Дата документу Справа №
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2018 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 320/1791/18

Провадження №22-ц/778/1997/18

цивільних справ:

головуючого Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дашковської А.В., Подліянової Г.С.,

за участю секретаря судового засідання Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 березня 2018 року в складі судді Міщенко Т.М. в справі за поданням старшого державного виконавця Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_2 про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа,

В С Т А Н О В И В :

Державний виконавець відділу державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області звернувся до суду з поданням, в якому просить тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон громадянку України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, 72307 шляхом заборони перетину кордону України до виконання своїх зобовязань покладених на неї судовим рішенням.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 березня 2018 року тимчасово обмежено громадянку України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, 72307, документована паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії ЕЕ № 070442, 27.05.2008 року, орган, що видав паспорт «2318», у праві виїзду за межі України, без вилучення паспортного документу, шляхом заборони перетину кордону України до виконання своїх зобовязань покладених на неї судовим рішенням.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, просила ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні подання старшого державного виконавця ВДВС Головного управління юстиції у Запорізькій області про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що не ухиляється від виконання зобовязання, не має можливості працевлаштуватися та стати на облік до центру зайнятості, так як офіційно перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Подання державного виконавця містить в собі лише перелік проведеної ним роботи по виконавчому провадженню, і не має доказів, які б вказували про її злісний намір щодо невиконання зобовязання.

Представник ПАТ «РОДОВІД БАНК» ( стягувач) та старший державний виконавець Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області до суду апеляційної інстанції не прибули, направили заяву, де міститься клопотання про розгляд справи за їх відсутності ( а.с.41-; 44-45).

ОСОБА_1 не зявилась в судове засідання, повідомлена про місце та час розгляду справи згідно до вимог ст..ст.128,130 ЦПК України. Причини неявки не повідомила (а.с.40).

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Судова колегія, враховуючи положення ч.2 ст.. 372 ЦПК України, ухвалила розглядати справу за відсутності учасників справи, які не прибули в судове засідання.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне зясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що на виконанні у старшого державного виконавця Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_2 перебуває виконавче провадження номер 51984637 з виконання виконавчого листа № 2-2436/11, виданого 02.12.2011 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованої за адресою:ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованості за кредитом в розмірі 242032,62 грн., заборгованість за процентами 8310,54 грн., заборгованість по платі за обслуговування кредиту 4503,73 грн., пеню 129023,91 грн. та штраф 1290,22 грн., а загалом 385161,02грн. Обовязок є солідарним з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 8).

22.08.2016 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с. 9).

Відповідно до Довідки Мелітопольського міжміського бюро технічної інвентаризації № 1360 від 17 червня 2017 року станом на 01.01.2013 року за ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно у м. Мелітополі та Мелітопольському районі Запорізької області не зареєстровано (а.с. 12).

Відповідно до довідки Мелітопольського міського центру зайнятості № 530 від 12.06.2017 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, з 2015 року по теперішній час у Мелітопольському міському центрі зайнятості на обліку не перебуває та допомогу по безробіттю не отримує (а.с. 11).

Відповідно до Свідоцтва про народження Серія І-ОК № 165685 від 26.07.2017 року ОСОБА_1 є матірю ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 31).

Згідно з довідкою Мелітопольського МВ УДМС України в Запорізькій області від 31.07.2017 року № 10756/16-9-41 громадянка України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, документована паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії ЕЕ № 070442, 27.05.2008 р., орган, що видав паспорт «2318» (а.с. 4).

Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби, відповідно до пункту 23 Положення про базу даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України» затвердженого наказом Адміністрації Держприкордонслужби України від 25.06.2007 за № 472, зареєстрованим у Мінюсті 05.07.2007 за № 765/14032, надано витяг з наявною у цій базі даних інформацією щодо перетинання державного кордону України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (08.01.2017 Київ ШАРМ-ЕШ-ШЕЙХ) (а.с. 16).

Задовольняючи подання про обмеження у праві виїзду, суд першої інстанції виходив з того, що боржник ухиляється від сплати заборгованості, у боржника відсутнє майно, яке можна реалізувати в рахунок погашення заборгованості, що унеможливлює виконання рішення суду,призводить до порушення прав та законних інтересів стягувача, приймаючи до уваги великий розмір заборгованості та можливість боржника в будь-який момент виїхати за межі України, що може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права та свободи, не передбачені в Конвенції, та в першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоровя чи моралі або з метою захисту прав та свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Ці права не можуть бути обєктом ніяких обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоровя чи моральності населення або прав і свобод інших та є сумісними з іншими правами, визначеними цим пактом.

Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена в здійсненні права на пересування лише у випадках, установлених законом.

Це право віднесено в ЦК України до особистих немайнових прав фізичної особи, а саме: до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 269 ЦК України особисті немайнові права тісно повязані з фізичною особою. Остання не може відмовитися від особистих немайнових прав, а також не може бути їх позбавлена.

Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до положень ч.1, 3 ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення; суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзд в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобовязань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Зі змісту наведених норм вбачається, що тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України можливе лише за умов саме ухилення боржника від виконання зобовязань покладених на нього за рішенням суду. Обовязок доказування факту ухилення боржника від виконання зобов'язань, відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, покладається в даному випаду на державного виконавця, який звертається до суду із відповідним поданням.

Під поняттям «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які не залежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Отже, сама по собі наявність в особи невиконаних зобовязань, покладених на неї судовим рішенням, не є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України.

Суд першої інстанції не зясував, чи мало місце і у чому полягало ухилення ОСОБА_1 від виконання зобовязань, покладених на неї рішенням, які саме свідомі діяння (дії або бездіяльність) чинить боржник, що спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні та чи є у нього реальні можливості виконати цей обов'язок.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно зясував обставини справи, а ухвала суду першої інстанції постановлена з порушення норм процесуального права, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для її скасування з ухваленням нової ухвали про відмову в задоволенні подання державного виконавця.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 березня 2018 року скасувати та прийняти постанову наступного змісту:

«У задоволенні подання старшого державного виконавця Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_2 про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа відмовити».

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 червня 2018 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

ОСОБА_7