Постанова

Іменем України

07 червня 2018 року

м. Київ

справа № 341/1436/16-ц

провадження № 61-22231св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В.В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - Галицький районний центр зайнятості Івано-Франківської області,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу Галицького районного центру зайнятості Івано-Франківської області на рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 10 жовтня 2016 року, у складі судді Гаполяка Т. В., та рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 січня 2017 року, у складі колегії суддів: Максюти І. О., Матківського Р. Й., Фединяка В. Д.,

ВСТАНОВИВ :

У серпні 2016 року Галицький районний центр зайнятості Івано-Франківської області (далі - Галицький центр зайнятості) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення виплаченої допомоги по безробіттю.

Позовна заява мотивована тим, що 14 серпня 2013 року за заявою ОСОБА_4, останньому було надано статус безробітного та з 21 серпня 2013 року призначено виплату допомоги по безробіттю відповідно до пункту 1 статті 23 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (далі - Закон№ 1533-III), яку він отримував по 20 листопада 2013 року.

Управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі Івано-Франківської області (далі - УПФУ в Галицькому районі Івано-Франківської області) листом від 17 січня 2014 року повідомило Галицький центр зайнятості про те, що на виконання постанови Галицького районного суду Івано-Франківської області від 16 серпня 2013 року, ОСОБА_4 з 03 червня 2013 року призначено пенсію на пільгових умовах.

Позивач вказував на незаконність отриманої ОСОБА_4 допомоги по безробіттю, оскільки на день набуття ним статусу безробітного він був зайнятою особою та отримував пенсію. У зв'язку із цим просив суд стягнути з відповідача виплачену йому допомогу по безробіттю, загальна сума якої становить 3 596,49 грн.

Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 10 жовтня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що підставою для звернення відповідача до Галицького центру зайнятості є відмова УПФУ в Галицькому районі Івано-Франківської області у призначенні йому пенсії на пільгових умовах, у зв'язку із чим були відсутні обставини, що унеможливлюють визнання особи безробітною. Судом не встановлено факт приховування відповідачем отримання ним пенсії, що свідчить про відсутність підстав для стягнення з відповідача коштів, виплачених як допомога по безробіттю.

Рішенням апеляційного Івано-Франківської області від 16 січня 2017 року рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 10 жовтня 2016 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Галицького центру зайнятості виплачену допомогу по безробіттю за період з 11 по 21 листопада 2013 року у розмірі 390,90 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що недобросовісність дій відповідача, яка є підставою для повернення ним отриманої виплати по безробіттю, вбачається за період з моменту отримання ним копії ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду та до моменту звернення до центру зайнятості з заявою про зняття його з обліку, тобто з 11 по 21 листопада 2013 року. А тому сума нарахованої та сплаченої ОСОБА_4 за вказаний період грошової допомоги по безробіттю підлягає стягненню з останнього як така, що набута ним без достатньої правової підстави.

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Галицький центр зайнятості просить скасувати рішення суду першої інстанції та рішення суду апеляційної інстанції, в частині незадоволених позовних вимог, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права

Зміст доводів касаційної скарги зводиться до того, що судами попередніх інстанцій не було враховано, що з 21 серпня 2013 року по 21 листопада 2013 року відповідач отримував одночасно дві виплати: з Пенсійного фонду України та Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття. У зв'язку із цим, сума виплаченого забезпечення та вартості соціальних послуг повертається особою (безробітним) з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг.

Відповідач не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на касаційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги до касаційного суду не направив.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 липня 2017 року відкрито касаційне провадження за даною касаційною скаргою.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення

змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року вказану справу передано до Верховного Суду.

Касаційна скарга Галицького центру зайнятості не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат, встановлених положеннями статті 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не було надано суду доказів, що з його сторони було допущено рахункову помилку у виплаті ОСОБА_4 допомоги по безробіттю та не доведено факт недобросовісності з боку відповідача.

Частиною третьою статті 36 Закону № 1533-III встановлено, що сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Відповідно до статті 36 Закону № 1533-III застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Виходячи із наведених законодавчих положень, добросовісність безробітного полягає у своєчасному повідомленні Державної служби зайнятості України, в особі відповідного центру, про втрату ним права на отримання допомоги по безробіттю.

Із установлених судом обставин вбачається, що копію ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2013 року, якою залишено без змін постанову Галицького районного суду Івано-Франківської області від 16 серпня 2013 року про призначення ОСОБА_4 пенсії з 03 червня 2013 року, останнім було отримано 11 листопада 2013 року. При цьому до центру зайнятості з заявою про зняття його з обліку як безробітного він звернувся 21 листопада 2013 року.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позов центру зайнятості, апеляційний суд вірно виходив з того, що з 11 листопада 2013 року виникли обставини, які вплинули на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг безробітному ОСОБА_4 і про які він повинен був повідомити позивача.

У зв'язку із наведеним, колегія суддів погоджується із висновком апеляційного суду стосовно наявності факту недобросовісності з боку відповідача щодо отримання ним спірних коштів за період з 11 по 21 листопада 2013 року, та стягненню з відповідача підлягає та частина виплат, що була ним отримана протягом вказаного періоду.

Наведені в касаційній скарзі доводи відхиляються, оскільки судом апеляційної інстанції правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права та не порушено норми процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Залишаючи без змін рішення апеляційного суду, яким скасоване рішення суду першої інстанції, оцінка законності і обґрунтованості рішення місцевого суду колегією суддів не надається.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Галицького районного центру зайнятості Івано-Франківської області залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В.Пророк

І. М.Фаловська