АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 640/10214/17

Провадження № 22-ц/790/2758/18

12 червня 2018 року

м.Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Овсяннікової А.І.

суддів - Коваленко І.П., Тичкової О.Ю.

розглянув у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду міста Харкова від 28 лютого 2018 року(суддя Ніколаєнко І.В.) по цивільній справі №640/10214/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріального та морального збитку внаслідок ДТП, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріального та морального збитку внаслідок ДТП.

В обґрунтування позову зазначає, що 03 грудня 2016 року ОСОБА_1, керуючи автомобілем НОМЕР_1, по вул. Астрономічній, 44А у м.Харкові, рухаючись заднім ходом не впевнився в безпечності руху та скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_2» під його керуванням.

Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Київського районного суду м.Харкова від 23 грудня 2016 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Згідно рахунку відновлювальних ремонтних робіт СТО «ТОВ АВТО ГРАФ Ф» матеріальний збиток ОСОБА_2 становить 27 735 грн. 40 коп.

Оскільки автомобіль «RENAULT» застраховано полісом обовязкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у страховій компанії «АЛЬФА - ГРАНТ», то за фактом пошкодження транспортного засобу страховою компанією йому виплачено 5 715 грн 94 коп.

ОСОБА_1 зобовязаний виплатити йому франшизу у сумі 2 000 грн.

Під час розгляду та збирання матеріалів за фактом ДТП він вимушений був їздити до страхової компанії «АЛЬФА - ГРАНТ», суду, експертів та витратив багато часу та матеріальних коштів, чим спричинено йому моральну шкоду.

Просить стягнути 20 019 грн. 46 коп., франшизу у сумі 2 000 грн., моральну шкоду у сумі 5 000 грн. та судові витрати.

Представники відповідача ОСОБА_1 заперечували проти задоволення позовних вимог.

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 28 лютого 2018 року позовну заяву ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму коштів відновлювального ремонту автомобіля у розмірі 20019 грн. 46 коп.; франшизу у сумі 2000 грн.; судовий збір в сумі 640 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення обґрунтовано тим, що внаслідок ДТП позивачу спричинено матеріальну шкоду, а тому з урахуванням виплати страхового відшкодування та франшизи з відповідача підлягає стягненню майнова шкода в розмірі 22019,46 грн. Доказів на підтвердження спричинення моральної шкоди, позивачем не надано, а тому в цій частині позов задоволенню не підлягає.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати у частині задоволенні позову та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову.

Позивачем не підтверджено розмір матеріальної шкоди, яку він вважає необхідною для ремонту його автомобіля, а саме 20 019,46 грн. Рахунок № НОМЕР_3 від 19 грудня 2016 року не є належним засобом доказування,оскільки він має відповідати вимогам Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність" та Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів щодо підтвердження розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку.

Документами, які дійсно підтверджують розмір завданої шкоди, є оцінка, звіт страхової компанії, протокол про огляд транспортного засобу, згідно яких вартість відновлюваного ремонту складає 9 259,13 грн.

Колегія суддів, вислухав суддю доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з тих обставин, що кошти, сплачені позивачем для відновлення автомобілю, підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи 03 грудня 2016 року по вул. Астрономічній, 44А ОСОБА_1, керуючи автомобілем НОМЕР_1, рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності руху та скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_2, який рухався позаду.

Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2016 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Згідно рахунку ТОВ «ОСОБА_3 Ф» № від 19 грудня 2016 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «PEUGEOT 206» становить 27735,40 грн.

Згідно до вимог ст. 1187 ч. 1,2 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Факт завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки не повязаний з виконанням цими особами обовязків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобовязання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобовязання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоровя, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають із обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обовязкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV).

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.

Сторонами договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобовязання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обовязок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобовязанні ним є страховик.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобовязання не створює обовязку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобовязання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань, деліктному та договірному.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобовязання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди.

Відповідно до ст. 1192, 1194 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Стягуючи з відповідача на користь ОСОБА_2 22019 грн. 46 коп. суд першої інстанції обґрунтовано виходив з цих вимог закону та обставин по справі.

Доводи ОСОБА_1, що сума ремонту визначена СК «АЛЬФА - ГРАНТ» і ця сума ними відшкодована, а тому підстав для стягнення більшої суми, визначеної ТОВ «ОСОБА_3 Ф» немає безпідставне.

Посилання відповідача щодо відсутності розрахунку шкоди безпідставне.

Згідно рахунку № НОМЕР_3 від 19 грудня 2016 року ТОВ «ОСОБА_3 Ф» вартість ремонту становить 23112 грн. 83 коп., ПДВ 4622 грн. 57 коп., а всього 27735 грн. 40 коп.

СК «АЛЬФА - ГРАНТ» сплачено позивачу 5715 грн. 94 коп., тобто, невідшкодована сума 22019 грн. 46 коп.

При цьому 2000 грн. франшиза безумовно підлягає стягненню з відповідача.

Отже, до стягнення підлягає 20019 грн. 46 коп., та 2000 грн. франшизи.

Безпідставне посилання відповідача, що автомобіль позивача до ДТП мав пошкодження, які не враховані при визначенні суми шкоди.

У протоколі огляду транспортного засобу від 09 грудня 2016 року зазначено, які механічні пошкодження отримані при цьому ДТП, а які отримані до цього(а.с.50).

В рахунку на ремонт автомобіля від 19 грудня 2016 року зазначено щодо ремонту саме з урахуванням пошкоджень при ДТП від 03 грудня 2016 року і не зазначено про ремонт будь-якого пошкодження, яке було отримано раніше.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем надані розрахунки спричиненої шкоди, які відповідачем не спростовані.

За таких обставин судом першої інстанції обґрунтовано стягнуто з ОСОБА_1, який є винуватцем ДТП, різниці між фактичною вартістю ремонту та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком.

Доказів на спростування витрат, понесених позивачем, відповідачем не надано.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують. Підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 Геннадійовича- залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду міста Харкова від 28 лютого 2018 року залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 червня 2018 року.

Головуючий А.І. Овсяннікова

Судді І.П. Коваленко

ОСОБА_4