Справа № 347/1276/17
Провадження № 22-ц/779/600/2018
Головуючий у 1 інстанції Сабадах Б. В.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Бойчука І.В., Мелінишин Г.П.

секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника прокурора Івано-Франківської області на рішення Косівського районного суду від 15 березня 2018 року у складі судді Сабадах Б.В. по справі за позовом заступника керівника Коломийської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, Державного підприємства «Кутське лісове господарство» до ОСОБА_1, третя особа на стороні позивача ОСОБА_2 природний парк «Гуцульщина» про звільнення та повернення самовільно зайнятої земельної ділянки, приведення земельної ділянки у придатний для використання стан та стягнення шкоди, заподіяної внаслідок зайняття земельної ділянки,

в с т а н о в и в :

У липні 2017 року заступник керівника Коломийської місцевої прокуратури ОСОБА_3 в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України в особі Державного підприємства «Кутське лісове господарство» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1, третя особа на стороні позивача: ОСОБА_2 природний парк «Гуцульщина» про звільнення та повернення самовільно зайнятої земельної ділянки, приведення земельної ділянки у придатний для використання стан та стягнення шкоди, заподіяної внаслідок зайняття земельної ділянки у розмірі 46758, 97 гривень.

Позивач свої вимоги мотивував тим, що ОСОБА_1 на території Вербовецької сільської ради Косівського району Івано-Франківської області, за межами населеного пункту, в період з червня 2009 року по жовтень 2013 року без будь-яких правовстановлюючих документів на право власності чи користування землею, зайняв земельну ділянку, яка відповідно до матеріалів лісовпорядкування, знаходиться на біогалявині другого естетичного класу кварталу №10 ділянки №9 Косівського лісництва державного підприємства «Кутське лісове господарство» і відноситься до господарської зони земель природно-заповідного фонду НПП «Гуцульщина». На вказаній земельній ділянці відповідач здійснив незавершене будівництво житлового будинку та господарської споруди.

Вироком Косівського районного суду від 11 грудня 2014 року ОСОБА_1 притягнуто до кримінальної відповідальності за самовільне зайняття вказаної земельної ділянки та за здійснення на ній самовільного будівництва будівель та споруд.

Самовільно зайнявши земельну ділянку площею 0,1463 га ОСОБА_1 заподіяв матеріальну шкоду державі в особі Державного агентства лісових ресурсів України, Державного підприємства «Кутське лісове господарство» у розмірі 46758,97 грн, яку позивач просив стягнути на користь останнього.

Рішенням Косівського районного суду від 15 березня 2018 року у задоволенні позову заступника керівника Коломийської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, Державного підприємства «Кутське лісове господарство» до ОСОБА_1, третя особа на стороні позивача ОСОБА_2 природний парк «Гуцульщина» про звільнення та повернення самовільно зайнятої земельної ділянки, приведення земельної ділянки у придатний для використання стан та стягнення шкоди, заподіяної внаслідок зайняття земельної ділянки у розмірі 46758, 97 грн - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, перший заступник прокурора Івано-Франківської області подав апеляційну скаргу у якій посилається на порушення судом норм матеріального права та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Апелянт вказав, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову прокурора у зв»язку із спливом термінів позовної давності, однак такий висновок не відповідає фактичним обставинам справи. На думку апелянта, початок перебігу позовної давності в даному випадку починається з дня коли зареєстроване кримінальне провадження, тобто з 29.09.2014 року і саме з цього дня виникло право на звернення до суду, а не з червня 2014 року, як про це зазначив суд першої інстанції. Позивач звернувся в суд з позовом 10.07.2017 року, тобто у межах строку, передбаченого законом.

Посилаючись на зазначені обставини апелянт просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечив вимоги апеляційної скарги та вказав що суд дав належну правову оцінку зібраним доказам по справі та дійшов обґрунтованого висновку про пропуск позивачем позовної давності.

Відповідно до п.8 ч.1 1 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України в реакції Закону №2147VIII від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно з ч. 6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративної-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

За змістом п.3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402- VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду в порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147- VIII від 03 жовтня 2017 року.

У судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта - прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_4, представник Державного підприємства «Кутське лісове господарство» ОСОБА_5 та представник третьої особи на стороні позивача ОСОБА_2 природний парк «Гуцульщина» - ОСОБА_6 підтримали доводи апеляційної скарги з наведених у ній підстав, просили рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_7 заперечив вимоги апеляційної скарги, посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Постановляючи рішення про відмову в задоволенні позову за спливом позовної давності, суд першої інстанції виходив з того, що ДП «Кутське лісове господарство» достовірно знало про порушення свого права з початку досудового розслідування по кримінальному провадженню щодо ОСОБА_1 за ч.2 ст.197-1, ч.4 ст.197-1 КК України, а також в судовому засіданні прокурором було підтверджено факт самовільного зайняття земельної ділянки ОСОБА_1 в період з червня 2009 року по жовтень 2013 року, проте із позовом до суду позивач звернувся 11.07.2017 року та не порушував питання про поновлення строку позовної давності.

З таким висновком колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, на території Вербовецької сільської ради Косівського району Івано-Франківської області, за межами населеного пункту, в період із червня 2009 року по жовтень 2013 року, без будь-яких правовстановлюючих документів на право власності чи право користування земельною ділянкою - шляхом посадки живоплоту, плодових дерев, складування будівельних матеріалів, виконанню робіт по викопуванні каналізаційного відводу та криниці, будівництва будівель та споруд самовільно зайняв земельну ділянку площею 0,1469 га, ринковою вартістю 65340 грн., яка відповідно до матеріалів лісовпорядкування знаходиться на біогалявині другого естетичного класу, кварталу № 10, ділянки № 9, Косівського лісництва державного підприємства «Кутське лісове господарство» і відноситься до господарської зони земель природно-заповітного фонду НПП «Гуцульщина», тобто особливо цінних земель.

Вказані обставини не заперечуються представником відповідача та підтверджені вироком Косівського районного суду Івано-Франківської області від 11 грудня 2014 року по справі № 347/2817/14-к (а.с.10-15), згідно якого ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 197-1 КК України за самовільне зайняття земельної ділянки особливо цінних земель, ч. 4 ст. 197-1 КК України за самовільне будівництво будівель або споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці особливо цінних земель та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на один рік. На підставі ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» звільнено від відбування призначеного покарання.

Згідно рішення Вербовецької сільської ради від 31.03.2011 року ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на відведення земельних ділянок пл. 0,05 га в с. Вербовець, вул. Павлика (уч. Вершник») для обслуговування житлового будинку у зв»язку з тим, що ділянка відноситься до складу земель лісового фонду (а.с.27).

Та обставина, що самовільно зайнята відповідачем ОСОБА_1 земельна ділянка знаходиться на біогалявині другого естетичного класу, кварталу № 10, ділянки № 9, Косівського лісництва державного підприємства «Кутське лісове господарство» і відноситься до господарської зони земель природно-заповітного фонду НПП «Гуцульщина» підтверджується довідкою ДП «Кутське лісове господарство» № 01-3/223 від 24.05.2017 року (а.с.16), актами перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об»єктом - земельної ділянки №4.5-12/23 від 23.06.2017 року та актом обстеження земельної ділянки від 23.06.2017 року №4.5-13/3 складених державним інспектором Микитюком М.І. у присутності відповідача ОСОБА_1 (а.с. 21-22).

Відповідно до положень ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки, згідно ст. 125 ЗК України, виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

З огляду на встановлені по справі обставини відповідач ОСОБА_1 не набув права власності чи права користування земельною ділянкою, тобто самовільно зайняв земельну ділянку, яка відноситься до господарської зони земель природно-заповітного фонду НПП «Гуцульщина» та здійснив на ній самочинне будівництво житлового будинку.

Положеннями ст. 212 ЗК України передбачено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Встановлено, що заступник керівника Коломийської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, Державного підприємства «Кутське лісове господарство» з позовом до ОСОБА_1 про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки та стягнення заподіяної шкоди звернувся 11 липня 2017 року.

Відповідно до вимог ст.ст. 256, 257, ч. ст. 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Сплив позовної давності, згідно ч.4 ст. 267 ЦК України, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки чинним законодавством передбачено спеціальний порядок набуття права власності і права користування земельними ділянками, а самовільне зайняття особами земельних ділянок є незаконним і не породжує у таких осіб прав на ці ділянки, слід визнати, що правопорушення в зазначених правовідносинах є триваючими і позовна давність до цих правовідносин не застосовується.

Суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин позовну давність і неправильно відмовив у позові з названих підстав, а тому відповідно до положень ч.1 ст. 376 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

У відповідності до вимог ст. 212 ЗК України позовні вимоги заступника керівника Коломийської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, Державного підприємства «Кутське лісове господарство» про зобов»язання ОСОБА_1 звільнити та повернути державі в особі постійного землекористувача ДП «Кутське лісове господарство» земельну ділянку площею 0,1463 га., яка є частиною біогалявини другого естетичного класу у кварталі № 10 ділянці № 9 Косівського лісництва ДП "Кутське лісове господарство", приведення даної земельної ділянки у придатний для використання стан, шляхом знесення (демонтажу) розміщених на ній будівель і споруд є обґрунтованими та такими що підлягають до задоволення.

Колегія суддів приходить до також до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача шкоди заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки.

Відповідно до положень ч.1,2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно розрахунку, здійсненого відповідно до ОСОБА_6 визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 25 липня 2007 р. № 963 розмір шкоди, заподіяної ОСОБА_1 внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки площею 0,1463 га, що належить до природно-заповідного фонду становить 46758,97 грн (а.с.55).

Будь-яких заперечень щодо правильності проведеного розрахунку відповідачем суду не представлено.

З огляду на зазначене рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Оскільки позовні вимоги позивача підлягають до задоволення у повному обсязі, то з відповідача слід стягнути на користь прокуратури Івано-Франківської області сплачений судовий збір при подачі позову до суду першої інстанції у сумі 4800 грн та сплачений судовий збір при подачі апеляційної скарги у сумі 7200 грн.

Керуючись ст.. ст.. 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Івано-Франківської області задовольнити.

Рішення Косівського районного суду від 15 березня 2018 року скасувати та постановити нове рішення.

Позов заступника керівника Коломийської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, Державного підприємства «Кутське лісове господарство» задовольнити.

Зобов»язати ОСОБА_1 звільнити та повернути державі в особі постійного землекористувача ДП «Кутське лісове господарство» земельну ділянку площею 0,1463 га., яка є частиною біогалявини другого естетичного класу у кварталі № 10 ділянці № 9 Косівського лісництва ДП «Кутське лісове господарство».

Зобов»язати ОСОБА_1 привести самовільно зайняту земельну ділянку у придатний для використання стан, шляхом знесення (демонтажу) розміщених на ній будівель і споруд.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, і.н. НОМЕР_1, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України в особі державного підприємства «Кутське лісове господарство», , шкоду, заподіяну внаслідок зайняття земельної ділянки у розмірі 46758,97 грн.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, і.н. НОМЕР_1, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь прокуратури Івано-Франківської області, , сплачений судовий збір при подачі позову до суду першої інстанції у сумі 4800 грн та сплачений судовий збір при подачі апеляційної скарги у сумі 7200 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 12 червня 2018 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: І.В. Бойчук

ОСОБА_8