Справа № 465/5402/15 Головуючий у 1 інстанції: Козюренко Р.С.
Провадження № 22-ц/783/5459/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2018 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого Мікуш Ю.Р.,

суддів: Павлишина О.Ф., Приколоти Т.І.

секретар Бохонко Е.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Франківського районного суду м.Львова від 24 березня 2016 року за позовом ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 24 березня 2016 року позов задоволено; стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «Надра» станом на 18.06.2015 року заборгованість в сумі 49 370, 57 дол. США та пеню в розмірі 16 034, 81 гривень, а всього у гривневому еквіваленті згідно курсу НБУ 1 084 919, 26 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на користь держави 3654, грн.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 07 липня 2016 року рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з рлозгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2017 року ухвалу апеляційного суду Львівської області від 07 липня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 в апеляційній скарзі зазначає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Процесуальні порушення полягали у тому, що ОСОБА_2 не був належним чином повідомлений про час, місце та дату судового засідання. Зазначає, що ОСОБА_2 договір поруки особисто не підписував, а тому такий підлягає визнанню судом недійсним. Вважає, що судом безпідставно застосовано солідарний вид відповідальності .Як вказано позивачем і це підтверджено розрахунком та визано відповідачем ОСОБА_4 кредитні зобов»язання ОСОБА_4 не виконував з листопада 2014 року. Відповідно строк пред»явлення кредитором вимог до поручителя повинен обчислюватися з листопада 2014 року і закінчився в квітні 2015 року (в силу ст. 559 ЦК України). Проте банком подано позов 30 червня 2015 року, тобто з пропуском шестимісячного строку пред»явлення вимоги до поручителя, а тому на момент звернення з позовом в суд порука є припиненою в силу закону. Просить рішення Франківського районного суду м.Львова від 24 березня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

ОСОБА_4 в апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції та зазначає, що умовами договору передбачені окремі самостійні зобов»язання, які деталізують обов»язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов»язку, відтак право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу. Зважаючи на те, що банк не пред»являв до позичальника жодної досудової вимоги про дострокове повернення кредиту (тобто не встановив нового строку для повернення всієї суми кредиту), а також те, що на момент подання позову 30 червня 2015 року у апелянта ще не виник обов»язок із внесенням щомісячних обов»язкових платежів за період з липня 2015 року по липень 2027 року, сума заборгованості по тілу кредиту та процентам на момент подання позову не перевищувала 4738, 08 грн.. На момент звернення до суду існувало прострочення за 8 місяців період з листопада 2014 року по червень 2015 року, водночас сума одного мінімального платежу становила 592, 26 дол. США. Таким чином, заявлена вимога банку не може розглядатися як вимога про дострокове повернення частини позики (кредиту), що залишилася в розумінні ч.2 ст. 1050 ЦК України. Просить рішення Франківського районного суду м.Львова від 24 березня 2016 року скасувати та ухвалити нове, яким у позові відмовити.

Сторони по справі в судове засідання не з»явилися, хоч належним чином були повідомлені про день і час слухання справи. Представник відповідача ОСОБА_4-ОСОБА_6 завчасно отримав судову повістку про день і час слухання справи, а тому відповідно до ч.5 ст. 130 Цивільно-процесуального кодексу України вручення судової повістки представнкові учасника справи важається врученням і цій особі.

Згідно ч.2 ст.372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 30 липня 2007 року між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_4 було укладено Кредитний договір №186/48/07-f, відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 53 тис. доларів США на строк до 30 липня 2027 року та відсотками за користування кредитом у розмірі 12,49 % річних.

На забезпечення виконання умов кредитного договору ПАТ Банк «Надра» 29 лютого 2008 року уклав два окремі договори поруки із ОСОБА_2 та ОСОБА_5

Пред»являючи позов, ПАТ КБ «Надра» посилалось на те, що у результаті неналежного виконання умов кредитного договору утворилася заборгованість, яку позичальник та його поручителі, незважаючи на вимоги, не погасили.

Згідно приписів ст. 554 Цивільного кодексу України (далі ЦК) зазначено, що у разі порушення боржником зобов»язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

За змістом ч.1,2,4 ст.543 ЦК у разі солідарного обов»язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов»язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов»язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов»язаними доти, поки їхній обов»язок не буде виконаний у повному обсязі. Виконання солідарного обов»язку в повному обсязі одним із боржників припиняє обов»язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Відповідно до ст. 1050 ЦК якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов»язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 192 ЦК законним платіжним засобом, обов»язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України- гривня.

Згідно з ч.ч.1,3 ст.533 ЦК грошове зобов»язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов»язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Такий порядок визначено Декретом КМУ від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій, пені за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами України.

Отже, пеня, штраф може обчислюватися і стягуватися лише у національній валюті України- гривні.

Згідно умов Кредитного договору у разі неналежного виконання позичальником зобов»язань, банк має право звернутися в суд з вимогою про дострокове погашення кредиту в повній сумі, нарахованих процентах та пені.

Частиною 1 ст. 530 ЦК зазначено, якщо у зобов»язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання (неналежне виконання).

Із матеріалів справи та судом встановлено, що позивачем зобов»язаня за Кредитним договором виконано в повному обсязі так як надано відповідачу кредит у розмірі 53 000 доларів США, що підтверджується заявою на видачу готівки № NL-6 від 30 липня 2007 року.

У зв»язку з невиконанням відповідачем кредитних зобов»язань перед банком, станом на 18.06.2015 року у нього виникла заборгованість, яка згідно розрахунку банку становить 50 111, 20 доларів США.

Розрахунок заборгованості позивачем додано до матеріалів справи та такий відповідачами не спростовано. (а.с.20, 21).

Постановляючи рішення, суд першої інстанції виходив із здобутих в судовому засіданні доказів та стягнув суму заборгованості станом на день подачі позовної заяви в суд згідно представленого розрахунку.

Стягуючи суму боргу солідарно з позичальника та двох поручителів, судом першої інстанції не враховано, що умовами договорів поруки не передбачено солідарної відповідальності поручителів між собою. Норми закону, якими врегульована порука, також не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого.

Договори поруки, укладені банком з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 є самостійними, кожний із поручителів поручився відповідати перед кредитором разом як солідарні боржники із позичальником, проте не як солідарні боржники між собою.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові № 6-185цс/14 від 17 грудня 2014 року.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду у його резолютивній частині підлягає зміні.

Колегія суддів не погоджується із доводами апеляційної скарги в частині непогодження із представленими розрахунками, оскільки на їх спростування відповідачем не подано своїх розрахунків.

Щодо доводів апеляційної скарги, що Кредитний договір є недійсним, не підписувався поручителем ОСОБА_7 не підтверджено належними та допустимими доказами.

Апелянт ОСОБА_7 у апеляційній скарзі посилається на те, що з часу останнього платежу позичальником пройшло шість місяців, відтак договір поруки припинився. Колегія суддів не згідна з аргументами апеляційної скарги в цій частині, оскільки договір поруки укладено до 30 липня 2017 року.

Згідно ст.. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідачами по справі не надано належних та допустимих доказів, які б були підставою для скасування оскаржуваного рішення суду. Факт невиконання умов Кредитного договору відповідачами не заперечується.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 376 ч.1 п.4 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною 4 цієї статті зазначено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Відповідно до ст..268 ч.5 ЦПК датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст..ст. 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 383, 384,391 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_2 ОСОБА_8 та ОСОБА_4 задоволити частково.

Рішення Франківського районного суду м.Львова від 24 березня 2016 року змінити.

Постановити нове рішення.

Позовні вимоги ПАТ «Надра Банк» задоволити».

Стягнути солідарно з ОСОБА_4 (ІПН №) та ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» (МФО 380764, ) заборгованість станом на 18.06.2015 року в сумі 49 370,57 доларів США, що еквівалентно 1 068 874,45 грн. по курсу НБУ станом на 18.06.2015 року та пеню в розмірі 16 034,81 гривня- всього в гривневому еквіваленті згідно курсу НБУ на 18.06.2015 року 1 084 919,26 грн.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4 (ІПН №) та ОСОБА_5 (ІПН №) на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» (МФО 380764, ) заборгованість станом на 18.06.2015 року в сумі 49 370, 57 доларів США, що еквівалентно 1 068 874,45 грн. по курсу НБУ станом на 18.06.2015 року та пеню в розмірі 16 034, 81 грн.- всього 1 084 919,26 грн.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 в рівних частинах по 1218 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного суду на протязі тридцяти днів в порядку визначеному ст..389, 391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 29 травня 2018 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: О.Ф.Павлишин

ОСОБА_9