Постанова

Іменем України

30 травня 2018 року

м. Київ

справа № 553/2563/15-ц

провадження № 61-12305св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1,

відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2,

треті особи: служба у справах дітей виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради, Ленінський відділ державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Полтавської області від 03 жовтня 2016 року у складі суддів: Обідіної О. І., Бутенко С. Б., Прядкіної О. В.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи: служба у справах дітей виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради, Ленінський відділ державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції про позбавлення ОСОБА_2, батьківських прав стосовно неповнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 20 листопада 2015 року цивільну справу № 553/2563/15-ц,за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Служба у справах дітей виконавчого комітету Ленінської районної у м. Полтави ради, Ленінський відділ державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції про позбавлення батьківських прав та цивільну справу № 553/3874/15-ц, , за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні і визначення способу участі у вихованні дитини та спілкування з нею - об'єднано в одне провадження.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 18 серпня 2016 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав задоволено. Позбавлено ОСОБА_2, батьківських прав стосовно неповнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 243,60 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, її вихованні та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею відмовлено за необґрунтованістю та безпідставністю.

Суд зробив висновок про необхідність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до сина, оскільки відповідач не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, а ОСОБА_1 доведено факт ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 03 жовтня 2016 року рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 18 серпня 2016 року скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею задоволено частково.

Встановлено ОСОБА_2 порядок участі у вихованні та спілкування з сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, наступним чином: 1 та 3 суботу та неділю з 10 год. суботи до 18 год. неділі без присутності матері, враховуючи стан здоров'я сина; літній період, протягом літніх канікул, не менше 14 днів поспіль. У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Суд зробив висновок, що позивач не довела факт умисного ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до сина ОСОБА_3. Крім того, судом першої інстанції помилково не було взято до уваги висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Ленінської районної у м. Полтаві ради від 07 грудня 2015 року, згідно якого, визнано недоцільним та таким, що не відповідає інтересам дитини позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_3. Оскільки наявні перешкоди у вільному спілкуванні між батьком та сином апеляційний суд визначив порядок участі батька у спілкуванні та у вихованні сина. При визначенні способів участі ОСОБА_2 у вихованні та в спілкуванні з сином, апеляційним судом враховано вимоги частини другої статті 159 СК України, а також той порядок участі у спілкуванні та у вихованні, який був визначений органом опіки та піклування.

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, в якій просила скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції. При цьому, посилалася на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказувала, що відповідач не вчиняє будь-яких дій щодо спілкування із сином, не проявляє інтерес до його внутрішнього світу та не сплачував аліменти у повному обсязі, така поведінка батька до дитини аморальна та принизлива, а тому ОСОБА_2 не може мати юридичного права бути батьком її сина.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 жовтня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі.

У грудні 2016 року ОСОБА_2 подав заперечення на касаційну скаргу, у яких вказував, що ОСОБА_1 маніпулює дитиною та забороняє спілкуватись із сином, а тому у сина склалось хибна думка про нього. Заперечував проти позбавлення його батьківських прав та просив касаційну скаргу відхилити а рішення апеляційного суду залишити без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 березня 2017 року справу № 553/2563/15-ц призначено до розгляду.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 2004 року, який було розірвано 31 липня 2006 року.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 31 серпня 2004 року у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_3.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 залишився проживати з матір'ю.

Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Ленінської районної у м. Полтаві ради від 07 грудня 2015 року, затвердженого рішенням виконавчого комітету Ленінської районної в м. Полтаві ради від 07 грудня 2015 року № 165, визнано недоцільним та таким, що не відповідає інтересам дитини позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Встановивши відсутність винної поведінки та свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов'язкамиі те що, батько дитини бажає спілкуватися з сином, проти позбавлення батьківських прав заперечує, апеляційний суд зробив правильний висновок про відмову в задоволенні первісного позову.

Тлумачення статті 159 СК України свідчить, що позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права.

Відповідно до частини другої статті 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Оскільки наявні перешкоди у вільному спілкуванні між батьком та сином апеляційний суд визначив порядок участі батька у спілкуванні та у вихованні сина. При визначенні способів участі ОСОБА_2 у вихованні та в спілкуванні з сином, апеляційним судом враховано вимоги частини другої статті 159 СК України, а також той порядок участі у спілкуванні та у вихованні, який був визначений органом опіки та піклування.

Встановивши наявність перешкоди у вільному спілкуванні між батьком та сином, апеляційний суд правильно частково задовольнив зустрічний позов і визначив порядок участі батька у спілкуванні та у вихованні сина.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права. У зв'язку із наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 15 березня 2017 року зупинено виконання рішення апеляційного суду Полтавської області від 03 жовтня 2016 року до закінчення касаційного провадження.

З урахуванням того, що касаційна скарга залишена без задоволення, а оскаржене рішення без змін, то на підставі частини третьої статті 436 ЦПК колегія суддів поновлює виконання рішення апеляційного суду Полтавської області від 03 жовтня 2016 року.

Оскільки оскаржене судове рішення залишено без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 03 жовтня 2016 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення апеляційного суду Полтавської області від 03 жовтня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.М. Коротун

В.І. Крат