Постанова

Іменем України

23 травня 2018 року

м. Київ

справа № 465/457/15

провадження № 61-5919св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Львівської області від 22 серпня 2016 року в складі колегії суддів: Левика Я. А., Бакуса В. Я., Гірник Т. А.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення збитків у зв'язку з простроченням виконання попереднього договору.

Позовна заява мотивована тим, що 14 березня 2014 року між сторонами укладено попередній договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки на АДРЕСА_1, відповідно до умов якого ОСОБА_3 зобов'язалася до 15 лютого 2014 року відчужити на користь ОСОБА_4 зазначене нерухоме майно. Договором передбачено сплату штрафу в розмірі 50 000 грн за невиконання сторонами умов цього правочину. Відповідач у визначений договором строк своє зобов'язання щодо продажу нерухомого майна не виконала.

На підставі викладеного ОСОБА_2 просив стягнути з ОСОБА_3 збитки у зв'язку з простроченням виконання попереднього договору в розмірі 50 000 грн.

Заочним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 30 вересня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь

ОСОБА_4 штраф за попереднім договором купівлі-продажу

від 14 березня 2014 року в розмірі 50 000 грн, витрати на правову допомогу в розмірі 2 000 грн, судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання за попереднім договором купівлі-продажу в строк, визначений цим правочином, тому наявні правові підстави для застосування пункту 6 вказаного договору та стягнення на користь позивача штрафу.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 22 серпня 2016 року заочне рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що вказані у пункті 6 попереднього договору 50 000 грн штрафу як санкції за невиконання умов договору є неустойкою, можливість та порядок стягнення якої передбачено параграфом 2 розділу І книги п'ятої ЦК України. Тому така сума не могла бути стягнута з відповідача на користь позивача, в межах заявлених предмета і підстав позову, як збитки, завдані невиконанням відповідачем укладеного між сторонами попереднього договору купівлі-продажу, тим більше як збитки, завдані невиконанням іншого укладеного між сторонами договору.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що умовами попереднього договору передбачено право позивача на стягнення штрафу в разі неукладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, і цей договір між сторонами не було укладено з вини відповідача.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

05 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Суди встановили, що 14 березня 2014 року між сторонами укладено нотаріально посвідчений попередній договір, відповідно до умов якого сторони зобов'язалися у строк до 15 лютого 2014 року укласти договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки на АДРЕСА_1.

Відповідно до пункту 5 попереднього договору сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору купівлі-продажу, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням.

У пункті 6 попереднього договору передбачено, що в разі невиконання умов договору з вини продавця (ОСОБА_3), він зобов'язаний сплатити покупцю (ОСОБА_4) штраф у розмірі 50 000 грн. У разі невиконання умов договору з вини покупця він зобов'язаний сплатити продавцю штраф у розмірі 50 000 грн.

Договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки на АДРЕСА_1 між сторонами не укладено.

Відповідно до статті 629 ЦК Українидоговір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 635 ЦК Українивизначено, що попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Необґрунтоване ухилення однієї із сторін від укладення основного договору, передбаченого попереднім договором, може бути підставою для відшкодування другій стороні збитків, завданих простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства (частина друга статті 635 ЦК України).

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що, вирішуючи спір про стягнення неустойки та відшкодування збитків, завданих одній із сторін попереднього договору, суду слід встановити причину неукладення основного договору, чи мало місце необґрунтоване ухилення однієї із сторін від укладення договору, а також з'ясувати умови відповідальності, які були встановлені попереднім договором.

Для виникнення у відповідача обов'язку щодо відшкодування збитків за попереднім договором позивачу необхідно довести належними та допустимими доказами необґрунтоване ухилення від виконання зобов'язання. Необґрунтоване ухилення від виконання зобов'язання повинно бути виражено у дії (у відмові виконати зобов'язання або у неналежному виконанні) або у навмисній бездіяльності.

Заперечуючи проти заявлених вимог, ОСОБА_3 вказувала, що позивач жодного разу не звертався до неї з пропозицією укласти договір купівлі-продажу в строк до 15 грудня 2014 року, доказів її ухилення від укладення такого правочину до суду не надав.

Відповідно до частини першої статті 60 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність вини відповідача в неукладенні основного договору в строки, вказані в попередньому договорі від 14 березня 2014 року, також, що відповідач необґрунтовано ухилялася від укладення основного договору, передбаченого попереднім договором. За таких обставин рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим.

Доводи позивача, що спірне майно передано в заставу, тому договір купівлі-продажу не міг бути укладений, не є доказом вини відповідача в неукладенні вказаного правочину, оскільки ця обставина існувала на час укладення попереднього договору і була відома обом сторонам.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому судові рішення відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 22 серпня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий СуддіВ. С. Висоцька А. О. Лесько В. В. Пророк І. М. Фаловська С. П. Штелик