Справа № 714/537/18
Провадження № 2-о/714/31/18
У Х В А Л А

"13" червня 2018 р. м. Герца

Суддя Герцаївського районного суду Чернівецької області Акостакіоає О.Т. ., розглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління Пенсійного Фонду України у Чернівецькій області про встановлення факту звільнення з ВАТ « Молницьке» з 15.11.1997 року , -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду з вище вказаною заявою про просив встановити факт, що його було звільнено з ВАТ «Молницький» 15 листопада 1997 року.

Розглянувши заяву, вважаю, що вона не може бути прийнята до провадження суду з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом 5 ч.2 ст.293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У відповідності до розяснень, які містяться в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року №5, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду порядком окремого провадження за таких умов:

1. Факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з'ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

2. Встановлення факту не має бути пов'язано з наступним вирішенням спору про право, підвідомчого суду. Якщо при розгляді справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право, підвідомчий суду, або суд сам дійде висновку, що у даній справі встановлення факту пов'язано з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах .

Наявність спору про право, не підвідомчого судам, не є перешкодою для судового встановлення юридичного факту.

3. Заявник не має іншої можливості одержати чи поновити документи, які посвідчують факт, що має юридичні наслідки.

Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред'явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено, із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах громадянського стану тощо).

4. Чинним законодавством не передбачений інший позасудовий порядок встановлення юридичних фактів.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобовязаний зясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

В п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року №5 зазначено, що при вирішенні питання про підвідомчість справи суди мають право враховувати норми законодавчих актів, якими передбачено несудовий порядок встановлення певних фактів або визначено факти, які в даних правовідносинах можуть підтверджуватися рішенням суду. Зокрема відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року N 637, якщо документи не збереглися, підтвердження трудового стажу провадиться районними (міськими) відділами соціального захисту населення на підставі показань свідків; у інших випадках наявність певного стажу роботи визначається у порядку, передбаченому законодавством, що регулює правовідносини, з якими пов'язана необхідність встановлення цього стажу.

З поданої заяви ОСОБА_1 вбачається, що встановлення юридичного факту : «дати його звільнення з роботи» , йому потрібно для підтвердження юридичного стажу. Тому такий юридичний факт судом не може бути встановлений, оскільки існує інший, позасудовий порядок встановлення трудового стажу. Тому на підставі п.1ч.1 ст.186ЦПК України у відкритті провадження у справі слід відмовити.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. п.1ч.1 ст. 186, 258, 260, 272, 293, 315, 353 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження по справі про встановлення факту звільнення з ВАТ « Молницьке» з 15.11.1997 року.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня її вручення до Апеляційного суду Чернівецької області в порядку визначеному главою першою розділу пятого ЦПК України.

Суддя :