УХВАЛА

30 травня 2018 року

м. Київ

справа № 137/2175/15-ц

провадження № 61-20966св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Журавель В.І. (суддя-доповідач), Антоненко Н.О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4, в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5,

відповідачі: ОСОБА_6, ОСОБА_7,

третя особа - Служба у справах дітей Літинської районної державної адміністрації Вінницької області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_6, в інтересах якої діє ОСОБА_8 на рішення Літинського районного суду Вінницької області від 06 лютого 2017 року у складі судді Білик Н. В. та рішення апеляційного суду Вінницької області від 12 травня 2017 року у складі колегії суддів Якименко М. М., Ковальчука О. В., Іващука В. А.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У грудні 2015 року ОСОБА_4, в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - служба у справах дітей Літинської районної державної адміністрації Вінницької області, про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та стягнення аліментів.

Позов мотивований тим, що позивач є двоюрідною тіткою малолітньої ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, яка з кінця 2014 року проживає із позивачем та її чоловіком ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 в якості члена родини.

Батьками малолітньої дитини є ОСОБА_7 та ОСОБА_6

Мати, ОСОБА_6, від народження дитини залишила її на виховання бабусі ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, матеріальної допомоги на утримання дочки не надавала, постійно висловлювалась, що хоче позбутися своєї дитини, створювала реальну загрозу її життю, уникала виконання батьківських обов'язків.

Так, знаходячись у стані вагітності, вона шукала кому продати свою дитину в м. Вінниця та в м. Києві. В пологовому будинку написала відмову від ОСОБА_5 Проте бабуся ОСОБА_10 довідавшись про це, забрала онуку до себе.

Рішенням Вінницького районного суду від 04 липня 2014 року задоволено позов Служби у справах дітей Вінницької міської ради в інтересах ОСОБА_5 щодо відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав і передачі малолітньої ОСОБА_5 на виховання її батьку - відповідачу у справі, хоча на час ухвалення судом рішення вихованням дитини вже займалася її бабуся ОСОБА_11

Зазначеним рішенням встановлено, що 11 жовтня 2013 року ОСОБА_6 залишила в одному з дворів мікрорайону «Вишенька» на сторонніх жінок свою малолітню доньку, а сама втекла без наміру повернутися. 26 березня 2014 року вона привезла доньку до Вінницького обласного спеціалізованого будинку з ураженням центральної нервової системи та порушеннями психіки та залишила її там на працівників харчоблоку зі словами: «Заберіть її, а то я її вб'ю». Факт неналежного ставлення до виконання батьківських обов'язків підтверджувався поясненнями свідків та листом Вінницького міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді від 31 березня 2014 року. Суд, розглядаючи справу, прийшов до переконання, що «...існує реальна загроза життю та здоров'ю ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок неадекватної поведінки та відсутності догляду за нею з боку матері».

Після ухвалення рішення відповідач написав письмову заяву на ім'я ОСОБА_10 про передачу їй своєї дочки на тимчасове виховання і виїхав у невідомому напрямку. З тих пір батько дитини в Україну не повертався, жодним чином не приймає участі у її вихованні та матеріальному забезпеченні.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_12 померла. Позивач забрала дитину в свою сім'ю і почала опікуватися, доглядати, забезпечувати і виховувати її.

Після звернення ОСОБА_4 до Органу опіки і піклування Літинської райдержадміністрації Вінницької області, комісією здійснено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_7

Відповідно до висновку № 723- 1/31 від 04 грудня 2015 року органу опіки та піклування Літинської райдержадміністрації Вінницької області визнано за доцільне позбавити батьківських ОСОБА_6 прав відносно її неповнолітньої доньки ОСОБА_5

З урахуванням наведеного ОСОБА_4 просила суд позбавити ОСОБА_7 та ОСОБА_6 відносно дочки ОСОБА_5 та призначити її опікуном племінниці. Стягнути з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на свою користь аліменти на утримання племінниці у твердій грошовій сумі в розмірі 389,00 грн з врахуванням індексації, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Заочним рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 06 лютого 2017 року позов було задоволено.

Позбавлено ОСОБА_7 та ОСОБА_6 батьківських прав відносно дочки ОСОБА_5

Стягнуто з відповідачів на користь позивача аліменти на утримання дитини по 410,00 грн з кожного щомісячно з врахуванням індексації, починаючи з 14 грудня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення в частині стягнення суми в межах платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з протиправної та спрямованої на позбавлення життя дитини поведінку ОСОБА_6, існування реальної загрози життю та здоров'ю дитини, відсутності догляду за нею. А також із того, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, матеріально не утримує її.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 12 травня 2017 року рішення суду першої інстанції змінено. Зменшено розмір стягнутих аліментів з 410 грн до 389 грн. В решті рішення залишено без змін.

Змінюючи рішення суду першої інстанції та зменшуючи розмір стягнутих аліментів суд апеляційної інстанції виходив з наявності підстав для стягнення аліментів, але при вирішення питання щодо їх розміру районний суд вийшов за межі позовних вимог.

У червні 2017 року до суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_6 у якій вона, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не враховано, що ОСОБА_6 страждає на хронічне психічне захворювання - шизофренію.

Зазначає, що не є ухиленням від виконання батьківських обов'язків, якщо таке сталось з поважних причин, зокрема, психічного здоров'я.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про проведення підготовчих дій та обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, колегія встановила відсутність підстав, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України. Тому колегія суддів, з урахуванням категорії та складності справи, призначає справу до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії із п'яти суддів.

Керуючись статтею 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу № 137/2175/15-ц за позовом ОСОБА_4 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - Служба у справах дітей Літинської районної державної адміністрації Вінницької області, про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та стягнення аліментів призначити до судового розгляду у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі із п'яти суддів.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В. І. Журавель

Н. О.Антоненко

В. І.Крат