Ухвала

Іменем України

04 червня 2018 року

місто Київ

справа № 357/12107/17

провадження № 61-29395ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. розглянув касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду Київської області від 18 квітня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут» про захист прав споживача,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, просила визнати дії відповідачів неправомірними щодо нарахування граничних норм споживання природного газу на підставі додатку 10 Кодексу газорозподільних систем у розмірі 12,16 куб. м на одну особу за січень 2017 року та 18,30 куб. м на одну особу за лютий 2017 року; зобов'язати ТОВ «Київоблгаз Збут» провести перерахунок за спожитий газ в розмірі 7,1 м куб на одну особу за січень та лютий 2017 року та стягнути з відповідачів моральну шкоду суму у розмірі 3 200, 00 грн.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 січня 2018 року позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії ПАТ «Київоблгаз» щодо нарахування граничних норм споживання природного газу на підставі додатку 10 Кодексу газорозподільних систем у розмірі 12,16 куб. м за січень 2017 року та 18,30 куб. м на одну особу за лютий 2017 року по особовому рахунку ОСОБА_1; зобов'язано ТОВ «Київоблгаз Збут» провести ОСОБА_1 відповідний перерахунок за спожитий газ в розмірі 7,1 куб. м на одну особу за січень та лютий 2017 року; стягнуто з ПАТ «Київоблгаз» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 500, 00 грн. Стягнуто з ПАТ «Київоблгаз» в дохід держави судовий збір в розмірі 1 200, 00 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Київської області від 18 квітня 2018 року рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 січня 2018 року в частині розподілу судових витрат скасовано та ухвалено нове рішення, яким стягнуто з ТОВ «Київоблгаз Збут» в дохід держави 640, 00 грн судового збору; стягнуто з ПАТ «Київоблгаз» в дохід держави 700, 00 грн судового збору. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У поданій 22 травня 2018 року до Верховного Суду касаційній скарзі ПАТ «Київоблгаз» просить скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду Київської області від 18 квітня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд зробив висновок про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки скаргу подано на судові рішення, ухвалені у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України ця справа за зазначеним спором не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Предметом спору в цій справі є захист прав споживача. Зазначена справа не становить значної складності для вирішення судами та не належить до винятків із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд визнає за можливе, користуючись власними повноваженнями, визнати цю справу малозначною.

У касаційній скарзі не містяться посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та з'ясовано, що зазначені обставини відсутні.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, заява № 21920/93; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року, заява № 26737/95).

З урахуванням наведеного, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Верховний Суд додатково роз'яснює заявнику, що у відповідності до пункту третього частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» у нього є право на подання заяви про повернення сплаченого судового збору.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут» про захист прав споживача за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду Київської області від 18 квітня 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Погрібний