Справа № 500/1906/18
Провадження № 2/500/1984/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2018 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого - судді Бурнусуса О.О.,

при секретарі - Петровій В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ізмаїла в загальному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просив визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 право власності на:

- 1/4 частину житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1;

- земельну ділянку площею 2,2000 га, розташовану на території Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області, передану для ведення селянського (фермерського) господарства, кадастровий номер - НОМЕР_3 мотивуючи тим, що державним нотаріусом йому відмовлено у оформленні спадкового майна, оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документа на спадкову земельну ділянку.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, представник позивача надала суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, якою позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять позов задовольнити.

В судове засідання відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_2 не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності якою позовні вимоги визнають в повному обсязі та не заперечують проти задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, необхідно задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 належала земельна ділянка площею 2,20 га, розташована на території Суворовської селищної ради, передана для ведення селянського (фермерського) господарства, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_4 від 11.02.2002 року, виданого на підставі рішення 21 сесії ХХІІІ скликання Ізмаїльської районної ради народних депутатів Ізмаїльського району Одеської області від 20 грудня 2011 року № 240, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 10-01-90.

Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НОМЕР_5 від 24.10.2017 року, вищезазначена земельна ділянка має площу 2,2000 га.

Крім цього, на підставі свідоцтва про право власності № 359 від 30.08.2006 року, виданого виконавчим комітетом Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області, ОСОБА_3 належала 1/4 частина житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, що також підтверджено довідкою наданою виконавчим комітетом Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області від 22.02.2018 року за № 402.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6, від 24.12.2012 року, виданого виконавчим комітетом Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4

Після смерті ОСОБА_3 згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить:

- земельна ділянка площею 2,2000 га, розташована на території Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області, передана для ведення селянського (фермерського) господарства, кадастровий номер - НОМЕР_3;

- 1/4 частина житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України - спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України - спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Статтею 1233 ЦК України передбачено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до заповіту від 17.12.2012 року, посвідченого секретарем Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області за № 148, ОСОБА_3, усе своє майно нерухоме та рухоме, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день смерті буде йому належати і на що за законом він матиме право заповів ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Частиною 1 ст. 1241 ЦК України передбачено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Осіб, які мають право на обов'язкову частку незалежно від змісту заповіту після смерті ОСОБА_3 є його дружина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, оскільки на час відкриття спадщини була непрацездатною особою.

Крім цього, до осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині незалежно від змісту заповіту після смерті ОСОБА_3 відноситься його мати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, оскільки на час відкриття спадщини була непрацездатною особою.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Як було встановлено судом, позивач ОСОБА_1 на час відкриття спадщини проживав разом із спадкодавцем ОСОБА_3, що підтверджено довідкою наданою виконавчим комітетом Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області від 22.02.2018 року за №402, тому вважається таким, що фактично прийняв спадщину відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Частиною 1 ст. 1273 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Як було встановлено судом, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_2 11.06.2013 року звернулись до Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області із заявами про відмову від прийняття спадщини, яка залишилась після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4

Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту в зв'язку з чим задовольняє позов.

Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 133, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_7, виданий Ізмаїльським РВ УМВС України в Одеській області від 04.08.1997 року РНОКПП - НОМЕР_1, місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1) до ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_8, виданий Ізмаїльським РВ УМВС України в Одеській області від 30.01.2002 року, місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1), ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_9, виданий Ізмаїльським РВ УМВС України в Одеській області від 04.08.1997 року, РНОКПП - НОМЕР_2, місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1) про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 право власності на:

- 1/4 частину житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1;

- земельну ділянку площею 2,2000 га, розташовану на території Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області, передану для ведення селянського (фермерського) господарства, кадастровий номер - НОМЕР_3.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 29 травня 2018 року.

Суддя: О.О.Бурнусус