Справа № 364/1245/17 Головуючий у І інстанції Макаренко Л. А.
Провадження № 22-ц/780/2006/18 Доповідач у 2 інстанції Мережко М. В.
Категорія 26 04.06.2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2018 року м.Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії судів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Мережко М.В.,

суддів: Волохова Л.А., Суханової Є.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Володарського районного суду Київської області від 01 березня 2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

встановив:

У листопаді 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог зазначало, що, ОСОБА_2 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписав заяву від 27 лютого 2013 року № б/н, згідно з якою отримав кредит у розмірі 25 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між ним і ПАТ КБ «ПриватБанк» договір, що підтверджується підписом у заяві.

Позивач свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, надавши Відповідачеві можливість розпоряджатися кредитними коштами в межах встановленого кредитного ліміту. Проте Відповідач не надав своєчасно грошові кошти на погашення заборгованості за кредитним зобов'язанням.

У зв'язку із неналежним виконанням зобов'язань перед банком, відповідач за станом на 10 серпня 2017 року має перед позивачем заборгованість у розмірі 61 204,70 грн, з яких:

- 28 218,85 грн. - заборгованість за «тілом» кредиту;

- 11 123,53 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом;

- 18 471,62 грн. - заборгованість за пенею;

- 500,00 грн. - штраф (фіксована частина);

- 2 890,70 грн. - штраф (процентна складова).

На підставі викладеного ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути із ОСОБА_2 на свою користь вказану заборгованість.

Рішенням Володарського районного суду Київської області від 01 березня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права просить рішення Володарського районного суду Київської області від 01 березня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Судом встановлено, що 27 лютого 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір шляхом підписання заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг. Підписом у названій анкеті-заяві ОСОБА_2 засвідчив свою згоду на те, що ця заява разом з «Умовами і Правилами надання банківських послуг», а також з «Тарифами банку» складає договір між ним і банком та що він зобов'язується виконувати ці «Умови і Правила надання банківських послуг» (а.с. 7).

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частинами першою, другою статті 10561 ЦК України встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною; тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

За визначенням частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому; друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Згідно ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Позивач зазначав, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Копії Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою позивач додав до позовної заяви.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість заперечень відповідача про те, що ним не підписувалася анкета-заява, а підпис на ній «візуально відрізняється від справжнього підпису Відповідача», оскільки ці обставини не підтверджені належними і допустимими доказами, клопотання про призначення почеркознавчої експертизи цих підписів суду не подавалися.

Разом з цим, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції керувався тим, що позивач не довів належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості у відповідача.

Так, у позовній заяві ПАТ КБ «ПриватБанк» вказує, що відповідач отримав кредит у розмірі 25 000 грн. У анкеті-заяві від 27 лютого 2013 року, копія якої додана до позову, а оригінал було надано суду в судовому засіданні 01 березня 2018 року для дослідження, вказаний розмір бажаного кредитного ліміту - 500 грн. (а.с. 7, 178).

В матеріалах справи також міститься довідка про зміну умов кредитування (а.с. 168), з якої вбачається, що кредитний ліміт Відповідача змінювався:

- 27.02.2013 р. - збільшено з 300 грн. до 1 500 грн.;

- 16.08.2013 р. - зменшено до 1 370 грн.;

- 04.06.2014 р. та 09.08.2016 р. кредитний ліміт складав 0,00 грн.;

- 11.08.2016 р. - (дата, з якої, як стверджено в додаткових поясненнях (а.с. 183-184), нараховується заборгованість) кредитний ліміт збільшено до 25 000 грн.

При цьому, встановивши відповідачеві 11 серпня 2016 року кредитний ліміт у розмірі 25 000 грн, ПАТ КБ «ПриватБанк» у позові просить стягнути з нього заборгованість за «тілом» кредиту у розмірі 28 218,85 грн. (а.с. 2), не вказуючи при цьому та не надаючи доказів і обґрунтувань на підтвердження подальшого збільшення кредитного ліміту до суми, яку просить стягнути позивач.

В матеріалах справи містяться також копії вимог позивача, надані відповідачем, про погашення заборгованості в іншому розмірі, ніж наведено в позові та Розрахунку заборгованості (а.с. 4-6), а саме: за станом на 05 березня 2017 року - 7 560 грн. (а.с. 60), а в доданому до позовної заяви Розрахунку позивача на цю дату - 37 276,07 грн.; на 14 червня 2017 року - 13 690 грн. (а.с. 61), а в Розрахунку позивача - 49 230,93 грн.

Крім того, суд дослідив та проаналізував усі надані позивачем виписки з карткового рахунку відповідача (а.с. 93-108, 143-150, 185-205). Із цих виписок вбачається, що відповідач, перебуваючи в місті Одеса:

- 11 серпня 2016 року о 09:43 год. поповнив готівкою одну із своїх карток в розмірі 25 000 грн. у терміналі самообслуговування в приміщенні відділення банку за адресою: пл. Соборна, 6, м. Одеса (а.с. 101, 147, 187);

- 11 серпня 2016 року о 10:43 год. відкрив депозит на суму 25 000 грн., перерахувавши ці кошти із своєї картки за допомогою системи «Приват24»;

- 11 серпня 2016 року о 13:36 год. зняв із своєї картки готівкою суму у 20 799,64 грн. у банкоматі відділення банку за адресою: вул. Садова, 7, м. Одеса.

Разом з цим, як вбачається з наданої позивачем довідки, ОСОБА_2 зареєструвався в системі «Приват 24» 17 жовтня 2016 року о 16:13 год. (а.с. 169), тобто, після того, як, згідно з розрахунками позивача, відкрив депозит, перерахувавши кошти через систему «Приват24».

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що, позивач не надав суду доказів на підтвердження того, що відповідачеві було надано кредит шляхом встановлення на картковий рахунок кредитного ліміту в розмірі не меншому за 28 218,85 грн., що позивач просить у позові (а.с. 2), оскільки, як видно з наданих позивачем документів, кредитний ліміт збільшувався 11 серпня 2016 року лише до 25 000 грн., при цьому, саме на таку суму відповідач поповнив свій картковий рахунок, а не зняв з нього готівку (а.с. 101, 147, 187).

Щодо перерахування відповідачем з кредитного рахунку 25 000 грн. на відкритий у цей же день (11 серпня 2016 року) депозит через систему «Приват 24», то ці обставини спростовуються довідкою самого ж Позивача про реєстрацію Відповідача в системі «Приват 24» лише 17 жовтня 2016 року (а.с. 169). А відтак, зняття коштів у цей же день в розмірі 20 799,64 грн. відбулося в межах поповнення картки на суму 25 000 грн., тобто не могло викликати заборгованість у сумі 28 218,85 грн.

Із пояснень представника позивача Торгана Б.В. вбачається, що у відповідача відкрито депозит в ПАТ КБ «ПриватБанк» з 11 серпня 2016 року (а.с. 183). Однак, з наявних у матеріалах доказів не вбачається за яких обставин було відкрито даний депозит і яким чином він пов'язаний із заборгованістю, що є предметом даного позову.

Відповідно до частин п'ятої, шостої статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, судом встановлено, що в позовній заяві (а.с. 1) та в анкетах-заявах (а.с. 7, 177-178, 180), відсутнє будь-яке зазначення процентної ставки за наданим Відповідачеві кредитом. Разом з цим, до позовної заяви додано витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» з різними процентними (відсотковими) ставками за цими картами, а саме: за картами «Универсальная, 30 дней льготного периода» (з відсотковою ставкою 3,0 % на місяць), «Универсальная, 55 дней льготного периода» (з відсотковою ставкою 2,5 % на місяць), «Универсальная Contract» (з відсотковою ставкою 1,7 % на місяць) та «Универсальная Gold» (з відсотковою ставкою 2,5 % на місяць), жодні з наведених умов кредитування не містять підпису Відповідача про ознайомлення його з цими умовами (а.с. 8). Так само із цього витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» вбачається, що ці карти різняться за розміром пені за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів.

Також різняться відсоткові ставки, зазначені в Розрахунках заборгованості (а.с. 4-6), доданих до позовної заяви (відповідно 30 %, 34,80 %, 43,20 %, 0,00 %, 3,50 %), якими до того ж не охоплено повного періоду, що досліджується, оскільки один Розрахунок заборгованості (а.с. 4) починається з 27 лютого 2013 року (тобто, зазначеної в позові дати укладення кредитного договору) та закінчується 01 квітня 2015 року, а інший Розрахунок (а.с. 5-6) починається з 01 серпня 2015 року і закінчується 10 серпня 2017 року.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; при цьому кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У свою чергу суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених ЦПК України, при цьому, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім визначених законом випадків (пункт 4 частини п'ятої статті 12, частина сьома статті 81 ЦПК).

На підставі викладеного та враховуючи відсутність підпису відповідача доданих до позовної заяви умовах кредитування за різними кредитними картами, а також суперечність даних щодо розміру наданого відповідачеві кредиту, відсутність підтвердження збільшення кредитного ліміту до розміру не меншому за 28 218,85 грн., що позивач просив стягнути як «тіло» кредиту, а відтак відсутність доказів на підтвердження розміру заявленої до стягнення заборгованості, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інтонації про те, що позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а відтак, у задоволенні позову необхідно відмовити.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що відповідач, укладаючи кредитний договір не мав сумнівів щодо його розумності та справедливості, а тому надав свою згоду на умови договору, запропоновані банком, оцінюються колегією суддів критично, оскільки дійсність укладеного між сторонами по справі договору є предметом розгляду в межах даної цивільної справи.

Твердження апелянта щодо надання ним всіх належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог також відхиляються судом як необґрунтовані.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду, в порядку ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказане рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382, 383, 384 України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Володарського районного суду Київської області від 01 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Мережко

Судді Є.М. Суханова

Л.А. Волохов