31.05.2018 Справа № 363/3604/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.05.2018 року Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1,
за участі секретаря - ОСОБА_2,
позивача ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Вишгород цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу, вказавши, що 16.11.2016 року в м. Києві між нею та ОСОБА_4 було укладено договір позики грошей, у відповідності до якого позивач передав відповідачу грошові кошти у сумі 65 000 гривень, із кінцевим терміном повернення до 11.03.2017 року. Відповідач кошти не повертає, жодних дій направлених на виконання умов договору не вчиняє, тому у нього виникла прострочена грошова заборгованість на суму 65 000 гривень.

Крім того, на суму заборгованості нарахована сума інфляційних витрат у розмірі 3 780 гривень та 3 % річних у сумі 990 гривень.

У звязку із тим, що відповідач ОСОБА_4 грошові кошти не повертає, позивач вимушений звернутися із даним позовом до суду та просить стягнути з відповідача суму боргу за договором позики від 16.11.2016 року у сумі 65000 гривень, суму індексу інфляційних витрат у розмірі 3780 гривень, суму 3% річних від простроченої суми у розмірі 900 гривень, а загалом 69770 гривень та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 650 гривень.

Позивач у судовому засіданні позовні підтримала та просила про їх задоволення із викладених у позові підстав.

Відповідач до суду не зявився, про день та час слухання справи був належним чином повідомлений, про що свідчать поштові повідомлення, які знаходяться у матеріалах справи, заяви про розгляд справи за його відсутністю до суду не надходило.

Суд, дослідивши матеріали справи, пояснення свідка вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою ст. 206 цього Кодексу.

Згідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Судом встановлено, що 11 листопада 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач передає у власність ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 65 000 грн., а ОСОБА_4 зобовязався повернути ОСОБА_3 позику в строк до 11 березня 2017 року. Згідно п. 2 даного договору грошові кошти у сумі 65 000 грн. ОСОБА_4 одержав до підписання цього договору (а.с. 5).

У судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив, що позивач є його тіткою, з відповідачем він познайомився за родом своєї діяльності. Під час спільної праці відповідач повідомив, що бажає позичити гроші, а оскільки у позивачці були гроші розміщені на депозитних рахунках банку, він запропонував вирішити питання щодо пропозиції ОСОБА_4 В подальшому, він разом з позивачем приїхали до відповідача де відбувалась передача грошей, а відповідач надав договір позики грошей, у якому власноруч зазначив свої анкетні дані та інші відомості, останній також зобовязувався поставити свою печатку, але під час складання договору повідомив, що печатку забув. Позивач має на утриманні дитину інваліда. У звязку із чим, коли він дізнався про неповернення грошей відповідачем, сам звернувся до відповідача з вимогою щодо їх повернення та ОСОБА_4 неодноразово йому повідомляв, що поверне гроші, але не зробив цього до теперішнього часу.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.545 ЦК України прийнявши виконання зобовязання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Виключно наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого зобовязання.

Таким чином, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або договір, які є доказом не лише укладання договору, але й посвідчення факту передання грошової суми позичальнику. Саме такий правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року по справі 6-79/цс14.

Через неналежне виконання своїх зобовязань, суми позики відповідачем не повернуті та виникла заборгованість у сумі 65 000 гривень.

Крім того, відповідно до п. 2 ст. 625 ЦК України, боржник який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні витрати за договором позики від 11.11.2016 року становить 3 780 гривень. Компенсація 3% річних за прострочення зобовязання складає 900 гривень.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязується повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

В порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором не виконав.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У звязку з тим, що в порушення вимог договорів відповідач належним чином не виконує свої зобовязання, з ОСОБА_4 підлягає стягненню сума заборгованості у розмірі 65 000 гривень, сума інфляційних витрат у розмірі 3 780 гривень, сума 3% річних від простроченої суму у розмірі 900 гривень та загалом 69 770 гривень.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню сплачений судовий збір у сумі 650 гривень.

На підставі ст. ст. 11, 15, 16, 264, 524, 526, 533, 536, 612, 625, 1049-1050 ЦК України, ст.ст.10,11,12,13,76-81,258,259,263-265,268,273,353 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму боргу за договором позики від 16.11.2016 року у сумі 65000 гривень, суму індексу інфляційних витрат у розмірі 3780 гривень, суму 3% річних від простроченої суми у розмірі 900 гривень, а загалом 69770 (шістдесят девять тисяч сімсот сімдесят) гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму сплаченого судового збору у розмірі 650 (шістсот пятдесят) гривень.

Повний текст рішення суду складений 07.06.2018 року.

Позивач: ОСОБА_3, зареєстрована за адресою: м. Київ 45, АДРЕСА_1, ІПП НОМЕР_1.

Відповідач:Плюта ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПП НОМЕР_2.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення, за приписами ч. 1 ст.354 ЦПК України.

Відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (03.10.2017) до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Апеляційного суду Київської області через Вишгородський районний суд Київської області.

СУДДЯ - І.Ю.КОТЛЯРОВА