Дата документу 08.06.2018
ЄУ № 420/478/18
Провадження №2/420/364/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2018 року Новопсковський районний суд Луганської області

у складі: головуючого судді Проньки В.В.,

за участю секретаря Колесник Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Новопсков цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Новопсковської селищної ради Новопсковського району Луганської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернулася до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом до відповідача, в якому просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1, вартістю 50531 грн., який складається з житлового будинку під літ. «А-1»; сіни під літ. «а», вхідного ганку під літ. «а1», літньої кухні під літ. «Б», тамбуру під літ. «б», сараю під літ. «Г», гаража під літ. «В»; погребу під літ. «Д»; туалету під літ. «У»; огорожі та воріт під літ. «N1» та «N2» відповідно.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1; земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1313 га, кадастровий номер - НОМЕР_2, розташованої за вищезазначеною адресою, яка належала померлому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_3, виданого Новопсковською селищною радою Новопсковського району Луганської області 26.05.2003. Позивач є донькою ОСОБА_2 Спадщину після батька вона прийняла своєчасно, звернувшись до приватного нотаріуса Новопсковського районного нотаріального округу Чернявської І.В. із заявою про прийняття спадщини у шестимісячний строк. Крім того, на її користь відмовилася від спадщини її мати - ОСОБА_4, інші спадкоємці за заповітом або за законом та особи, які мають право на обов'язкову частку у спадщині відсутні. Вона частково реалізувала своє право на спадщину, отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом на вищезазначену земельну ділянку, проте нотаріус відмовив у видачі їй свідоцтва про право на спадину на житловий будинок, так як за життя ОСОБА_2 не провів державної реєстрації права власності на зазначене спадкове майно, тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом.

Позивач в судове засідання не з'явилася, в позовній заяві просила розглянути справу без її участі за участю її представника.

Від представника позивача ОСОБА_5 до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі та участі позивача.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, просив рішення ухвалити на розсуд суду.

Дослідивши наявні у справі письмові докази, спадкову справу щодо майна померлого ОСОБА_2, інвентаризаційну справу на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріалами справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_4, виданим 28.10.2014 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новопсковського районного управління юстиції у Луганській області, актовий запис №112 (а.с.8).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина у вигляді:

- житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, рік побудови - 1967, вартістю 50531 грн. який складається з житлового будинку під літ. «А-1»; сіни під літ. «а», вхідного ганку під літ. «а1», літньої кухні під літ. «Б», тамбуру під літ. «б», сараю під літ. «Г», гаража під літ. «В»; погребу під літ. «Д»; туалету під літ. «У»; огорожі та воріт під літ. «N1» та «N2» відповідно;

- земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1313 га, кадастровий номер - НОМЕР_2, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, яка належала померлому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_3, виданого Новопсковською селищною радою Новопсковського району Луганської області 26.05.2003.

Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №40028619 від 31.03.2015, виданої приватним нотаріусом Чернявською І.В., інформація щодо складення ОСОБА_2 заповітів або спадкових договорів у Спадковому реєстрі відсутня.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 був батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_6 НОМЕР_5, виданим Ново - Псковським районним бюро ЗАГС Луганської області 13.11.1959, актовий запис №106 від 13.11.1959 (а.с.14); свідоцтвом про розірвання шлюбу між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 НОМЕР_6, виданим повторно 27.10.2016 Новопсковським районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Луганській області, актовий запис №31 від 03.04.2000 (а.с.15); витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №8 від 03.11.2015, згідно якого дошлюбне прізвище ОСОБА_1 - «ОСОБА_1» (а.с.16).

Відповідно до свідоцтва про одруження НОМЕР_7, виданого Осинівським сільським ЗАГС с. І Осинове Ново - Псковського району Луганської області 17.10.1958, ОСОБА_2, 1935 року народження, перебував у шлюбі з ОСОБА_4, 1940 року народження, з 17.10.1958, актовий запис №22 (а.с.17).

Як вбачається з довідки №6648, виданої 13.12.2017 виконавчим комітетом Новопсковської селищної ради Новопсковського району Луганської області, ОСОБА_2 проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, з 09.12.1961, вибув у зв'язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_2. На день смерті з ним проживала та була зареєстрована дружина - ОСОБА_4, 1940 року народження (а.с.27).

Дружина спадкодавця - ОСОБА_4 від прийняття спадщини після чоловіка відмовилася, подавши 31.03.2015 приватному нотаріусу Новопсковського районного нотаріального округу Чернявській І.В. заяву про відмову від спадщини на користь доньки - ОСОБА_1.

Донька спадкодавця ОСОБА_2 - ОСОБА_11, 1963 року народження, до нотаріуса не зверталася із заявою про прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи.

Позивач, як донька спадкодавця та спадкоємець першої черги за законом, звернулася до приватного нотаріуса Новопсковського районного нотаріального округу Чернявської І.В. 31.03.2015 із заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, та заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.11.2015.

26.10.2016 ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після ОСОБА_2, 1935 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1313 га, кадастровий номер - НОМЕР_2, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка належала померлому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_3, виданого Новопсковською селищною радою Новопсковського району Луганської області 26.05.2003 (а.с.18), що також підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єктів нерухомого майна №71454950 від 26.10.2016 (а.с.19).

Проте отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після ОСОБА_2 на житловий будинок позивач позбавлена можливості, оскільки постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій приватний нотаріус Новопсковського районного нотаріального округу Чернявська І.В. відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після ОСОБА_2 на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, у зв'язку з відсутністю документів, які б підтверджували право власності на спадкове майно спадкодавця (а.с.9).

Вирішуючи питання щодо права власності на спірне домоволодіння, суд виходить з такого.

Державна реєстрація права власності на нерухоме майно, регулюється Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року, що набрав чинності з 27.01.2005.

Оскільки житловий будинок, що є предметом даного позову, був побудований у 1967 році, тобто до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року, то порядок реєстрації зазначеного житлового будинку повинен був проводитися відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56 (далі Інструкція).

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:

1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;

2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення. Відтак виникнення права власності у спадкодавця на житловий будинок не залежало від державної реєстрації цього права.

29.06.1998 набула чинності Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджена наказом №121 Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 09.06.1998.

Отже, обов'язок власників забезпечити державну реєстрацію прав власності на всі без винятку об'єкти нерухомості введено лише з 29.06.1998. Як вбачається з матеріалів справи, спадковий житловий будинок збудований у 1967 році, тобто до набрання чинності Інструкцією.

Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР від 31.01.1966, об'єктами реєстрації є будинки та домоволодіння з окремим порядковим номером по вулиці, провулку, площі. Під будинком, як об'єктом правової реєстрації, розуміється один будинок з приналежними до нього службовими будівлями та спорудами (чи без таких), що розташовані на одній земельній ділянці, під самостійним порядковим номером по вулиці, провулку, площі. Під домоволодінням розуміється два і більш будинків з приналежними до них надвірними будівлями (чи без таких), що розташовані на одній земельній ділянці під одним порядковим номером по вулиці, провулку, площі.

Отже, у 1967 - 1991 роках питання набуття та реєстрації права власності регулювались, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу «Про затвердження Правил державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб від 13 грудня 1995 року № 56 (далі Інструкція).

Згідно п. 1 Інструкції реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадили бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Реєстрація проводилась на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів) згідно з додатком № 1 (п. 7 Інструкції).

Інструкція не передбачала обов'язкової реєстрації будинків у сільських населених пунктах.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, підлягають з'ясуванню та оцінюються судом записи у погосподарських книгах, ухвалені органами місцевого самоврядування рішення про оформлення права власності громадян на будинки, технічний паспорт на будівлі, документи про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Згідно виписки Новопсковської селищної ради Новопсковського району Луганської області з погосподарських книг на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, за 2007-2017 роки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, зазначений власником будинку, був зареєстрований та проживав у житловому будинку за вищезазначеною адресою з 09.12.1961 по ІНФОРМАЦІЯ_2 та вибув у зв'язку зі смертю, разом з ним зареєстрована його дружина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, з 24.03.1978 (а.с. 20-21).

Як вбачається з матеріалів інвентаризаційної справи №3 на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, рішенням виконавчого комітету Ново - Псковської селищної ради депутатів трудящих від 13.06.1961 ОСОБА_2 було надане право індивідуального будівництва на земельній ділянці під №53-г по вул. Прикам'янській, сел.Ново - Псков Ново - Псковського району Луганської області, а 19.06.1961 між ОСОБА_2 та виконавчим комітетом Ново - Псковської селищної ради народних депутатів трудящих було укладено договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності, з числом кімнат від однієї до п'яти включно.

Згідно вищезазначеного договору ОСОБА_2 зобов'язаний побудувати, зокрема, житловий будинок житловою площею 31,75 м2 з 3 кімнатами, сарай та погріб відповідно до проекту забудовника.

В подальшому адреса будинку була змінена на таку: АДРЕСА_1, та рішенням виконавчого комітету Новопсковської селищної ради народних депутатів №128/42 від 22.10.1996 ОСОБА_2 було передано безоплатно в приватну власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських споруд (присадибна ділянка) площею 0,13 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 22).

Згідно матеріалів інвентаризаційної справи на зазначене домоволодіння, воно складається з житлового будинку площею 60,7 м2, сіней площею 8,8 м2, вхідного ганку площею 1,6 м2, літньої кухні площею 32,0 м2, тамбуру площею 4,90 м2, сараю площею 123,50 м2, гаражу площею 19,30 м2, погребу площею 4,0 м2, туалету площею 4,0 м2, огорожі площею 15,3 м2 та воріт площею 3,2 м2 (а.с. 23-25).

Згідно звіту про оцінку майна від 26.03.2015, складеного Новопсковським РБТІ, вартість будинку складає 50531 грн. Збудовано будинок у 1967 році (а.с.26).

Відповідно до ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеного законом.

Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Матеріалами справи підтверджується, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, належав ОСОБА_2, що сторонами не оспорюється, проте останній за життя не провів державної реєстрації права власності на зазначений будинок, що не є підставою для припинення його права власності на нерухоме майно.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Отже, судом встановлено, що після смерті ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги за законом.

В силу ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України, діями, які свідчать про прийняття спадщини після смерті спадкодавця вважається: постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подача спадкоємцем у шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори.

Судом достовірно встановлено, що позивач як спадкоємець першої черги спадщину після ОСОБА_2 прийняла, так як подала заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Спадкоємець першої черги за законом після ОСОБА_2 - його дружина ОСОБА_4 від прийняття спадщини відмовилася на користь позивача.

На підставі вищевикладеного, перевіривши, що спірне нерухоме майно дійсно належало спадкодавцю ОСОБА_2, інші спадкоємці, які прийняли спадщину після ОСОБА_2 крім позивача, відсутні, суд дійшов до висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача про визнання за нею права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в порядку спадкування за законом після ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Керуючись ст. ст. 12-13, 80-81, 89, 141,263, 265, 268, 273, 352, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Новопсковської селищної ради Новопсковського району Луганської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, в порядку спадкування за законом після ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1, вартістю 50531 грн., який складається з житлового будинку під літ. «А-1»; сіни під літ. «а», вхідного ганку під літ. «а1», літньої кухні під літ. «Б», тамбуру під літ. «б», сараю під літ. «Г», гаража під літ. «В»; погребу під літ. «Д»; туалету під літ. «У»; огорожі та воріт під літ. «N1» та «N2» відповідно.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано апеляційному суду Луганської області через Новопсковський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: В.В. Пронька