Справа № 588/915/18
№ провадження 2-о/588/76/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2018 року Тростянецький районний суд Сумської області у складі головуючої судді Щербаченко М.В., за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1, заявника ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Тростянці цивільну справу за заявою ОСОБА_3, заінтересована особа: ОСОБА_4 районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України,

У С Т А Н О В И В:

Заявник у червні 2018 року звернувся до суду з указаною заявою, яку мотивував тим, що його батько ОСОБА_2 помер 30 січня 2018 року у м.Макіївка Червоногвардійського району Донецької області. Причина його смерті невідома, але відомо, що він хворів раком. Документом, що підтверджує факт його смерті є свідоцтво про смерть серії №093233, видане 05.02.2018 року Червоногвардійським відділом запису громадського стану м.Макіївка Державної ОСОБА_5 Міністерства Юстиції «Донецької Народної Республіки». Заявник вказує, що отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану йому не вдалося, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій не можливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті.

Заявник звернувся до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану ОСОБА_4 районного управління юстиціїголовного територіального управління юстиції у Сумській області з приводу отримання свідоцтва про смерть батька, проте отримав відмову у державній реєстрації смерті у звязку з тим, що, для підтвердження факту смерті ОСОБА_2 було предявлено документ, виданий на території, де органи влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Посилаючись на указані обставини, заявник просить суд встановити факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 30 січня 2018 року у м. Макіївка, Донецької області.

У судовому засіданніФедорович ОСОБА_6 заяву підтримав, просив задовольнити, посилався на те, що його батько ОСОБА_2 залишив його у віці двох років з матірю, а сам поїхав до м.Макіївка Донецької області, з матірю офіційно не розлучався. У Макіївці батько жив зі співмешканкою тривалий час, а мати також стала жити з іншим чоловіком, від якого народила трьох дітей, молодших братів та сестру заявника. ОСОБА_2 вказав, що після окупації частини Донецької області батько із співмешканкою у 2014 році приїжджали до с.Жигайлівка, але побули близько двох тижнів і поїхали. Заявник вказав, що з батьком не спілкувався, але у лютому 2018 року йому повідомила співмешканка батька, що він близько року хворів на рак, і 30 січня 2018 року помер, вона передала свідоцтво про його смерть, видане на тимчасово окупованій території. ОСОБА_2 вказав, що мати його також померла раптом у грудні 2017 року у с.Боромля. Оскільки батько та мати не були офіційно розлучені, то батьком трьох дітей, яких вона народила від іншого чоловіка записали саме ОСОБА_2. Для вирішення питання призначення неповнолітнім братам та сестрам опікуна заявнику необхідно підтвердити факт смерті батька.

Представник заінтересованої особи у судове засідання не зявився, ОСОБА_4 районний відділ державної реєстрації актів цивільного станубув повідомлені належним чином про час і місце судового розгляду.

Ухвалою суду від 08 червня 2018 року заява була прийнята до розгляду і відкрито провадження.

Заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви, виходячи з таких мотивів.

Судом установлено, що заявник ОСОБА_3 є сином ОСОБА_2.

На підтвердження факту смерті 30.01.2018 року ОСОБА_2 у віці 43 роки в м. МакіївкаЧервоноргадського району заявник надав свідоцтво про смерть № 093233 від 05.02.2018, видане у м.Макіївка .

Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Частиною 1 статті 18 указаного Закону передбачено, що громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Згідно з переліком, затвердженим розпорядженням Кабінету Міністрів України про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення №1085-р від 07.11.2014 року м. Макіївка Донецької області входить до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Заявнику ОСОБА_4 районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Сумській області 07.06.2018 року було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті ОСОБА_2, оскільки заявником не було подано документу закладу охорони здоровя або судово-медичної установи встановленої форми, що підтверджує факт смерті (а.с.5).

Згідно із статтею 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правових режимів на тимчасово окупованих територіях України», будь-який акт, виданий органами, передбаченими частиною 2 вказаної статті, є недійсним та не створює правових наслідків.

Проте, Європейський суд з прав людини у справах «Кіпр проти Туреччини» і «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» констатував, що зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Європейський суд з прав людини, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Ураховуючи викладену практику Європейського суду з прав людини, суд вважаєза необхідне як виняток взяти до уваги документи про смерть осіб, видані на окупованій території України, і оцінити їх разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозвязку, оскільки можливість збору доказів смерті особи на окупованій території може бути істотно обмеженою, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав заявника.

З огляду на викладене, ураховуючи досліджені під час судового розгляду докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для установлення факту смерті на тимчасово окупованій території ОСОБА_2, оскільки законом не передбачено іншого порядку установлення цього факту.

На підставі пункту 8 частини 1 статті 430 ЦПК України сліддопустити негайне виконання рішення суду.

На підставі викладеного та керуючись вимогами статей 13, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_3 про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України задовольнити.

Установити факт смерті 30 січня 2018 року в місті Макіївка Донецької області ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішення суду підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення суду не зупиняє його виконання.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Сумської області через Тростянецький районний суд Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 14.06.2018 року.

Суддя М.В. Щербаченко