Постанова
Іменем України

17 травня 2018 року

м. Київ

справа № 274/4370/15-ц

провадження № 61-20711св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,
представник позивача ОСОБА_2 ,
відповідач військова частина польова пошта НОМЕР_1 ,

представники відповідача: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

відповідач Міністерство оборони України,

представник відповідача Сосна Олексій Миколайович,

відповідач квартирно-експлуатаційний відділ Північного квартирно-експлуатаційного управління,
представники відповідача: Марчук Олена Михайлівна, ОСОБА_5 ,

третя особа військова частина НОМЕР_2 ,

представник третьої особи ОСОБА_6 ,

третя особа квартирно-експлуатаційний відділ м. Вінниці,

представник третьої особи Томчук Маріанна Анатоліївна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, військової частини польова пошта НОМЕР_1 , квартирно-експлуатаційного відділу Північного квартирно-експлуатаційного управління, треті особи: військова частина НОМЕР_2 , квартирно-експлуатаційний відділ м. Вінниці, про визнання незаконними та скасування рішень житлової комісії та зобов`язання поновлення на квартирному обліку за касаційною скаргою військової частини польова пошта НОМЕР_1 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області у складі судді Замеги О. В. від 03 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області у складі колегії суддів: Коломієць О. С., Жигановської О. С., Якухна О. М., від 30 січня 2017 року

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, військової частини польова пошта НОМЕР_1 , квартирно-експлуатаційного відділу Північного квартирно-експлуатаційного управління, треті особи: військова частина НОМЕР_2 , квартирно-експлуатаційний відділ м. Вінниці (далі КЕВ м. Вінниці), про визнання незаконними та скасування рішень житлової комісії та зобов`язання поновлення на квартирному обліку.

Позовна заява мотивована тим, що у період з 15 листопада 1985 року до 17 липня 2012 року він проходив військову службу у Збройних Силах СРСР та Збройних Силах України. З 14 березня 1994 року його включено у загальну чергу на отримання житла, а з 8 серпня 1997 року зараховано у списки осіб, які мають право на першочергове отримання житлових приміщень.
У травні 2009 року він уклав контракт з Міністерством оборони України про проходження служби у Збройних Силах України протягом строку контракту. Згідно з ордером № 103 від 04 листопада 2008 року на службову квартиру він став мешкати у квартирі АДРЕСА_1 , де і проживає по цей час. Після вселення у квартиру з квартирного обліку у Бердичівському гарнізоні він знятий не був. На момент отримання квартири проходив службу у військовій частині НОМЕР_3 , яка базувалася на території Бердичівського гарнізону.
Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 16 листопада 2010 року № 166 його переведено до військової частини НОМЕР_4 у м. Козятині Вінницької області. Разом із тим до 31 жовтня 2011 року відділ зберігання техніки, у якому він безпосередньо проходив службу, ще рік базувався на території Бердичівського гарнізону і відповідно він проживав із сім`єю у м. Бердичеві Житомирської області, з реєстраційного обліку не знімався. 31 жовтня 2011 року відділ зберігання техніки розформовано і він став проходити службу на території ІНФОРМАЦІЯ_1 у військовій частині НОМЕР_4 .

Згідно з протоколом засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_5 від 28 листопада 2011 року він був знятий з квартирного обліку у військовій частині НОМЕР_5 у зв`язку з переведенням до нового місця служби в інший гарнізон.
26 грудня 2011 року (за 6 місяців до звільнення), він подав рапорт командиру військової частини НОМЕР_4 про клопотання перед Бердичівським військовим комісаріатом та начальником КЕВ м. Житомира про зарахування його на квартирний облік по м. Бердичеву. Згідно з витягом з протоколу від 29 грудня 2011 року № 118 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_4 його із складом сім`ї зараховано у список військовослужбовців, які мають право на одержання житлових приміщень у загальну чергу з 14 березня 1994 року, а також у списки осіб, які мають право на першочергове, отримання житлових приміщень з 08 серпня 1997 року. Комісія також постановила направити лист комісару ІНФОРМАЦІЯ_2 та начальнику КЕВ м. Житомира щодо зарахування його на квартирний облік по м. Бердичеву. Командиром військової частини НОМЕР_4 направлено військовому комісару ІНФОРМАЦІЯ_2 та начальнику КЕВ м. Житомира клопотання щодо зарахування його та членів сім`ї на квартирний облік по м. Бердичеву. Разом з тим начальник КЕВ м. Житомир для постановки його на квартирний облік зажадав не передбачені чинним законодавством документи. Крім того, начальник Бердичівського гарнізону Маліновський А. В. направив на ім`я командира військової частини НОМЕР_4 лист про надання документів, які не передбачені діючим законодавством.
Внаслідок тривалої тяганини між підпорядкованими Міністерству оборони України підрозділами, не були додержані його особисті права і свободи та права членів його сім`ї з надання пільг, гарантій і компенсацій. Міністерством оборони України до дня його звільнення так і не було вирішено питання про постановку його на квартирний облік за обраним ним місцем проживанням після звільнення з військової служби, адже право на отримання житла він не втратив.
Після звільнення з військової служби, 29 січня 2013 року він із заявою про поновлення його на квартирному обліку звернувся до житлової комісії військової частини НОМЕР_5 . Постановою житлової комісії військової частини НОМЕР_5 № 24 від 21 лютого 2013 року йому відмовлено у постановці на квартирний облік. Проте він не погоджується з таким рішенням, оскільки своєчасно подав рапорт командиру військової частини НОМЕР_4 про клопотання перед Бердичівським військовим комісаріатом та начальником КЕВ м. Житомира про зарахування його на квартирний облік по м. Бердичеву.
Не погоджуючись із вказаним рішенням житлової комісії, він звернувся із заявою до Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України. Згідно з відповіддю від 04 березня 2013 року йому запропоновано знову звернутися до житлової комісії.
14 квітня 2015 року він повторно звернувся до житлової комісії військової частини польова пошта НОМЕР_1 із заявою про поновлення його на квартирному обліку. Постановою житлової комісії від 30 квітня 2015 року йому знову відмовлено у поновленні на квартирному обліку у Бердичівському гарнізоні з підстав, зазначених у рішенні житлової комісії від 21 лютого 2013 року.
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 , уточнивши позовні вимоги, просив суд: визнати незаконними та скасувати рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_5 від 21 лютого 2013 року № 24, рішення житлової комісії військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 30 квітня 2015 року № 4; зобов`язати відповідачів зарахувати його та членів його сім`ї до квартирного обліку з 14 березня 1994 року у загальній черзі на отримання житла, а з 08 серпня 1997 року у списках осіб, які мають право на першочергове отримання житлових приміщень.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 03 листопада 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано рішення житлової комісії військової частиниНОМЕР_5 від 21 лютого 2013 року № 24, рішення житлової комісії військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 30 квітня 2015 року № 4.
Зобов`язано військову частину польова пошта НОМЕР_1 в особі житлової комісії зарахувати ОСОБА_1 та членів його сім`ї на квартирному обліку з 14 березня 1994 року у загальній черзі на отримання житла, а з 08 серпня 1997 року у списках осіб, які мають право на першочергове отримання житлових приміщень.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, квартирно-експлуатаційного відділу Північного квартирно-експлуатаційного управління відмовлено за безпідставністю.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що право позивача на зарахування його та членів його сім`ї на квартирний облік у житловій комісії військової частини польова пошта НОМЕР_1 порушено, оскільки позивач перебував на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_2 , своєчасно, відповідно до вимог діючого на той час законодавства, звернувся з рапортом до командира даної військової частини, тому він та члени його сім`ї підлягають зарахуванню на квартирний облік з 14 березня 1994 року у загальній черзі на отримання житла, а з 08 серпня 1997 року у списках осіб, які мають право на першочергове отримання житлових приміщень у житловій комісії військової частини польова пошта НОМЕР_6 . Крім того, зобов`язання військової частини НОМЕР_6 в особі житлової комісії зарахувати позивача і членів його сім`ї на квартирний облік не є виходом за межі позовних вимог, оскільки житлова комісія не є юридичною особою, а зарахування та зняття з квартирного обліку військовослужбовців до компетенції Міністерства оборони України та КЕВ м. Житомира не відноситься.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 30 січня 2017 року апеляційну скаргу військової частини польова пошта НОМЕР_1 відхилено.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 03 листопада 2016 року залишено без змін.

Апеляційний суд, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, виходив із того, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що рішення житлових комісій військової частини НОМЕР_5 від 21 лютого 2013 року № 24 та військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 30 квітня 2015 року № 4 про відмову зарахувати позивача разом з членами сім`ї на квартирний облік є незаконними та підлягають скасуванню, оскільки обмежують права позивача, як військовослужбовця та членів його сім`ї у реалізації права на забезпечення житловим приміщенням.

У лютому 2017 року військова частина польова пошта НОМЕР_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що на засіданні житлової комісії військової частини НОМЕР_5 , яке оформлено протоколом від 21 лютого 2013 року № 24 прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 у постановці на квартирний облік у військовій частині НОМЕР_5 , оскільки на час подання ним документів до житлової комісії він уже був звільнений з військової служби у запас.

Крім того, ОСОБА_1 просив зобов`язати житлову комісію військової частини польова пошта НОМЕР_1 поновити його та членів його сім`ї на квартирному обліку, однак суд зобов`язав військову частину польова пошта НОМЕР_1 поновити їх на квартирному обліку.

Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.

24 квітня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

У пункті 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК УРСР та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з частинами першою, четвертою статтею 43 ЖК УРСР громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень).

За частиною другою статті 46 ЖК УРСР громадяни, які мають право на позачергове одержання жилих приміщень, включаються до окремого списку.
На виконання статті 12 Закону України «Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081 затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями.
Пунктом 32 вказаного Порядку передбачено, що черговість надання житла визначається за часом зарахування на облік (включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень).
Згідно з пунктом 26 Порядку військовослужбовці, які перебувають на обліку на отримання житла, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховується на облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей із збереженням попереднього часу перебування на обліку, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житла.
Таким чином, суди попередніх інстанцій зробили правильний висновок щодо зарахування ОСОБА_1 та членів його сім`ї на квартирному обліку з 14 березня 1994 року у загальній черзі на отримання житла, а з 08 серпня 1997 року у списках осіб, які мають право на першочергове отримання житлових приміщень.
Судом установлено, що позивач відповідно до пункту 3.10 наказу Міністерства оборони України від 06 жовтня 2006 року № 577 за шість місяців до звільнення, 26 грудня 2011 року, подав рапорт командиру військової частини НОМЕР_4 про клопотання перед Бердичівським військовим комісаріатом та начальником КЕВ м. Житомира про зарахування його на квартирний облік по м. Бердичеву.
Крім того, згідно з вимогами вищевказаного законодавства, яке діяло на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що відповідний командир військової частини за проханням військовослужбовця за шість місяців до звільнення в запас або у відставку за віком подає до військового комісаріату і квартирно-експлуатаційного органу необхідні документи для зарахування військовослужбовця на квартирний облік, на якому він перебуває до одержання житла.
Таким чином, вирішуючи спір, суди з дотриманням вимог статей 212214, 315 ЦПК України 2004 року повно та всебічно з`ясували обставини справи, дійшли обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .

Отже, висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону.

Посилання касаційної скарги на неправомірне зобов`язання військової частини польова пошта НОМЕР_1 поновити позивача та членів його сім`ї на квартирному обліку є безпідставними, оскільки суд зобов`язав військову частину польова пошта НОМЕР_1 в особі житлової комісії поновити позивача та членів його сім`ї на квартирному обліку.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палатиКасаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу військової частини польова пошта НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 03 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 30 січня 2017 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник
Б. І. Гулько
Ю. В. Черняк