Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 333/7061/17 Головуючий у 1 інстанції: Ярошенко А.Г.
провадження № 22-ц/778/2095/18 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Подліянової Г.С.

Кочеткової І.В.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 березня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідач не виконує умови кредитного договору № б/н, укладеного 23.10.2010р.

При цьому, ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором виконало, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, а відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав, допустивши виникнення заборгованості, яка станом на 30.09.2017р. становить 57 709,74 грн. та складається з наступного: 2 958,05 грн. - заборгованість за кредитом; 47 727,42 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 800,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафу відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг, зокрема, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 2 724,27 грн. - штраф (процента складова).

Посилаючись на вказані обставини ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором у розмірі 57 709,74 грн. та судові витрати.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 березня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність у зв»язку з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В апеляційній скарзі зазначено, що відповідно до Умов і правил надання банківських послуг картковий рахунок відкривається на невизначений строк. Відповідачу ОСОБА_3 під час укладення договору видавалась кредитна картка № НОМЕР_1 зі строком дії до 10/17. А тому суд, не з»ясувавши вказані обставини, безпідставно вважав, що банком пропущено строк позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно із ст. 274 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи та справи що виникають з трудових правовідносин.

Даний спір підлягає під вказане визначення наведених норм закону, а тому апеляційний розгляд відбувається у спрощеному позовному провадженні без проведення судового засідання та виклику учасників справи.

В обґрунтування апеляційної скарги банк вказував, що не погоджується з рішенням щодо пропуску ним позовної давності, оскільки судом неправильно визначено момент, з якого слід обліковувати строк позовної давності.

Відповідач ОСОБА_3 скористалась своїм правом щодо надання відзиву на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що не заперечує, що отримала від позивача банківську картку із встановленим кредитним лімітом у розмірі 1500 грн., але не погоджується з отриманням більшого розміру кредитних коштів та наявністю заборгованості, вважаючи, що вона кредит погасила протягом дії картки, на що вказує сума внесених нею на картрахунок коштів у розмірі 12 480 грн. Вважає, що сума заборгованості не підтверджена банком належними і допустимими доказами. Зазначає, що вона не підписувала «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», працівники банку її з ними не ознайомлювали, а тому вони не можуть бути складовими укладеного між нею та банком договору. Вважає, що суд вірно визнав пропущеним банком строк позовної давності для звернення до неї з позовом про стягнення заборгованості.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За вимогами ч. 4 вказаної процесуальної норми, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374, 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем пропущено строк позовної давності.

В апеляційній скарзі банк наголошує на тому, що такі висновки суду є неправильними, оскільки суд не з»ясував повно та всебічно дійсних обставин справи, припустившись неповноти у їх встановленні, що призвело до її неправильного вирішення, зокрема, судом був неправильно визначений момент, з якого слід обліковувати строк позовної давності.

Встановлено, що 23.10.2010р. ОСОБА_3 була підписана анкета-заява, спрямована на адресу ПРИВАТБАНКУ, у якій вона просила видати їй кредитну картку «Універсальна» ( а.с. 7).

Договір про надання банківських послуг є договором приєднання, та відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України умови такого договору встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, а друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У пункті 14.8 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що банк та користувач укладають договір щодо порядку та умов використання електронного платіжного засобу. Банк перед укладенням договору зобов»язаний ознайомити користувача з умовами договору про використання електронного платіжного засобу, ознайомити з тарифами на обслуговування електронного платіжного засобу та правилами користування електронним платіжним засобом. Банк зобов»язаний забезпечити викладення цієї інформації в доступній формі й розмістити її в доступному для користувача місці, а також надати на його вимогу в письмовій або електронній формі.

Відповідно до підписаної ОСОБА_3 анкети-заяви, відповідач погодилась вважати Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи банку та Пам»ятку клієнта складовими частинами договору, з якими вона ознайомлена, повністю згодна, їх зміст розуміє, та їх положення зобов'язується виконувати.

Особисте підписання ОСОБА_3 бланку цієї анкети-заяви без застереження щодо незгоди з будь-якими її графами чи відомостями, остання не заперечувала, а тому вважається, що вона погодилась із такою формою договору.

Вказані норми не встановлюють обов»язкового підписання всіх складових документів, які складають один цілий договір, а узгодження приєднання до них з боку сторони, яка не приймає участь у їх розробці та лише приєднується до них, може відбуватись у будь-якій формі, зокрема, підписанням типового бланку або типової Анкети-заяви.

З долученої до справи копії заяви вбачається, що навіть в назві цього документа визначено, що це Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ( а.с. 7).

Отже, відповідачем було підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів банку, а тому ОСОБА_3 приєдналась до тих Умов і Правил надання банківських послуг, які діяли на цей час, а саме, у редакції від 06.03.2010р., яка затверджена наказом № 906 СП-2010-256, та які містяться у матеріалах справи.

Заперечуючи укладення договору з Приватбанком на таких умовах, про що написала у відзиві на апеляційну скаргу, відповідач не оскаржила рішення суду, яким відмовлено в задоволенні позову банку не з підстав його необґрунтованості або неукладеності договору між сторонами, а з підстав пропуску строку позовної давності.

Таким чином, укладення між сторонами у справі договору у вищезазначеній формі є встановленим судом та ці обставини відповідач не оскаржила.

Умови та Правила надання банківських послуг передбачають наступні умови договору:

- п. 1.1.2.5 клієнт зобов»язаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за користування ним, перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати комісію;

- п. 2.1.1.12.6 - за користування кредитом та овердрафтом банк нараховує проценти у розмірі, встановленому тарифами банку із розрахунку 360 календарних днів у році;

- п. 2.1.1.12.6.3 проценти за користування кредитом (кредитним лімітом) та/або овердрафтом нараховуються в дату сплати. При цьому, проценти нараховуються щомісячно за кожен календарний день за фактично використані в рахунок кредиту та/ або овердрафту кошти з дня списання суми з картрахунку до дня, коли кредит (кредитний ліміт) та/або овердрафт становляться простроченим кредитом;

- п. 1.1.5.20 при порушенні клієнтом строків платежів за будь-яким грошовим зобов»язанням, передбаченим цим договором більше, ніж на 30 днів, клієнт зобов»язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісій;

Тарифами, про ознайомлення та згоду з якими вказувала відповідач в анкеті-заяві, для користування кредиткою «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» передбачена базова процентна ставка за користування кредитними грошима в розмірі 2,5 % щомісячно, яка нараховується на непогашену заборгованість за кредитом. Внесення щомісячного платежу передбачено до 25 числа місяця, наступного за розрахунковим, а його розмір визначено у 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн. Також передбачена пеня за несвоєчасне погашення заборгованості, яка носить диференційований характер взалежності від порушення ( а.с. 8).

23.03.2010р. на підставі вказаної анкети-заяви ОСОБА_3 було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку «Універсальна» № НОМЕР_1.

Наданням кредитних коштів є зарахування їх на картрахунок клієнта, по якому згідно Умов та правил клієнт має відслідковувати свої витрати та погашення шляхом отримання виписок. За допомогою карти клієнт може отримувати як готівку у банкоматах та касах банку, так і здійснювати безготівкові розрахунки у торгівельній мережі.

Щодо кредитного ліміту, розмір якого не визнає відповідач у визначеній банком сумі 4300 грн., апеляційним судом встановлені наступні обставини.

Кредитний ліміт встановлюється банком після вивчення вказаної клієнтом інформації про себе.

Відповідно до п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, клієнт надає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, та клієнт надає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Отже, підписання договору у визначеній формі є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

З виписки по картрахунку відповідача вбачається, що кредитний ліміт змінювався банком в ході дії договору неодноразово з урахуванням поведінки самого клієнта, тобто збільшувався у випадку добросовісного виконання ним своїх зобов»язань щодо своєчасного погашення взятих траншів або у зв»язку з перевитратами, та зменшувався після тривалого існування заборгованості та часткового її погашення до залишкової суми заборгованості.

Так, згідно виписки по рахунку відповідача первісно одночасно з відкриттям картрахунку ОСОБА_3 був встановлений кредитний ліміт у сумі 1500 грн., 02.04.2010р. його було зменшено до 1000 грн., 22.02.2011р. - збільшено до 2700 грн., 08.04.2011р. - збільшено до 3100 грн., 07.06.2011р. - збільшено до 3700 грн., 16.08.2011р. - збільшено до 4300 грн., 04.10.2011р. - зменшено до 2000 грн., 08.07.2013р. - збільшено до 3000 грн., 07.08.2013р. - збільшено до 3500 грн., 12.02.2014р. - зменшено до 3000 грн. та з цього часу він залишався незмінним ( а.с. 62-75).

Отже, найбільшою сумою кредитного ліміту за час користування відповідачем кредитними коштами є сума у розмірі 4300 грн., тому саме її банк зазначив в позовній заяві як встановлений кредитний ліміт.

З цієї ж виписки по рахунку відповідача вбачається, що ОСОБА_3 спочатку користувалась кредитними коштами, не допускаючи виникнення заборгованості з березня 2010р. по квітень 2013р., але з квітня 2013р. почала стабільно формуватись прострочка по тілу кредиту та по відсоткам.

З квітня 2013р. ОСОБА_3 почала здійснювати платежі рідше і у меншому розмірі, що стало причиною наростання заборгованості за тілом кредиту та відсотками, а тому банк почав нараховувати з цього ж часу пеню за несвоєчасне погашення заборгованості, яка також поступово зростала.

Таким чином, з вказаного розрахунку вбачається, що станом на 30.09.2017р. у ОСОБА_3 утворилась заборгованість перед банком в сумі 57709,74 грн., яка складається з наступного: 2958,05 грн. - заборгованість за кредитом; 47727,42 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 800 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також увійшли до заборгованості нараховані штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. - штраф (фіксована частина), 2724,27 грн. - штраф (процентна складова).

Вказаний розмір заборгованості визнав обґрунтованим суд, та ОСОБА_3 в цій частині рішення суду не оскаржила.

Відповідач в письмовому відзиві в ході розгляду справи судом першої інстанції одночасно з іншими запереченнями проти позову банку просила застосувати строк позовної давності, та суд на підставі пропуску банком цього строку відмовив в задоволенні вимог банку в повному обсязі.

Апеляційний суд частково погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Умовами та Правилами від 06.03.2010р., які діяли на час підписання ОСОБА_3 анкети-заяви від 22.03.2010р., з якими остання була ознайомлена та які є складовою частиною договору між нею та банком, про що зазначено у вказаній анкеті-заяві, строк позовної давності був збільшений до 50 років - пункт 1.1.7.31.

Проте апеляційний суд не може визнати законність такого погодження збільшеного строку позовної давності шляхом приєднання до вказаних Умов і Правил, оскільки такий спосіб погодження суперечить положенням ч. 1 ст. 259 ЦК України, згідно з якою договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Тому в даному випадку колегія вважає, що у цих правовідносинах слід застосовувати

положення закону про загальний строк позовної давності тривалістю у 3 роки.

Суд з урахуванням пояснень ОСОБА_3 вважав, що вона 24.06.2014р. здійснила останній платіж, тому банк пропустив строк позовної давності, звернувшись до суду з позовом лише 28.11.2017р., який сплив 24.06.2017р.

Саме ці висновку суду банк вважає помилковими, оскільки судом було неправильно застосовані норми, якими врегульовано строк позовної давності з урахуванням конкретних обставин цієї справи.

З цього приводу апеляційним судом в порядку перевірки цих доводів апеляційної скарги встановлені наступні обставини.

Відповідно до п. 2.1.1.12.4 Умов та правил надання банківських послуг, мінімальний обов»язковий платіж включає у себе плату за користування кредитними коштами та частину заборгованості за кредитом.

Тому, здійснюючи платіж, ОСОБА_3 погашала частину тіла кредиту та нараховані на цю дату відсотки, а, якщо у цей час була непогашеною заборгованість за пенею, то сплачені кошти спрямовувались і на її погашення.

З табличного розрахунку та виписки по картрахунку вбачається, що ОСОБА_3 тривалий час користувалась кредитними коштами, здійснюючи оплату покупок, поповнення мобільного телефону та знімаючи готівку з картрахунку, та протягом 2010-2013рр. вносила кошти на погашення кредиту та відсотків, а з 2013р. у неї почали відбуватись затримки у погашенні заборгованості у пільговий період та до 25 числа місяця, тому з цього часу банк почав нараховувати їй пеню за несвоєчасний платіж.

Останній платіж ОСОБА_3 здійснила 28.07.2014р., але банк продовжував нараховувати їй відсотки на залишок заборгованості за кредитом та пеню за невиконання зобов»язань з його погашення, вивівши заборгованість станом на 30.09.2017р.

В апеляційній скарзі банк послався на те, що надана ОСОБА_3 картка має строк дії до 10/2017р., але на підтвердження цьому належних і допустимих доказів не надав, навіть скріншоту.

Проте, кредитна картка «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» у 2010р. на такий тривалий строк не випускалась.

Суд встановив дату останнього платежу - 24.06.2017р., але згідно з випискою по картрахунку після цього був ще один платіж на суму 200 грн. 28.07.2014р., і саме він був останнім платежем перед припинення ОСОБА_3 сплачувати кредит.

Відповідно до п. 2.1.1.4.5 Умов та Правил надання банківських послуг, у випадку порушення клієнтом зобо»язань з погашення заборгованості перед банком протягом 90 днів з моменту виникнення таких порушень, вважається, що по зобов»язанням, строк виконання яких не настав, він наступив на 91 день з моменту настання порушення, і тому клієнт має погасити весь кредит перед банком та в повному обсягу виконати всі ніші зобов»язання перед банком.

Оскільки наступний платіж мав відбутись 25.08.2014р., але він не був здійснений відповідачем, то з 26.08.2014р. починається обчислення 90-денного строку для сплати заборгованості, який сплив для відповідача 24.11.2014р.

Отже, строк позовної давності слід обчислювати у даному випадку з 24.11.2014р., тобто дати, з якої у банку настало право на повернення всієї суми кредиту та інших нарахованих на цю дату складових, тому трирічний строк позовної давності для звернення до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення визначеної банком заборгованості спливав 24.11.2017р., а позов банку зайшов до суду 28.11.2017р.

Відтак, суд обґрунтовано визнав пропущеним строк позовної давності банком у цій справі, хоча неправильно визначився з датою його відліку, що не призвело до неправильного вирішення спірних правовідносин між сторонами у справі.

Зважаючи на вказані обставини, апеляційна скарга банку визнається апеляційним судом необґрунтованою, тому у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду слід залишити без змін.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України у зв»язку із залишенням апеляційної

скарги банку без задоволення, сплачений судовий збір за її подання не підлягає компенсуванню за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 березня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами судового рішення.

Постанова складена 06 червня 2018р.

Головуючий:

Судді: