Постанова

Іменем України

30 травня 2018 року

м. Київ

справа № 456/1030/16-ц

провадження № 61-6506св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя - доповідач)

суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

представники позивача: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

представник відповідача - ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_6, на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області у складі судді Гулкевича О. В. від 06 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області у складі колегії суддів: Шандри М. М., Ванівського О. М., Струс Л. Б. від 12 грудня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення коштів.

Позовна заява мотивована тим, що їй на праві власності належить 68/100 частини будинку АДРЕСА_1, а ОСОБА_4 - 32/100 частини вказаного будинку. Будівництво житлового будинку розпочато у 1962 році і завершене в 1982 році. Будинок був накритий черепицею, яка згодом втратила свої захисні властивості, тому дах почав протікати. В частині будинку, де вона проживає із сім'єю, стали замокати стеля, стіни, на стінах появився грибок, замкнула електропроводка, тому вона змушена була замінити черепицю на даху на шифер за власні кошти та провести санітарний ремонт в кімнатах. На придбання матеріалів нею було витрачено 51 259,55 грн, оплата за роботи з улаштування фасадної системи будинку становить 21 200,00 грн. Загальна сума затрачених нею коштів на утримання будинку становить 72 459,55 грн.

Вважала, що на підставі статті 13 Конституції України, статей 319, 322, 360 ЦК України відповідач як співвласник зобов'язана брати участь у витратах щодо утримання майна, яке перебуває у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Оскільки, відповідач відмовляється добровільно нести витрати на утримання будинку, просила стягнути з останньої в судовому порядку понесені нею витрати пропорційно до належної відповідачу 32/100 частини будинку, що становить 23 187 грн, а також понесені нею судові витрати на правову допомогу в розмірі 1 500 грн.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 06 червня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 23 187 грн витрат на утримання будинку АДРЕСА_1 та 1500 грн витрати на правову допомогу. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Судове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені останньою витрати на збереження спільного майна, пропорційно до належної відповідачу частки будинку, що становить 32/100, тобто в розмірі 23 187 грн.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 12 грудня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги про те, що позивачем проведено утеплення житлових приміщень, де проживає сам позивач разом із сім'єю, тому підстав для відшкодування відповідачем частини вартості утримання майна відсутні, апеляційний суд виходив із того, що оскільки реальний поділ будинку не проведено, порядок користування будинком не встановлено, то такі доводи є необгрунтованими.

У січні 2018 року представник ОСОБА_4 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували, що позивачем проведено утеплення житлових приміщень, де вона проживає разом із сім'єю. Оскільки витрати понесені позивачем на проведення утеплення стін стосуються тільки житлових приміщень позивача, то підстави для відшкодування частини вартості утриманого майна в обумовленому у позові розмірі відсутні. Суди не з'ясували розподіл дольових часток, не врахували, що не було узгодження виконання робіт та вартість матеріалів із співвласником будинку; не було потреби у заміні покрівлі у будинку та не було надано акту введення житлового будинку в експлуатацію.

Крім того, заявник посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки справа була розглянута за відсутності відповідача та його представника.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

02 квітня 2018 року до Верховного Суду надійшла вказана справа.

12 квітня 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_1 на касаційну скаргу, у якому остання вважає подану касаційну скаргу безпідставною і необґрунтованою, а оскаржувані судові рішення законними та обґрунтованими. Зазначала, що роботи по утеплення фасаду будинку проводилися з метою збереження спільного майна, а не для його покращення, без проведення яких будинок руйнувався та в подальшому міг бути знищений повністю, що підтверджується технічним висновком про стан будівельних конструкцій, інженерний мереж та необхідності утеплення зовнішніх стін будинку.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд установив, що ОСОБА_1 є власником 68/100 частини будинку АДРЕСА_1, а ОСОБА_4 є власником іншої 32/100 частини вказаного будинку.

Технічним висновком про стан будівельних конструкцій, інженерних мереж та необхідності утеплення зовнішніх стін будинку на АДРЕСА_1, виконаним Дрогобицьким відділом Львівського філіалу Державного науково-дослідного та проектно-вишукувального інституту «НДІпроектреконструкція», встановлено, що основні будівельні конструкції та конструктиви житлового будинку знаходяться в задовільному стані, зовнішні стіни будинку підлягають утепленню пінополістерольними плитами, перекриття горища утеплити мінеральною ватою. В технічному висновку також зазначено, що при обстеженні зовнішніх і внутрішніх стін 1-го поверху спостерігається значна вологість і пліснява на внутрішніх поверхнях стін, в квартирі відчувається специфічний запах плісняви, стан стін будинку незадовільний (а. с. 7-15).

На придбання матеріалів та проведення робіт з улаштування фасадної системи будинку АДРЕСА_1 позивачем витрачено 72 459,55 грн, що підтверджено рахунками фактури від 03 та 20 листопада 2015 року № № СФ-000000, СФ-0000150; видатковими накладними від 03 та 20 листопада 2015 року № № рн-0000103, рн-0000104; чеками; довідкою про вартість виконаних робіт; актом № 1 приймання виконаних робіт ФОП ОСОБА_8 (а. с. 16-29).

Згідно зі статтею 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Отже, за змістом статті 360 ЦК України співвласники мають брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна.

Задовольняючи позовні вимоги, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, встановивши, що позивачем понесені витрати на утримання спільного будинку та які документально підтверджені, як і необхідність проведення ремонтних робіт у будинку, дійшли правильного висновку про те, що відповідач має відшкодувати понесені позивачем витрати відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності.

Доводи касаційної скарги про те, що позивачем ремонтні роботи проведені у тій частині будинку, яку він фактично займає, не спростовують висновків суду, оскільки між співвласниками порядок користування будинком у встановленому порядку не визначений, будинок у натурі не поділений.

Доводи касаційної скарги про порушення судом першої інстанції права відповідача на судовий захист, оскільки справа була розглянута за відсутності належним чином повідомленої про час і дату судового засідання відповідача та її представника не заслуговують на увагу. Із матеріалів справи вбачається, що представник відповідача ОСОБА_5 був повідомлений про розгляд справи 06 червня 2016 року (а. с. 59). Крім того, представник відповідача брав участь у розгляді його апеляційної скарги в апеляційному суді, надавав пояснення та мав можливість подати докази на спростування позовних вимог.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

За встановлених судом обставин та враховуючи, що надані позивачем докази на підтвердження понесених нею витрат на утримання будинку у розмірі, заявленому у позові, відповідачем не спростовані, висновки судів попередніх інстанцій про задоволення позову є правильними.

Частиною першою статті 410 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Частиною третьою статті 436 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанцій у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ураховуючи, що ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 березня 2018 року було зупинено виконання рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 06 червня 2016 року до закінчення касаційного провадження, касаційне провадження у справі закінчено, тому виконання вказаного судового рішення підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_6, залишити без задоволення.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 06 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 12 грудня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 06 червня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська

Судді:Н. О. Антоненко
В. М. Коротун
В. І. Крат
В. П. Курило