Справа № 462/4007/13 Головуючий у 1 інстанції: Колодяжний С.Ю.
Провадження № 22-ц/783/159/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2018 року м.Львів

Справа № 462/4007/13

Провадження № 22ц/783/159/17

Апеляційний суд Львівської області в складі:

головуючого Приколоти Т.І.,

суддів Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.,

секретар Іванова О.О.

з участю ОСОБА_2

розглянув апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_2

на рішення Залізничного районного суду м.Львова, ухваленого у м.Львові 16 жовтня 2015 року (суддя Колодяжний С.Ю.)

у справі

за позовом ОСОБА_3 до Федеральної державної бюджетної наукової установи «Тамбовський науково-дослідний інститут сільського господарства» та Середньоросійського філіалу Федеральної державної бюджетної наукової установи «Тамбовський науково-дослідний інститут сільського господарства»

про стягнення коштів, відшкодування шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернувся з позовом про стягнення з відповідачів 113 184 грн., що становить 14 148 доларів США, боргу за невиконання рішення Залізничного районного суду м.Львова від 2 липня 1999 року, збільшення розміру щомісячного відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок трудового каліцтва, визначеного рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 2 липня 1999 року і з 1 січня 2014 року стягнення з відповідачів щомісячно по 960 грн., що складає 120 доларів США, а також стягнення з відповідачів 16 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 20 червня 1986 року з ним стався нещасний випадок на виробництві внаслідок якого він отримав ІІІ групу інвалідності. Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 2 липня 1999 року з Середньоросійської науково-дослідної фітопатологічної станції на його користь стягнуто 7200 грн., що складає 1823 доларів США заподіяної шкоди за отриману виробничу травму внаслідок трудового каліцтва та вирішено з 1 січня 1999 року щомісячно стягувати з відповідача по 200 грн., що становить 51 долар США, шкоди, заподіяної внаслідок трудового каліцтва. Згідно даного рішення суду були видані виконавчі листи, які направленя для виконання в Тамбовський відділ судових приставів по Тамбовській області. Однак відповідач, виконавши вказане рішення в частині відшкодування 7200 грн., безпричинно не виконує рішення суду в частині щомісячних виплат на відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок трудового каліцтва, у звязку з чим утворилась заборгованість, яка з 1 січня 1999 року по 31 липня 2008 року складає, із розрахунку 51 долар США за місяць, 5253 доларів США. Крім цього, зазначає, що Постановою Верховної Ради Російської Федерації від 24 грудня 1992 року № 4214-1 затверджені і введені в дію з 1 грудня1992 року нові Правила відшкодування роботодавцем шкоди, заподіяної працівникам каліцтвом, професійним захворюванням чи іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, згідно ст.11 яких при підвищенні вартості життя сума відшкодування збитків підлягає індексації і всі суми відшкодування заробітку повинні збільшуватись пропорційно до підвищення мінімального розміру оплати праці. Вважає, що з 1 серпня 2008 року по 2013 рік щомісячна сума відшкодування повинна становити 120 доларів США і відповідно загальна сума відшкодування за період з вказаний період 113184 грн. Стверджує, що неправомірними діями відповідачів йому завдано моральну шкоду, яку оцінює в 16000 грн.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 16 жовтня 2016 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3

Рішення суду оскаржила представника ОСОБА_3-ОСОБА_2

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм процесуального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, про задоволення позову. Зазначає, що з 1 серпня 2008 року по 2013 рік щомісячна сума відшкодування з відповідачів на користь позивача повинна становити 120 доларів США і відповідно загальна сума відшкодування за період з 1 січня 2009 року по 2013 рік 113184 грн. Також вважає, що неправомірними діями відповідачів позивачу заподіяно моральну шкоду, яку він оцінює в 16000 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до вимог ст.ст. 3, 4 ЦПК України у чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення редакції, ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у визначений законом спосіб.

На підставі ст.ст.10-11, 58-61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Судом встановлено, що позивач перебував в трудових відносинах із Середньоросійською науково-дослідною фітопатологічною станцією, працював на посаді столяра 4-го розряду.

20 червня 1986 року з ним стався нещасний випадок на виробництві, в результаті якого йому встановлено інвалідність ІІІ групи.

Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 2 липня 1999 року позов ОСОБА_3 задоволено частково, стягнуто із Середньоросійської науково-дослідної фітопатологічної станції 7200 грн. заподіяної шкоди внаслідок трудового каліцтва, що за курсом НБУ складало 1823 долари США, та вирішено стягувати з відповідача на користь ОСОБА_3, починаючи з 1 січня 1999 року, щомісячно 200 грн., що відповідає 51 долару США, - шкоди, заподіяної внаслідок трудового каліцтва.

Рішення суду набрало законної сили і позивачу був виданий виконавчий лист, який скеровано для виконання за місцем знаходження боржника.

27 липня 2001 року ухвалою Тамбовського обласного суду Тамбовської області Російської Федерації було дозволено примусове виконання вказаного рішення на території Російської Федерації.

Рішення суду в частині стягнення із Середньоросійської науково-дослідної фітопатологічної станції 7200 грн. заподіяної шкоди виконано.

З довідки про перейменування організації № 42 від 11 березня 2015 року вбачається, що Середньоросійська науково-дослідна фітопатологічна станція 2 квітня 2003 року реорганізована в формі приєднання до Державної наукової установи Тамбовського науково-дослідного інституту сільського господарства Россільгоспакадемії в Філіал Державної наукової установи Тамбовського науково-дослідного інституту сільського господарства Россільгоспакадемії, який 18 березня 2010 року перетворений в Середньоросійський філіал Державної наукової установи Тамбовського науково-дослідного інституту сільського господарства Російської академії сільськогосподарських наук, а 20 серпня 2014 року перейменований в Середньоросійський філіал Федеральної державної бюджетної наукової установи «Тамбовський науково-дослідний інститут сільського господарства».

ОСОБА_3 посилається на те, що підставою позову є невиконання рішення Залізничного районного суду м.Львова від 2 липня 1999 року в частині щомісячного стягнення на його користь 200 грн., що відповідає 51 долару США, - шкоди, заподіяної внаслідок трудового каліцтва, що призвело до утворення боргу.

Під порушенням цивільного права розуміється такий стан субєктивного права, при якому особа зазнала протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого її субєктивне право зазнало зменшення або ліквідації як такого. Про невизнання цивільного права свідчать дії учасника цивільного правовідношення, який несе юридичний обов»язок перед особою, що спрямовані на заперечення у цілому або у певній частині суб»єктивного права іншого учасника цивільного правовідношення, внаслідок якого особа позбавлена можливості реалізувати своє право. Оспорювання цивільного права це такий стан цивільного правовідношення, при якому між учасниками існує спір з приводу наявності чи відсутності субєктивного права у сторін, а також належності такого права певній особі.

Суд, ухваливши 2 липня 1999 року рішення, захистив порушене право ОСОБА_3

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позивачу належало звернутися із відповідно скаргою (заявою) в порядку судового контролю за виконанням рішення суду, якщо він вважає, що таке не виконується, хоча жодних доказів цього не надав, а його звернення з позовом про повторне стягнення щомісячної суми є безпідставним, не грунтується на законі, оскільки судом вже прийнято рішення щодо такого стягнення.

ОСОБА_3 посилається, як на підставу своїх позовних вимог, на ст.11 Правил відшкодування роботодавцями шкоди, заподіяної працівникам каліцтвом, професіональним захворюванням або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням ними трудових обовязків, затверджених Постановою Верховної Ради Російської Федерації № 4214-1 від 24 грудня 1992 року.

Згідно ст.11 Правил при підвищенні вартості життя сума відшкодування збитків підлягає індексації. Всі суми відшкодування заробітку повинні збільшуватись пропорційно до підвищення мінімального розміру оплати праці. При відшкодуванні заробітку або його частини по інвалідності, яка призначена потерпілому у звязку з трудовим каліцтвом, а також інші види пенсій, призначених як до, так і після трудового каліцтва в рахунок відшкодування збитку не зараховується.

Разом з тим, вказана Постанова втратила чинність з прийняттям Федерального закону від 24 липня 1998 N 125-ФЗ «Про обовязкове соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань» і відповідно не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Інших правових підстав для збільшення щомісячного стягнення з відповідачів шкоди, заподіяної внаслідок трудового каліцтва позивачем не наведено.

Поряд з цим, законодавство України, як і Російської Федерації, закріплює положення, згідно з якими за заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду. Зокрема, це передбачено ч.2 ст.1208 ЦК України.

Отже, законом передбачено право потерпілого на перерахунок раніше визначеного розміру відшкодування йому шкоди, завданої ушкодженням здоровя.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову в цій частині та в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем не надано належних доказів, коректного розрахунку розміру збільшення щомісячного стягнення з відповідачів шкоди, заподіяної внаслідок трудового каліцтва, в залежності від збільшення розміру мінімальної заробітної плати. Доводи ОСОБА_3, що з 1 серпня 2008 року щомісячне відшкодування слід рахувати в розмірі 120 доларів США суд розцінює як припущення, оскільки в основу розрахунку належить приймати вихідні дні, зокрема щодо розміру мінімальної заробітної плати, закріплені законодавством, а не приблизні цифри, які не обгрунтовані.

ОСОБА_3 не доведено належними доказами підставності своїх позовних вимог щодо стягнення різниці між сумою, яка мала бути виплачена позивачу в зв'язку із збільшення розміру мінімальної заробітної плати та сумою, яка була визначена рішенням суду від 2 липня 1999 року.

Не підлягає задоволенню позов і в частині зобовязання відповідачів щомісячно виплачувати позивачу по 960 грн. або 120 доларів США, починаючи з 1 січня 2014 року, оскільки такий розмір відшкодування не є належно обгрунтованим.

Оскільки вимоги позивача про відшкодування шкоди у визначеному ним розмірі є недоведеними, у суду не було підстав задовольняти наступну, похідну вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди. В матеріалах справи відсутні докази ухилення відповідачів від відшкодування шкоди в порядку, визначеному рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 2 липня 1999 року.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалене судом на підставі наявних у справі доказів, оцінених судом належним чином кожного окремо на їх достовірність, допустимість та достатність, взаємний звязок у сукупності; встановлених судом обставини.

При встановленні зазначених обставин судом першої інстанції не було порушено норм матеріального і процесуального права, рішення суду відповідає вимогам закону та обставинам справи. Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних по справі доказів.

З такими висновками суду належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Підстави для скасування рішення суду відсутні, а тому апеляційну скаргу належить відхилити

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 16 жовтня 2015 року залишити без змін, апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_2- без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 29 травня 2018 року.

Головуючий (підпис)

Судді (підписи)

З оригіналом згідно:

Судове рішення набрало законної сили 24.05.2018 року

Суддя Т.І. Приколота

Дата оформлення 29.05.2018 року

Помічник судді М.Б. Борачок