АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22ц-/796/3994/2018 Головуючий в суді 1 інстанції - Ул'яновська О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2018 року м. Київ

справа № 2-7625/11

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ : головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.

за участю секретаря судового засідання Шебуєва Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК», яка подана представником КондрасіємОлександром Андрійовичем,

на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 16 січня 2018 року, постановлену у складі судді Ул'яновської О.В., про відмову у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» про видачу дублікату виконавчого листа

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

встановив:

27 грудня 2017 року представник ПАТ «Таскомбанк» звернувся до суду із вищевказаною заявою, просив суд видати дублікат виконавчого листа № 2-7625/11, виданого Святошинським районним судом м. Києва 20 квітня 2012 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Таскомбанк» заборгованості в розмірі 5 308 614 грн. 49 коп.

Зазначав, що вказаний виконавчий лист перебував на виконанні у ВПВР Управління ДВС України Головного територіального управління юстиції у м. Києві. 14 липня 2014 року було відкрите виконавче провадження № 44000205. При черговому ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження у грудні 2017 року стало відомо, що виконавчий лист було нібито повернуто стягувачеві. Однак представник ПАТ «Таскомбанк» стверджує, що виконавчий лист не отримував, у зв'язку з чим заявник звернувся до суду з даною заявою.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 16 січня 2018 року у задоволенні заяви ПАТ «Таскомбанк» про видачу дублікату виконавчого листа - відмовлено.

Не погоджуючись із ухвалою, ПАТ «Таскомбанк» через свого представника Кондрасія О.А., звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 16 січня 2018 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Посилається на те, що сторони не викликались судом в судове засідання для розгляду заяви стягувача, також не було викликано і представника державної виконавчої служби.

Відмовляючи у задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчого листа, суд належним чином не переконався в тому, чи втрачено виконавчий лист, пославшись лише на ненадання стягувачем доказів на підтвердження втрати оригіналу виконавчого листа. Всупереч вимогам ЦПК доводи заявника щодо обставин втрати оригіналу виконавчого листа суд фактично не перевіряв та не витребував матеріали виконавчого провадження.

В судовому засіданні представник ПАТ «Таскомбанк» - Кондрасій О.А. підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити.

Боржник ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, за наявними в матеріалах справи адресами. Колегією суддів визнано за можливе розглянути справу за його відсутності.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, ч. 4 ст. 147 та п.3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 431 ЦПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно з п.17.4 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Постановляючи оскаржувану ухвалу від 16 січня 2018 року, суд першої інстанції виходив з того, що заявник має повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено та відповідно підтвердити їх доказами, однак заявником ПАТ «Таскомбанк» не було надано доказів на підтвердження втрати оригіналу виконавчого листа, тому заява про видачу дублікату виконавчого листа задоволенню не підлягає.

Проте з таким висновком суду першої інстанції повною мірою погодитися не можна, оскільки висновок суду зроблений за неповного з'ясування обставин справи, не відповідає встановленим по справі обставинам та нормам процесуального права.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід'ємною частиною «права на суд», а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов'язання адміністративних органів виконувати рішення (пункт 41 рішення від 19 березня 1997 року в справі «Горнсбі проти Греції»).

Європейський суд з прав людини вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов'язкове судове рішення залишалось невиконаним стосовно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід'ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 63 рішення від 28 липня 1999 року в справі «Іммобільяре Саффі проти Італії»).

У рішенні по справі «Бурдов проти Росії» від 07 травня 2002 року, Європейський суд з прав людини наголосив, що виконання рішення суду, яке ухвалене будь-яким національним судом, повинно розглядатись як складова судового розгляду. Виконання судового рішення є обов'язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинно відповідати вимогам ст. 6 Конвенції.

У пункті 28 рішення Європейського суду з прав людини від 11 грудня 2008 року в справі «Антонюк проти України» зазначено, що відповідальність держави за виконання судових рішень щодо приватних осіб зводиться до участі державних органів у виконавчому провадженні.

Конституцією України встановлено, що судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України (ст. 124 ч. 5 в редакції, що була чинною до 30.09.2016 року). Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, яка є чинною з 30.09.2016 року, судове рішення є обов'язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Отже, відповідно до статей 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, тому необґрунтована відмова у видачі дубліката виконавчого листа є перепоною у завершенні судового провадження.

Враховуючи, що виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження, реальне виконання рішення суду, що набрало законної сили, є обов'язковою складовою реалізації особою права на справедливий суд, передбаченого п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції про відмову у видачі дубліката виконавчого листа, прийнята з неповним з'ясуванням обставин справи, перешкоджає реалізації права ПАТ «Таскомбанк» на виконання судового рішення, що набуло законної сили, гарантованого Конституцією України.

Як вбачається з матеріалів справи, 07 лютого 2012 року Святошинським районним судом м. Києва було ухвалене заочне рішення у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по кредитному договору. Вказаним рішенням стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Таскомбанк» заборгованість на суму 5 305 791 грн. 49 коп. та судовий збір 2 823 грн., а всього - 5 308 614 грн. 49 коп.

Зі змісту витягу із виконавчого провадження від 21 липня 2017 року, що був доданий стягувачем до заяви про видачу дублікату виконавчого листа, вбачається, що виконавчий лист на виконання зазначеного рішення Святошинського районного суду м. Києва було видано 20 квітня 2012 року. В провадження Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві виконавчий лист надійшов 11 липня 2014 року.

27 серпня 2014 року державним виконавцем була прийнята постанова про арешт майна боржника та заборону його відчуження. В ході виконавчого провадження було отримано інформаційні довідки з відповідних державних органів щодо наявності у боржника у власності рухомого та нерухомого майна, виявлено ряд зареєстрованих за боржником транспортних засобів та нерухоме майно, проте станом на 22.06.2015 року транспортні засоби не розшукано. Відповідно до акту державного виконавця від 19.06.2015 року майна, яке належить боржнику на праві власності і на яке можливо звернути стягнення, на території м. Києва не виявлено.

Як вбачається із зазначеного витягу, 22 червня 2015 року головним державним виконавцем Крайчинським С.С. була прийнята постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п.2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

В суді апеляційної інстанції представник ПАТ «Таскомбанк» пояснив, що при ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження у грудні 2017 року було з'ясовано, що в матеріалах виконавчого провадження є вищевказана постанова від 22 червня 2015 року, проте ні супровідного листа, адресованого ПАТ «Таскомбанк», про направлення копії постанови, ні супровідного листа про повернення виконавчого документа стягувачу, ні зворотних повідомлень про отримання стягувачем зазначених документів, матеріали виконавчого провадження не містять, виконавчий лист також відсутній.

На запит Апеляційного суду м. Києва, отриманий Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві 14 травня 2018 року, матеріали виконавчого провадження для огляду та перевірки зазначених обставин надані не були.

Таким чином, отриманий стягувачем витяг із виконавчого провадження № 44000205 від 21 липня 2017 року свідчить про те, що виконавчий документ про стягнення з боржника ОСОБА_3 на користь ПАТ «Таскомбанк» заборгованості в розмірі 5 308 614 грн. 49 коп. не перебуває на виконанні у державного виконавця, а був повернутий стягувачу.

Доказів того, що заявником була отримана постанова про повернення виконавчого листа стягувачу та виконавчий лист, матеріали справи не містять.

Вищевказані обставини та відсутність виконавчого листа у стягувача дають підстави вважати, що виконавчий лист у справі № 2-7625/11, що був виданий Святошинським районним судом м. Києва 20 квітня 2012 року, втрачено, а тому колегія суддів вважає, що заява ПАТ «Таскомбанк» про видачу дублікату виконавчого листа у справі № 2-7625/11 підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, ухвалу суду першої інстанції не можна визнати законною та обґрунтованою, а тому вона підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви ПАТ «Таскомбанк» про видачу дублікату виконавчого листа. Отже, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» - задовольнити частково.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 16 січня 2018 року - скасувати та постановити нове судове рішення :

Заяву Публічного акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» про видачу дубліката виконавчого листа - задовольнити.

Видати дублікат виконавчого листа у справі № 2-7625/11, що був виданий Святошинським районним судом м. Києва 20 квітня 2012 року, на виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 07 лютого 2012 року про стягнення з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, проживаючого АДРЕСА_1, на користь Публічного акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» ( , МФО 339500) заборгованості за кредитним договором в сумі 5 305 791 грн. 49 коп., судового збору в сумі 2823 грн., а всього 5 308 614 грн. 49 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 01 червня 2018 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Чобіток А.О.