31.05.2018431/1441/18/7004/2018
Справа № 431/1441/18-ц
Провадження № 2/431/461/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

31 травня 2018 року Старобільський районний суд Луганської області

у складі головуючого судді Березка О.М.,

за участі секретаря Кобиляр О.В.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Старобільську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон та виготовлення проїзного документу без згоди батька.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон та виготовлення проїзного документу без згоди батька та супроводу батька.

В обґрунтування свого позову позивач ОСОБА_1 посилається на те, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем який 20.01.2017 розірвано. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина проживає разом з нею, знаходиться на її повному утриманні. Дитина потребує тривалого медичного лікування, лікування дитини можливу у м. Москва РФ, але відповідач відмовляється надати дозвіл на виїзд дитини за кордон без пояснення будь-яких причин цього. У зв'язку з вищевикладеним вона змушена звернутися до суду з вказаним позовом. Просить суд надати дозвіл малолітньому ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 на виїзд за межі держава Україна до РФ, республіки Білорусь, Туреччини, Греції, Ізраїлю та Єгипту, а також на виїзд через лінію розмежування до зони проведення антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей до досягнення ним повноліття у супроводі матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди та супроводу батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні вказав, що позивач до нього не зверталась з приводу надання дозволу на вивезення дитини за кордон. Також зазначив, що не заперечує проти надання такого дозволу.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (стаття 10 ЦПК України). Згідно із ч.3 ст.10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК. Обставини, визнанні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ч.1 ст.61 ЦПК України).

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в шлюбі який 20.01.2017 розірваний рішенням Старобільського районного суду Луганської області (провадження № 2/431/263/17, справа № 431/100/17) Від шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла 16-ти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або у супроводі осіб, які уповноважені ними.

У відповідності до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані поважати дитину.

Згідно ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до вимог ст.2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» документом, що дає право на виїзд з України і в'їзд в Україну малолітньої особи, є проїзний документ дитини.

За змістом наведеного вище Закону та відповідно до положень затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 з послідуючими змінами Правил перетинання державного кордону громадянами України, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням в ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

При відсутності згоди одного із батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду.

Такі положення законодавства щодо встановленого порядку виїзду за кордон неповнолітнього громадянина України ґрунтуються на встановленій сімейним законодавством рівності прав та обов'язків батьків щодо дитини, здійснення ними цих батьківських прав та виконання батьківських обов'язків лише з дотриманням інтересів дитини (ст.ст.141,150,155 СК України) і свідчать про те, що кожний із батьків має право знати ціль і місце, куди прямує дитина і бути впевненим, що ця поїздка є безпечною для дитини і відповідає інтересам дитини.

Право на свободу пересування, що включає і право на виїзд за межі України, належить до особистих немайнових прав фізичної особи (ст.ст. 269,270 ЦК України)Особисті немайнові права тісно пов"язані з фізичною особою. фізична особа не може відмовитись від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав ( ч. 3 ст. 269 ЦК України) Фізична особа здійснює свої немайнові права самостійно, в інтересах малолітніх, неповнолітніх фізичних оосіб, які за віком не можуть самостійно здійснювати свої ососбисті немайнові права, їхні права здійснюють, зокрема батьки (ч. 1 ст. 272 ЦК України).

Конкретний порядок оформлення документів для виїзду дитини за кордон, перетинання дитиною державного кордону України врегульований Правилами перетинання державного кордону громадяними України, затвердженими Постановою КМ України від 27.01.1995 № 57 (Правила), Порядком оформлення, видачі обміну, пересилання вилучення повернення державі, визнання недійсними та знищенням паспорта громадянина України для виїзду за кордон Посмтановою КМУ від 07.05.2014 №152 (Порядок). Ці нормативні акти в сукупності та з урахуванням запровадження ппаспорта громадянина Україн и для виїзду за кордон також особам, які не досягли 16 річного віку передбачають, що: кожен громадянин України має право на отримання паспорта для виїзду за кордон, такий паспорт оформлюється особам, які не досягли 16 річного віку, на чотири роки*(п. 4 Порядку);

виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків здійснюється за нотаріально посвідченою згодою іншого з батьків із зазагначенням у ній держави прямування та відповідногго часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній в пункті пропуску, а без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину , який не досяг 16- річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Ці норми законодавства узгоджуються з положеннями Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус", оформлення, видача, обмін документів, їх пересилання, вилучення, повернення державі та знищення відбуваюьтться в порядку, встановленому законодавством, якщо інше не передбачене цим Законом ч. 1 ст. 16).

Реалізація дитини права на отримання паспорта сама по собі не може розглядатись як порушення прав відповідного з батьків, оскільки щодо перетинання дитиною кордону України встановлена інша процедура, яка передбачає дотримання сімейних прав того з батьків, хто проживає окремо від дитини, а за наявності відповіднихї підстав вирішення спору судом. відповідно до ст. 18 СК України.

Позивач ОСОБА_1 заявила вимогу надати дозвіл на тимчасові виїзди за кордон малолітньому сину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди відповідача - батька дитини та надати дозвіл на оформлення проїзних документів для виїздів за кордон сина без згоди відповідача, до настання дитиною 16-річного віку.

Вимоги позивача є неконкретними щодо обставин на які вона вказує, суперечать нормам закону, які регулюють порядок виїзду за кордон дитини, яка не досягла 16-річного віку та порядок оформлення проїзного документу дитини.

Оскільки діюче в Україні законодавство передбачає наявність згоди другого з батьків, якщо він не супроводжує дитину, на конкретний виїзд дитини за межі України, із зазначенням у цій письмовій згоді держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, то і рішення суду при відсутності такої згоди може ухвалюватися лише щодо дозволу на конкретний виїзд дитини за межі України.

Таким чином, ухвалення рішення про надання позивачу дозволу на будь-які тимчасові періодичні поїздки за межі України з сином , до досягнення ним 16-річного віку, без згоди та супроводу батька дитини, позбавить відповідача можливості здійснювати свої батьківські права та виконувати свої батьківські обов'язки в цій частині у майбутньому.

Крім того, позивач не надала жодного доказу того, що вона зверталася до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд дитини за кордон України, а останній такого дозволу не надав та чинить у цьому перешкоди, ухиляється посвідчити згоду нотаріально. Суд своїм рішенням про надання дозволу на вивіз дитини без згоди другого з батьків не може підмінити рішенням волю одного з батьків. Оскільки підставою для звернення до суду з вищевказаним позовом може слугувати лише не вмотивована відмова одного з батьків в наданні дозволу на тимчасові виїзди за межі держави, яка буде суперечити інтересам дитини, тобто не звернення одного з батьків до іншого з проханням надати відповідний дозвіл не є підставою для вирішення такого спору в судовому порядку. При відсутності доказів вищевказаних обставин суд відносить позицію позивача до припущень. У відповідності до вимог ст. 60 ч.4 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі досліджених в судовому засіданні доказів, суд вважає що в позові необхідно відмовити в зв'язку з його необґрунтованістю.

На підставі викладеного та керуючись п.п. 2-4 п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду із України та в'їзду в Україну громадян України», ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини», п. 2 ст. 4 Постанови КМУ «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», ст. ст. 10, 11, 60, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон та виготовлення проїзного документу без згоди батька - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Луганської області шляхом подання апеляційної скарги через Старобільський районний суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.М.Березка