тобто, в межах виплаченої суми страхового відшкодування, має право вимоги до відповідальної особи, якою є відповідач.

Таким чином, позивачу заподіяно шкоду в розмірі 4908,28 гривень.

Позивач не скористався своїм правом досудового врегулювання спору, не надсилав на адресу відповідача претензії, що не суперечить вимогам чинного законодавства, та отримує право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не зобовязаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток з вимогою виплати матеріального відшкодування. Відповідно до цього, позивач може реалізувати та реалізує своє право шляхом подачі позову до суду.

Представник позивача при розгляді справи присутнім не був, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у позовній заяві зазначив про можливість розгляду справи без участі представника, за наявними матеріалами справи, позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав та мотивів, викладених у позовній заяві, просив суд їх задовольнити.

Відповідач при розгляді справи також присутнім не був, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі (а.с.68).

10 листопада 2017 року відповідачем до суду надано письмові заперечення проти позову, в котрих останній вказував на те, що з 30 квітня 2013 року він працюю на посаді водія-інкасатора-охоронця в ПАТ КБ «ПриватБанк». 10 жовтня 2014 року, в робочий час, він керуючи інкасаторським автомобілем «Volkswagen Transporter Kasten», державний номерний знак АЕ0554BE, допустив зіткнення з автомобілем марки «Мазда», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4 Відповідно до постанови Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області його визнано винним в спричиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди. Власником застрахованого автомобіля «Volkswagen Transporter Kasten», державний номерний знак АЕ0554BE є ПАТ КБ «ПриватБанк», котре на його думку згідно норм чинного законодавства і повинне відшкодувати зазначену шкоду (а.с.36-37).

13 лютого 2018 року представником позивача до суду надано відповідь на відзив, в котрому останній зазначив, що відповідач помилково посилається на норму ст.1172 ЦК України щодо відшкодування шкоди юридичною особою, працівником якої вона завдана, оскільки в даному випадку мова йде не про заподіяння шкоди третім особам, яку міг би відшкодувати роботодавець за свого працівника, а мова йде про відшкодування шкоди самому роботодавцю. Така шкода відшкодована страховою компанією, саме тому право вимоги роботодавця до свого працівника перейшло до позивача (а.с.55-56).

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

Згідно пп.9 п.1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

При цьому, відповідно до ч.2 ст.19 ЦПК України цивільне судочинство у порядку позовного провадження здійснюється за правилами загального та спрощеного провадження.

Враховуючи зазначене і положення ст.ст.19, 258-260, 274 ЦПК України, 21 лютого 2018 року судом постановлено ухвалу про подальший розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, із викликом сторін у судове засідання.

Враховуючи викладене, суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, запереченнях на позовну заяву, відповіді на відзив, з'ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Положеннями ст.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; розяснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обовязків.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Суд залучає відповідний орган чи особу, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала предявлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Таким чином, позивач належними і допустимими доказами повинен був довести законність підстав стягнення з відповідача вказаних витрат, повязаних зі сплатою страхового відшкодування.

З наявних письмових матеріалів справи судом встановлено наступне.

ПрАТ «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ» (а.с.20 зворот, 22-25) та ПАТ КБ «ПриватБанк» 20 лютого 2014 року уклали договір страхування №DNHSIIV127758, згідно якому позивач зобовязався у разі настання страхового випадку сплатити страхове відшкодування у межах страхової суми у порядку та на умовах, передбачених договором. Предметом страхування за Договором є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням автомобілем «Volkswagen Transporter Kasten», державний номерний знак АЕ0554BE. Згідно з умовами договору страхування страховим випадком є пошкодження транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (а.с.5-7).

10 жовтня 2014 року, о 13 годині 15 хвилин по вул. Мелешкіна в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «Volkswagen Transporter Kaster», державний номерний знак АЕ0554BE, під керуванням відповідача ОСОБА_2 (а.с.38, 39-40), та автомобіля марки «Мазда», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4. У відповідності до постанови Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 листопада 2014 року, у справі №210/5812/14-п, винним у спричиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди є водій автомобіля «Volkswagen Transporter Kasten», державний номерний знак АЕ0554BE , під керуванням ОСОБА_2 (а.с.18 зворот-19).

В результаті дорожньо-транспортної пригоди власнику застрахованого автомобіля, - ПАТ КБ «ПриватБанк», заподіяно матеріальну шкоду. У відповідності до Звіту серія SL №21136KF від 28 жовтня 2014 року, розмір заподіяної шкоди власнику застрахованого автомобіля склав 6393,49 гривні (а.с.7 зворот-17 зворот).

Сума страхового відшкодування до виплати страхувальнику з урахуванням п.п.15.9, 15.11, 15.12, договору страхування та на підставі страхового акту №И-2468 від 12 листопада 2014 року складає 4908,28 гривень. Зазначене страхове відшкодування виплачено в повному розмірі, що підтверджується платіжним дорученням від 12 листопада 2014 року №4711 (а.с.21).

Частина 1 ст.1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Відповідно до ст.27 ЗУ «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Аналогічне положення міститься і у ст.993 ЦК України.

З огляду на викладене, після виплати страхового відшкодування страхувальнику, до страховика перейшло право вимоги до відповідальної за збитки особи, якою є відповідач.

Відповідно до ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Об'єктом страхування за договором є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням автомобілем. Згідно з умовами договору страхування страховим випадком є пошкодження транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Регрес регулюється нормами цивільного права, зокрема ст.1191 ЦК України. Згідно ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Як випливає із приписів вищенаведених правових норм, перехід прав страхувальника до страховика після виплати страхового відшкодування, здійснюється на підставі договору, за яким страхувальник на добровільній основі фактично передає свої права страховику і приймає на себе зобов'язання сприяти останньому в здійсненні його суброгаційних прав. При цьому, право вимоги передається у тому ж обсязі, в якому воно могла б бути здійснено самим страхувальником.

Право регресу, - це право зворотної вимоги, що виникає у страховика (регредієнта) до винної особи (регресата) на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов'язанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові.

Таким чином, в даному випадку підлягає застосуванню норма ст.1191 ЦК України, а положення ч.1 ст.1172 ЦК України, яка передбачає, що юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових обов'язків не може застосовуватися до даних правовідносин.

ПрАТ «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ» свої зобов'язання за договором майнового страхування виконав у повному обсязі виплативши страхувальнику суму страхового відшкодування і з цього моменту та в межах фактичних затрат, тобто, в межах виплаченої суми страхового відшкодування, має право вимоги до відповідальної особи, якою є відповідач.

Таким чином, позивачу заподіяно шкоду в розмірі 4908,28 гривень.

Позивач не скористався своїм правом досудового врегулювання спору, не надсилав на адресу відповідача претензії.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2002 року №15-рп/2002 кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання субєктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

З огляду на викладене, позивач отримує право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не зобовязаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток з вимогою виплати матеріального відшкодування. Відповідно до цього, позивач може реалізувати та реалізує своє право шляхом подачі позову до суду.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає також стягненню судовий збір у розмірі 1600,00 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.27 ЗУ «Про страхування», ст.ст.993, 1166, 1172, 1187 ЦК України, ст.ст.4, 5, 10, 12, 13, 76, 81, 89, 263 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ» до ОСОБА_2 про стягнення суми, - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, р.н.о.к.п.п., адреса реєстрації: 50027, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Героїв АТО, буд.№69, кв.№38, на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ» (, МФО 305299 П/рах.№0686 в ПАТ КБ «ПриватБанк»), в рахунок відшкодування витрат, пов'язаних зі сплатою страхового відшкодування 4908,28 (чотири тисячі дев'ятсот вісім гривень 28 коп.) гривень, та в рахунок відшкодування судових витрат по сплаті судового збору 1600,00 (одна тисяча шістсот гривень 00 коп.) гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів в порядку, передбаченому статтею 354 ЦПК України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

- позивач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ», , МФО 305299, юридична адреса: 49100, м. Дніпро, узвіз Кодацький, 2;

- відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, р.н.о.к.п.п., адреса реєстрації: 50027, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Героїв АТО, буд.№69, кв.№38.

Суддя: Н. Ю. Вікторович