Справа № 182/6665/17
Провадження № 2/0182/986/2018
23.05.2018 м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Тихомирова І.В.
за участю секретаря Рахуба О.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нікополя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та вселення, суд, -
Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на такі обставини.
З 19.02.1999 року по 22.08.2008 року вони з відповідачем перебували у шлюбі, за період якого ними за спільні кошти за договором купівлі-продажу від 16.06.2004 року була придбана квартира АДРЕСА_1.
Після розірвання шлюбу з ОСОБА_2 позивач з їхньою донькою продовжувала проживати у спільній квартирі, а відповідач переїхав до своїх родичів. Згодом ОСОБА_1 знайшла роботу у м. Києві та їздила туди працювати. Повернувшись додому черговий раз позивач не змогла потрапити у житло, оскільки відповідачем були змінені замки. Крім того, сусіди їй повідомили, що ОСОБА_2 самовільно забрав усе наявне в квартирі майно. Зважаючи на те, що відповідач ігнорує звернення позивача щодо порядку користування квартирою, не визнає її право власності на спільне майно та чинить перешкоди у доступі в житло, позивач просить суд поділити спільну квартиру, визнавши за нею та відповідачем право власності на спірну квартиру, по 1/2 частині за кожним, та вселити її у житло.
Позивач у судове засідання не зявилася, від її представника надійшла заява про слухання справи за їхньої відсутності. У заяві позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.26).
Відповідач у судове засідання не зявився, причини неявки суду невідомі. Про час та місце судового розгляду справи був належним чином повідомлений відповідно до вимог п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку (а.с.21).
Враховуючи, що відповідач був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, на виклик суду не зявився без повідомлення причин неявки, відзив на позов не подав, а позивач не заперечує проти винесення заочного рішення, суд, керуючись ч. 1 ст. 280 ЦПК України, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами, що передбачено ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом (п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»).
Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України.
Так, ч. 1 ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Як встановлено судом, з 19.02.1999 року по 22.08.2008 року сторони перебували у шлюбі (а.с.7 на зв., 8 на зв.,9). За час шлюбу, а саме 16.06.2004 року, ними було придбано квартиру АДРЕСА_2, право власності на яку було зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу ВВЕ № 673926, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим № 1622(а.с.10-12).
Враховуючи, що спірна квартира була придбана подружжям за спільні кошти під час їхнього перебування у шлюбі, спільного проживання та ведення сумісного господарства, суд приходить до висновку, що дана квартира є обєктом спільної сумісної власності подружжя.
Сторони добровільно не домовилися про частки у майні, що є їх спільною сумісною власністю, поділ майна за взаємною згодою не відбувся та майнові права й обов'язки подружжя не були визначені, тому суд дійшов висновку, що частка ОСОБА_1 у спільній сумісній власності подружжя складає 1/2 частину трикімнатної квартири загальною площею 53,8 кв.м., житловою площею 39,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3.
Вартість майна, що підлягає поділу, була визначена виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи на підставі оцінки суб'єкта оціночної діяльності (а.с.13-14), що відповідає положенням п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя».
Крім того, відповідач чинить перешкоди позивачеві у доступі до житла, позбавляє можливості розпоряджатися своїм майном.
Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, тому суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 має право проживати у спірній квартирі, оскільки вона є законною власницею її частини, а отже має право володіти, користуватися та розпоряджатися нею на свій розсуд.
За таких обставин, суд вважає доцільним визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_2 в рахунок поділу спільного майна подружжя право власності по 1/2 частині за кожним на квартиру АДРЕСА_2, та вселити ОСОБА_1 у спірну квартиру, задовольнивши її позовні вимоги.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин суд вважає необхідним стягнути з відповідача суму сплаченого позивачем судового збору у розмірі 960,00 грн. (а.с.1-2).
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 60,63,69-71 СК України, ст.ст. 368,321,391 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 141, 206, 263, 265, 280 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та вселення задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, в рахунок поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину трикімнатної квартири загальною площею 53,8 кв.м., житловою площею 39,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3.
Визнати за ОСОБА_2, паспорт серії АК 712270, в рахунок поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину трикімнатної квартири загальною площею 53,8 кв.м., житловою площею 39,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3.
Вселити ОСОБА_1 в квартиру за адресою: АДРЕСА_3.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 960 (девятсот шістдесят) грн. 00 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Згідно підпункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Суддя: ОСОБА_4