Провадження № 2/645/478/18
Справа № 645/4777/17
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 червня 2018 року м. Харків
Фрунзенський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого - судді Бабкової Т.В.,
при секретарі судових засідань Ляховій І.Ю.,
за участю представника позивача ОСОБА_2 на підставі довіреності від 12.12.2017 року ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Харківський завод транспортного устаткування» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку, -
Представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності від 12.12.2017 року, у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.
Представник Державного підприємства «Харківський завод транспортного устаткування» в судове засідання не зявився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, не зявився в судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву на позов.
За наявності одночасного існування умов, передбачених положеннями ст.280 ЦПК України, суд вважав можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечував позивач.
Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.
Судом встановлено, що наказом № 110-К від 29.06.2017 року ОСОБА_2 30.06.2017 року прийнятий на роботу на посаду начальника ремонтно-будівельної ділянки Державного підприємства «Харківський завод транспортного устаткування».
Наказом № 201-К від 28.09.2017 року, ОСОБА_2 28.09.2017 року звільнений з займаної посади за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України.
В порушення вимог ст. 116 КЗпП України, ДП «Харківський завод транспортного устаткування» у день звільнення позивача не здійснив виплату нарахованої заробітної плати.
Як вказав позивач у своїй позовній заяві, на момент звернення до суду із вказаним позовом, заборгованість по заробітній платі відповідачем не виплачена. Крім того, на час розгляду справи, відповідачем не спростована інформація позивача щодо не здійснення з ним розрахунку по заробітній платі.
10.10.2017 року ОСОБА_2 звертався з письмовою заявою до директора Державного підприємства «Харківський завод транспортного устаткування», в якій просив надати довідку про заборгованість по заробітній платі. Однак відповідачем не надана відповідь на запитувану інформацію.
Конституційне право громадян на оплату праці розглядається як одне з найбільш важливих та пріоритетних засад становлення і розвитку суспільства, ефективний засіб стимулювання працівників та службовців до належного та якісного виконання службових обовязків.
Згідно із ст.ст. 21, 43 Конституції України, ст.ст. 94, 115 КЗпП України, ст.ст. 21, 24 Закону України «Про оплату праці» кожна людина має право на заробітну плату за виконану роботу та її своєчасне одержання в повному обсязі.
Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені КЗпП України.
Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).
Відповідно до статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.
Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у звязку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України; Законами України: «Про оплату праці», та інш.
Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та інш. нормативно-правовими актами (ст. 94 КЗпП України).
Частиною першою ст. 233 КЗпП України визначено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позивачем не порушені строки звернення до суду, передбачені ст. 233 КЗпП України(позовна заява надійшла до суду 30.10.2017 року) з врахуванням положень рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 по справі №4-рп/2012.
При розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком (ст. 238 КЗпП України).
Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавцем, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата (ч. 1 ст. 115 КЗпП України).
Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок.
Як передбачено ст. 116 згаданого Кодексу, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівнику при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Розраховуючи розмір заборгованості по заробітній платі за період з 29.06.2017 року по 28.09.2017 року, суд виходить з наступного.
З розрахункового листка за серпень 2017 року вбачається, що за 13 змін ОСОБА_2 нараховано 4196,31 грн., разом утримано податнів та зборів 818,28 грн., належить до виплати 3378,03 грн. Борг за підприємством на кінець місяця (серпня 2017 року) становить 5217 грн. 66 грн. Виплачено працівникові через касу за період: липень 2017 року - 2839,64 грн., серпень 2017 року - 1000 грн.
Таким чином, борг підприємства по заробітній платі перед ОСОБА_2 за липень 2017 року становить 2839, 63 грн. (5217,66 грн. 1000,00 грн.), за серпень 2017 року 2378,03 грн. (4196,31 грн. - 818,28 грн. 1000,00 грн.), за вересень 2017 року 3378,03 грн. (заробітна плата, що належить до виплати за 13 змін 3378 грн.), а всього заборгованість по заробітній пллаті складає 8595,69 грн.
За таких обставин, до стягнення з ДП «Харківський завод транспортного устаткування» на користь ОСОБА_2 підлягає заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в сумі 8595,69 грн. з врахуванням утримання прибуткового податку з фізичних осіб та інших обовязкових платежів.
Як зазначалося раніше, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (ст. 117 КЗпП України).
Крім того, відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Абзацом другим п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 передбачено, що після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюються нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчисляється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.
Відповідно до абзацу третього п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.
Пунктом пятим розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 передбачено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Згідно з пунктом восьмого розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку).
В абзаці пятому п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 зазначено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обовязком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обовязкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.
Визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.09.2017 року по 05.06.2018 року, суд виходить з наступного.
Судом розрахована середню заробітну плату позивача за місяць, тобто за 13 змін, 3378,03 грн., тобто заробітна плата за одну робочу зміну становить 259,85 грн. (3378,03 грн. : 13 змін).
За період з 28.09.2017 року по 05.06.2018 року пройшли 170 робочих днів.
Отже, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.09.2017 року по 05.06.2018 року становить 44 174,50 грн. (із розрахунку 259,85 грн. х 170 днів).
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача ДП «Харківський завод транспортного устаткування» слід стягнути в дохід держави судовий збір у сумі 640,00 грн.
Крім того, у відповідність до положень ч.1 п.2) ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у межах виплати позивачу заробітної плати за один місяць.
На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, Законом України «Про оплату праці», Законом України «Про судовий збір», ст.ст. 4, 47, 94, 115-117, 232, 233, 238 КЗпП України, правовими позиціями ВСУ, рішенням КСУ від 15 жовтня 2013 року № 9- рп/201, ст.ст.13, 76-80, 133, 141, 263-265,280 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_2 до Державного підприємства «Харківський завод транспортного устаткування» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку задовольнити частково.
Стягнути з Державного підприємства «Харківський завод транспортного устаткування» на користь ОСОБА_2 нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 29.06.2017 року по 28.09.2017 року у розмірі 8595 (вісім тисяч пятсот девяносто пять) грн. 69 коп.; середній заробіток за період затримки розрахунку з 28.09.2017 року по 05.06.2018 року у розмірі 44 174 (сорок чотири тисячі сто сімдесят чотири) грн. 50 коп., а всього 52 770 (пятдесят дві тисячі сімсот сімдесят) грн. 19 коп. з врахуванням утримання прибуткового податку з фізичних осіб та інших обов'язкових платежів.
Стягнути з Державного підприємства «Харківський завод транспортного устаткування» на користь держави судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.
Рішення про стягнення заробітної плати в частині виплати за один місяць підлягає до негайного виконання.

Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст. ст. 284-285 ЦПК України.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Фрунзенський районний суд м. Харкова.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач ОСОБА_2, зареєстроване у встановленому порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_1.

Відповідач - Державне підприємство «Харківський завод транспортного устаткування», місцезнаходження: 61022, м. Харків, вул. Достоєвського, 3.

Повне судове рішення складено 13.06.2018 року.

Суддя