Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 травня 2018 року Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Попрас В.О.,
при секретарі - Томіної І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом за позовом ОСОБА_1 міської ради до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про стягнення суми, -
В судовому засіданні представник позивач позов підтримав, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Відповідачка та її представники в судовому засіданні позов не визнали, посилаючись на те, що на підставі рішення Київського районного суду м. Харкова від 12.04.2012 р. вона є власником 1/4 частини нежитлової будівлі, яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 106. Співвласником цієї нежитлової будівлі є ОСОБА_3, якому належить 3/4 частини будівлі. Між співвласниками нежитлової будівлі, не досягнута домовленість щодо порядку користування належними їм частинами в праві власності. ОСОБА_3 захопив всі приміщення, не дає доступу ОСОБА_2 до приміщень, не бажає домовлятись про визначення порядку користування належними кожному нежитловими приміщеннями. ОСОБА_3 чинить відповідачці перешкоди в користування належною їй частиною в праві власності на нежитлову будівлю. За таких обставин, відповідачка зазначає, що вона не користується земельною ділянкою або будь-яку її частиною, тому вважає, що земельна ділянка не є безпідставно набутим майном у розумінні положень статті 1212 ЦК України, оскільки ОСОБА_2 законно на підставі рішення суду набула право власності на нерухоме майно, розташоване на цій земельній ділянці. Також зазначає, що правове регулювання відносин, пов'язаних із використанням земельних ділянок, здійснюється спеціальним земельним законодавством, що виключає можливість стягнення з відповідача коштів у порядку статей 1212 - 1214 ЦК України. Тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 міської ради.
Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.
Частиною четвертою статті 120 Земельного кодексу України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.
Статтею 181 ЦК України встановлено, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.
Відповідно, користування, володіння та розпорядження зазначеною нерухомістю неминуче призводить до фактичного використання земельної ділянки, на якій така нерухомість знаходиться. Іншими словами, неможливо здійснювати правомочності власника будівлі не використовуючи земельної ділянки під такою будівлею.
Згідно ч. 4 ст. 319 ЦК України - власність зобов'язує.
Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном, що встановлено ст.360 ЦК України.
Як вбачається із положень ст. 120 ЗК України, виникнення права власності на об'єкт нерухомості не є підставою для автоматичного виникнення права власності чи укладення договору оренди земельної ділянки.
Водночас за змістом ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Зважаючи на ці положення, новий власник земельної ділянки не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно до вимог законодавства.
Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що з моменту виникнення права власності на нерухоме майно у власника виникає обов'язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, розташовану під цією будівлею.
Відповідно до інформаційної довідки від 24.10.2017 № 101299133, листа Управління Держгеокадастру у м. Харкові Харківської області від 05.08.2016 № 19-20.08-3-3488/20-16 та листа Департаменту земельних відносин ОСОБА_1 міської ради від 19.08.2016 № 5919/0/225-16 речові права відповідача на земельну ділянку по вул. Пушкінській, 106 у м. Харкові не зареєстровані.
Таким чином, відповідачка ОСОБА_2, набувши право спільної часткової власності на об'єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці комунальної форми власності, належним чином не оформила правовідносин щодо користування земельною ділянкою.
Відповідачка ОСОБА_2 у період з 01.05.2015 по 30.09.2017 не сплачувала за користування земельною ділянкою плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі, внаслідок чого зберегла у себе майно - грошові кошти.
Зазначені законодавчі приписи та встановлені ОСОБА_1 міською радою фактичні обставини стали підставою для звернення до суду із цим позовом до ОСОБА_2 про повернення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за використання земельної ділянки комунальної власності по вул. Пушкінській, 106 у м. Харкові.
За результатами обстеження складено акт обстеження земельних ділянок, визначення їх меж, площ та конфігурації. Межі земельної ділянки визначені відповідно до меж паркану та зовнішніх меж нежитлової будівлі.
Відповідно до ст.206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Статтею 14 Податкового кодексу України визначено, що платою за землю є обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Відповідач не є ані власником, ані постійним землекористувачем земельної ділянки, а тому не є суб'єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього, як землекористувача, є орендна плата (ст. 14.1.72 ПК України).
Податковим кодексом України визначено, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є обов'язковим платежем, а його розмір визначається на підставі законодавчих актів, тобто є регульованою ціною (ст. 14.1.125, 14.1.136, 288.5 ПК України).
З часу виникнення права власності на нерухоме майно у ОСОБА_2 виник й обов'язок сплачувати грошові кошти за використання земельної ділянки у встановленому законодавством розмірі.
У період з 01.05.2015 по 30.09.2017 не сплачувала за користування земельною ділянкою плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі.
Відповідно ст. 286.6. Податкового кодексу України плата за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб, зокрема пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності.
Власники нежитлової будівлі по вул. Пушкінській, 106 у м. Харкові не сплачували за користування земельною ділянкою плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі.
ОСОБА_1 міською радою зроблено розрахунки розміру безпідставно збережених коштів пропорційно часткам кожного із власників у вищевказаній нежитловій будівлі, які розраховано як розмір плати за земельну ділянку комунальної власності у формі орендної плати за землю, який нараховується та сплачується за регульованою ціною, встановленою уповноваженими органами державної влади та органами місцевого самоврядування.
Відповідно до статей 1212 - 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана повернути потерпілому це майно та відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна.
Таким чином, відповідачка зберегла кошти, не сплачуючи орендну плату за користування земельними ділянками за відсутності укладеного договору, тим самим збільшує вартість власного майна, а позивач втрачає належне йому майно (кошти від орендної плати), тобто відбувається факт безпідставного збереження саме коштів у розмірі орендної плати відповідачем за рахунок позивача.
А відтак, розмір збережених відповідачем коштів від безпідставно набутого майна, який підлягає відшкодуванню, розрахований позивачем с складає 115101,23 грн., виходячи з розміру орендної плати за землю, зменшений на розмір безпідставно зроблених відповідачем платежів за використання землі у вигляді земельного податку.
Внаслідок використання відповідачем вищевказаної земельної ділянки без укладення договору оренди землі, територіальна громада міста Харкова в особі ОСОБА_1 міської ради позбавлена можливості отримати дохід у такому розмірі від здачі спірної земельної ділянки в оренду, чим порушені охоронювані законом права та інтереси позивача щодо неодержаної грошових коштів у розмірі орендної плати за землю.
Вищезазначене відповідає позиції Верховного Суду України у справі № 922/1008/15 від 30.11.2016, у справі № 922/1009/15 від 07.12.2016, у справі № 922/207/15 від 12.04.2017.
Суд не погоджується з доводами відповідачки про відмову в позові, оскільки ОСОБА_2 не користується земельною ділянкою чи будь-якою її частиною, так як співвласник нежитлового приміщення ОСОБА_2 захопив всі приміщення, чинить ОСОБА_3 перешкоди в користування належною їй частиною в праві власності на нежитлову будівлю, враховуючи наступне.
Відносини з приводу порядку користування спільною частковою власністю, є виключно внутрішні відносини співвласників такого майна і не стосуються правовідносин, які скалилися між ОСОБА_1 міською радою та відповідачкою.
Внутрішні правовідносини співвласників майна не впливають на персональний обов'язок кожного щодо участі у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.
Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 міської ради слід задовольнити та стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 115101 грн. 23 коп.
У відповідності зі ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідачки на користь позивача понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору.
Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 79, 88, 209, 212, 213-215 ЦПК України, ст. ст. 181, 319, 360, 1212-1214 Цивільного кодексу України, ст.ст. 12, 80, 83, 120, 125, 206 Земельного кодексу України, ст.ст. 14, 286.6 Податкового кодексу України, суд
Позов ОСОБА_1 міської ради задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 міської ради сплачений судовий збір у розмірі 1726 грн. /одну тисячу сімсот двадцять шість грн./
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У випадку проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк для апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмовити у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Повний текст рішення виготовлено 07.06.2018 р.

СУДДЯ