31 травня 2018 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого - судді - Панченко О.М.
за участю секретаря судового засідання - Табачука Д.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про розірвання договору, повернення коштів та відшкодування моральної шкоди,-
07.11.2017 р. позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про розірвання договору, повернення коштів та відшкодування моральної шкоди.
Ухвалою суду від 10.11.2017 року відкрито провадження у даній цивільній справі та призначено її судовий розгляд.
Відповідно до Перехідних положень Цивільного процесуального Кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання ним чинності, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
02.02.2018 року ухвалою суду призначено справу до підготовчого засідання за правилами загального провадження.
31.05.2018 р. в судовому засіданні протокольною ухвалою суду призначено розгляд справи по суті.
Позивач в судове засідання не з'явилась, надіслала до суду заяву з проханням проводити розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Відповідач ФОП ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився. Відповідно п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставляння у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Про причину неявки суду не повідомив. Відзиву на позовну заяву не направив, в зв'язку з чим, суд розглядає справу за наявними в справі матеріалами.
Суд вважав можливим провести заочний розгляд справи, відповідно до ст.280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, суд прийшов до наступного.
Відповідно до ст.ст. 11, 509 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Судом встановлено, що 07 лютого 2017 р. між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 було укладено договір б/н про надання послуг з дизайну, проектування та складання меблів, згідно якого ФОП ОСОБА_3 бере на себе зобов'язання виконати обговорений план роботи, розташованого за адресою: АДРЕСА_2.
Як зазначала ОСОБА_1 за взаємною усною домовленістю між нею та відповідачем, кінцева дата виконання робіт була продовжена до 30 квітня 2017 р.
Отже, між позивачем та відповідачем виникли відносини на підставі Договору б/н від 07.02.2017 року, предметом договірних зобов'язань за цим договором є вчинення конкретних дій сторін зі сплати грошових коштів, виготовлення, поставки та встановленню кухні.
Матеріальними об'єктами договірних зобов'язань є наприкінці майно і гроші, які сторони мають передати одна одній, саме вони є предметом виконання за договором, з урахуванням інтересу кожної із сторін та відповідної мети договору.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
15 лютого 2017 р. в приміщені виставкового залу «ВиЯр» ОСОБА_1 додатково передала відповідачу аванс в розмірі 200 доларів США, що складало 5 430 грн., для сплати відповідачем обраного ОСОБА_1 матеріалу і отримання відповідачем їх зі складу для виготовлення меблів, відповідно до договору, що підтверджується заявкою №14-0007904 від 15.02.2017 р. (а.с.9).
Однак, відповідач, в порушення умов укладеного договору, свої зобов'язання щодо виконання обсягу робіт, визначених договорами, в обумовлені терміни не виконав.
В середині липня 2017 р. ФОП ОСОБА_3 доставив ОСОБА_1 виготовлені ним кухонні меблі, однак після їх огляду позивачем було виявлено, що матеріал кухонних меблів не відповідає вибраному і сплаченому нею на виробництві «ВиЯр». Як зазначала позивач, відповідач погодився з нею, забрав кухонні меблі для заміни та через два тижні привіз новий комплект меблів. Однак, кухонна стільниця австрійського виробництва «Еггер», що була вибрана і оплачена позивачем, була замінена в процесі виготовлення меблів відповідачем, за своєю ініціативою і без узгодження з позивачем, на більш дешеву стільницю вітчизняного виробництва.
Крім того, до теперішнього часу відповідачем не виконана остаточна установка кухонних меблів, відсутній плінтус і частина стільниці.
На неодноразові вимоги позивача надати їй кошториси на закупівлю матеріалів відповідачем, останній надавати їх відмовлявся з посиланням на втрату таких документів. Перерахунку вартості виконаних робіт, відповідач також відмовився надавати, пояснивши, що всі накладні ним були втрачені.
Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Як зазначено у частині першій статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 638 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (ч.1 ст. 656 ЦК України).
Положеннями ст. 837 ЦК України визначено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.
Відповідно до частин 1 та 3 ст. 865 Цивільного кодексу України, за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.
Частиною 2 ст. 873 ЦК України передбачено, що робота оплачується замовником після її остаточного передання підрядником. За згодою замовника робота може бути ним оплачена при укладенні договору побутового підряду шляхом видачі авансу або у повному обсязі.
Відповідно до частин 1, 3 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.
Відповідно до частин 2, 3 ст. 849 ЦК України якщо Підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника.
Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.
Як визначено статтею 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Згідно із п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, розірвання договору; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», при розірванні договору купівлі-продажу розрахунки із споживачем провадяться виходячи з вартості товару на час його купівлі. Гроші, сплачені за товар, повертаються споживачеві у день розірвання договору, а в разі неможливості повернути гроші у день розірвання договору - в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів.
Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем правомірно пред'явлено вимогу до відповідача про розірвання договору б/н від 07.02.2017 р. про надання послуг з дизайну, проектування та складання меблів, оскільки, в межах даного спору доведено факт порушення з боку відповідача договірних зобов'язань в частині термінів виготовлення, поставки, встановлення меблів, та ці обставини не спростовано відповідачем, яким не надано суду докази на спростування заявлених позовних вимог та підтвердження належного виконання зі свого боку договірних зобов'язань.
Виходячи з наведеного, суд вбачає передбачені ст.ст. 611, 651 ЦК України підстави для розірвання договору б/н від 07.02.2017 р. про надання послуг з дизайну, проектування та складання меблів.
Крім того, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачені за не поставку кухонних меблів кошти в сумі 19 146 грн.
Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди,судом встановлено наступне.
Як роз'яснено у п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.95 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: - коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; - у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 Цивільного кодексу Української РСР та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди (наприклад, ст. 49 Закону «Про інформацію», ст. 44 Закону «Про авторське право і суміжні права»; - при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Як на підставу стягнення на свою користь моральної шкоди позивач посилається на ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», яка передбачає, що у разі задоволення вимог споживача, суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Таким чином, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 грн.
Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивача було звільнено від сплати судового збору при звернені з позовом до суду, на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1280 грн. - за вимогою немайнового характеру про розірвання договору, та відшкодування моральної шкоди, а також за вимогою майнового характеру в розмірі 1946 грн.
Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 11, 509, 526, 530, 610-612, 627, 628, 651, 655, 837, 846, 849, 865, 873 Цивільного кодексу України, Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. ст.ст. 7, 9, 13, 19, 76, 81, 89, 128, 141, 223-245, 258, 259, 280 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про розірвання договору, повернення коштів та відшкодування моральної шкоди - задовольнити..
Розірвати договір укладений між ОСОБА_1 та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 про надання послуг з дизайну, проектуванню, та складанню меблів.
Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (і.п.н. НОМЕР_1, п/р НОМЕР_3, МФО КЗ-Печерська філія «ПриватБанку») на користь ОСОБА_1 (і.п.н. НОМЕР_2), 5 000 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.
Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (і.п.н. НОМЕР_1, п/р НОМЕР_3, МФО КЗ-Печерська філія «ПриватБанку») на користь держави судовий збір в розмірі 3226,00 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, - якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Головуючий