Постанова

Іменем України

04 червня 2018 року

м. Київ

справа № 629/1410/13-ц

провадження № 61-23364св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Харківський відокремлений підрозділ державної установи «Лабораторний центр на залізничному транспорті Держсанепідслужби України»,

третя особа - директор Харківського відокремленого підрозділу державної установи «Лабораторний центр на залізничному транспорті Держсанепідслужби України» ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Харківської області від 27 березня 2017 року у складі колегії суддів: Швецової Л. А., Бровченка І. О., Яцини В. Б.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати необґрунтованою та незаконною відмову Харківського відокремленого підрозділу державної установи «Лабораторний центр на залізничному транспорті Держсанепідслужби України» (далі - ХВП ДУ «Лабораторний центр на залізничному транспорті Держсанепідслужби України») у прийнятті на роботу, зобов'язати відповідача прийняти її на роботу на посаду згідно із спеціальністю - лікар із загальної гігієни, враховуючи стаж завідувача відділенням, стягнути 50 000,00 грн моральної шкоди та середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02 січня 2013 року по день ухвалення рішення, виходячи з офіційного посадового окладу.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 21 травня 2013 року у задоволенні позову ОСОБА_4 пpo визнання незаконною відмови в прийнятті на роботу, відшкодування моральної шкоди та зобов'язання вчинити дії відмовлено.

Додатковим рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 29 серпня 2013 року у задоволенні позовної вимоги про стягнення з

ХВП ДУ «Лабораторний центр на залізничному транспорті Держсанепідслужби України» середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 02 січня 2013 року по день ухвалення рішення суду ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 12 грудня 2013 року рішення Лозівського міськрайонного суду харківської області від 21 травня 2013 року скасовано та ухвалено нове, яким ОСОБА_4 у позові відмовлено з інших підстав.

Додатковим рішенням апеляційного суду Харківської області від 19 грудня 2013 року додаткове рішення Лозівського міськрайонного суду від 29 серпня 2013 року скасовано та ухвалено нове, яким ОСОБА_4 відмовлено у задоволенні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з інших підстав.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 лютого 2014 року відмовлено ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 21 травня 2013 року, додаткове рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 29 серпня 2013 року, рішення апеляційного суду Харківської області від 12 грудня 2013 року, додаткове рішення апеляційного суду Харківської області від 19 грудня

2013 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ХВП ДУ «Лабораторний центр на залізничному транспорті Держсанепідслужби України», третя особа - директор ХВП ДУ «Лабораторний центр на залізничному транспорті Держсанепідслужби України» ОСОБА_5 про визнання незаконною відмови в прийнятті на роботу відшкодування моральної шкоди та зобов'язання вчинити дії.

18 серпня 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду із заявою про перегляд рішення апеляційного суду Харківської області від 12 грудня

2013 року та додаткового рішення апеляційного суду Харківської області від 19 грудня 2013 року у зв?язку з нововиявленими обставинами.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 27 жовтня 2014 року заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення апеляційного суду Харківської області від 12 грудня 2013 року та додаткового рішення апеляційного суду Харківської області від 19 грудня 2013 року у зв?язку з нововиявленими обставинами залишено без задоволення.

12 грудня 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із заявою про перегляд рішення апеляційного суду Харківської області від 12 грудня

2013 року та додаткового рішення апеляційного суду Харківської області від 19 грудня 2013 року у зв?язку з нововиявленими обставинами.

Заява мотивована тим, що 17 листопада 2016 року нею отримано копію апеляційної скарги Міністерства охорони здоров'я України по справі

№ 22-ц/790/6733/16, де зазначено, що ДЗ «Лозівська лінійна санітарно-епідеміологічна станція на Південній залізниці» має відповідного правонаступника. Зазначене може вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судових рішеннях, оскільки вона відноситься до незвільнюваних працівників, як одинока багатодітна матір, на утриманні має трьох дітей, один з яких інвалід ІІ групи з дитинства, але її незаконно не працевлаштували до правонаступника.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 27 березня 2017 року в задоволенні заяви ОСОБА_4 про перегляд у зв?язку з нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду Харківської області від 12 грудня

2013 року та додаткового рішення апеляційного суду Харківської області від 19 грудня 2013 року відмовлено.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що відсутні передбачені статтею 361 ЦПК України (в редакції чинній на час розгляду заяви в суд апеляційної інстанції) підстави для перегляду судових рішень у зв?язку з нововиявленими обставинами.

15 травня 2017 року ОСОБА_4 через засоби поштового зв?язку подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу апеляційного суду Харківської області від 27 березня 2017 року та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що у ХВП ДУ «Лабораторний центр на залізничному транспорті Держсанепідслужби України» був обов'язок щодо працевлаштування ОСОБА_4, як працівника ліквідованого Державного закладу «Лозівська лінійна санітарно-епідеміологічна станція на Південній залізниці» та працівника-жінки, якій державою Україною надано певні гарантії як соціально захищеному працівнику.

ХВП ДУ «Лабораторний центр на залізничному транспорті Держсанепідслужби України» був правонаступником закладу, з якого звільнено ОСОБА_4 за пунктом 1 статті 40 КЗпП України. В разі якщо про факт правонаступництва було відомо ОСОБА_4 та суду, рішення апеляційного суду Харківської області могло би бути іншим.

Відповідач по справі № 629/1410/13-ц є правонаступником державного закладу, в якому працювала ОСОБА_4, і така обставина існувала на час розгляду справи у грудні 2013 року, але не була відома ОСОБА_4 та суду.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 червня 2017 року поновлено ОСОБА_4 строк на касаційне оскарження ухвали апеляційного суду Харківської області від

27 березня 2017 року.

Звільнено ОСОБА_4 від сплати судового забору за подану нею касаційну скаргу на ухвалу апеляційного суду Харківської області від 27 березня

2017 року

Відкрито касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до

ХВП ДУ «Лабораторний центр на залізничному транспорті Держсанепідслужби України», третя особа - директор ХВП ДУ «Лабораторний центр на залізничному транспорті Держсанепідслужби України» ОСОБА_5, про визнання незаконною відмови у прийнятті на роботу, відшкодування моральної шкоди та зобов'язання вчинити дії.

Витребувано із Лозівського міськрайонного суду Харківської області цивільну справу № 629/1410/13-ц.

Копії касаційних скарг та додані до неї матеріали надіслано особам, які беруть участь у справі, та роз'яснено їх право подати заперечення на касаційні скарги до 17 липня 2017 року.

04 липня 2017 року ХВП ДУ «Лабораторний центр на залізничному транспорті Держсанепідслужби України» через засоби поштового зв?язку подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення, в яких просить касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а ухвалу апеляційного суду Харківської області від 27 березня 2017 року залишити без змін.

12 липня 2017 року цивільна справа № 629/1410/13-ц надійшла до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

14 травня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_4 та матеріали цивільної справи № 629/1410/13-ц передано до Верховного Суду.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Нововиявленною обставиною ОСОБА_4 вважає данні апеляційної скарги Міністерства охорони здоров'я по іншій справі, а саме по справі за позовом ОСОБА_4 до Міністерства охорони здоров'я України, Державної санітарно-епідеміологічної служби України про стягнення недорахованої вихідної допомоги, компенсації за невикористані відпустки, на які працівник має право при звільненні згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством та моральної шкоди, в якій зазначено, що ДЗ «Лозівська лінійна санітарно-епідеміологічна станція на Південній залізниці» має відповідного правонаступника.

ОСОБА_4 вважала, що вказані матеріали існували на час розгляду апеляційним судом цивільної справи у 2013 році, однак не були враховані.

Статтею 361 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду заяви судом апеляційної інстанції) визначено, що рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв'язку з нововиявленими обставинами. Підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є: істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; встановлені вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправдиві показання свідка, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення; встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено незаконне або необґрунтоване рішення; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду; встановлена Конституційним Судом України неконституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (частина друга стаття 361 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду заяви судом апеляційної інстанції). Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 361 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду заяви судом апеляційної інстанції), є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Аналогічні роз?яснення викладені в пунктах 3, 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами».

Встановлено, що 16 червня 2015 року вчинено запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про припинення державної реєстрації юридичної особи - Державного закладу «Лозівська лінійна санітарно-епідеміологічна станція на Південній залізниці» без визначення правонаступництва.

Державний заклад «Лозівська лінійна санітарно-епідеміологічна станція на Південній залізниці» припинив свою діяльність, а свої функції частково передав до сфери управління Державної санітарно-епідеміологічної служби, яка разом з Міністерством охорони здоров'я України утворила в установленому порядку державні установи Державної санітарно-епідеміологічної служби для проведення лабораторних випробувань та інструментальних досліджень, якими є Лабораторні центри Державної-санітарно-епідеміологічної служби.

Суд апеляційної інстанції встановив, що обставини, на які посилається

ОСОБА_4 в своїй заяві про перегляд судових рішень у зв?язку з нововиявленими обставинами, не є нововиявленими в розумінні положень статті 361 ЦПК України, а тому дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_4

Частиною третьою статті 406 ЦПК України визначено, що касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують і підстав для скасування оскаржуваної ухвали немає.

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України Верховний суд вирішує питання про розподіл судових витрат.

Ураховуючи те, що ОСОБА_4 звільнено від сплати судового збору за подання касаційної скарги на ухвалу апеляційного суду Харківської області від 27 березня 2017 року, судові витрати слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись статтями 141, 400, 401, 406, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Харківської області від 27 березня 2017 року залишити без змін.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська