Постанова

Іменем України

06 червня 2018 року

м. Київ

справа № 2033/2-1649/2011

провадження № 61-10194св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

представник позивача - Сокуренко Євген Сергійович

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», подану представником - СокуренкомЄвгеном Сергійовичем, на постанову апеляційного суду Харківської області у складі колегії суддів: Кругової С. С., Колтунової А. І., Пилипчук Н. П., від 22 грудня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2011 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позов мотивовано тим, що 16 березня 2007 року між банком та ОСОБА_3 (прізвище змінено на ОСОБА_3) укладений кредитний договір № HAH2GK01270023, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 52 408,55 доларів США із зобов'язанням повернути вказану суму частинами відповідно до графіка погашення заборгованості у строк до 15 березня 2027 року, а також сплачувати проценти за користування кредитом із розрахунку 12 % на рік на суму залишку заборгованості.

Того ж дня, з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між сторонами укладено договір іпотеки № HAH2GK01270023, згідно з яким ОСОБА_2 передала в іпотеку банку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_2.

Відповідач належним чином не виконала взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, унаслідок чого станом на 16 березня 2011 року утворилась заборгованість у розмірі 60 792,61 дол. США, яка складається з: 46 491,48 доларів США - заборгованості за кредитом, 7 362,52 доларів США - заборгованості за відсотками, 1 455 доларів США - заборгованість за комісією, 2 558,85 доларів США - пеня за порушення виконання зобов'язань за договором, а також штрафів - 31,37 долари США (фіксована частина) і 2 893,39 доларів США (процентна складова).

З урахуванням уточнених у жовтні 2011 року позовних вимог, позивач просив суд у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 16 березня 2007 року в розмірі 484 517 грн 10 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, шляхом її продажу банком з укладенням від імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням усіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2014 року позов задоволено. На підставі договору іпотеки від 16 березня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гончаренко Н. Ю. за реєстр. № 1204, звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № НАН2GК01270023 від 16 березня 2007 року в розмірі 60 792,61 долари США, із застосуванням процедури продажу, встановленої статті 38 Закону України «Про іпотеку», для чого ПАТ КБ «ПриватБанк» надано право від імені ОСОБА_2 укласти договір купівлі-продажу вказаної квартири будь-яким способом з іншою особою-покупцем за початковою ціною реалізації, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеною суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки квартири. Виселено ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_2, зі зняттям її з реєстрації за вказаною адресою. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судові витрати.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що правовим наслідком невиконання відповідачем зобов'язань за укладеним 16 березня 2007 року кредитним договором, забезпеченого іпотекою, є задоволення вимог іпотекодержателя у розмірі 484 517 грн 10 коп. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки із застосуванням процедури її продажу банком від імені ОСОБА_2 будь-якій особі - покупцеві.

Постановою апеляційного суду Харківської області від 22 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2014 року скасовано та ухвалено нове про відмову у задоволенні позову. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що ПАТ КБ «ПриватБанк» скористався своїм правом та відступив право вимоги за кредитним договором № HAH2GK01270023 від 16 березня 2007 року ПАТ «Акцент-Банк», уклавши договір факторингу, у зв'язку з чим дійшов висновку, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не є належним позивачем у справі, оскільки на час ухвалення рішення судом першої інстанції не мав будь-яких повноважень на представництво ПАТ «Акцент-Банк». Вказану обставину вважав доведеною з посиланням на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 липня 2017 року, якою залишено без змін рішення Хмельницького міськрайонного суду від 01 грудня 2016 року про відмову у задоволенні позову про ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У лютому 2018 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Сокуренко Є. С. подав касаційну скаргу до Верховного Суду, у якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду Харківської області від 22 грудня 2017 року і залишити в силі рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2014 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом не застосовано до спірних правовідносин положення статей 512, 514, 516, 517 ЦК України, помилково застосовано статті 1077-1079 ЦК України, а також не з'ясовано хто є іпотекодержателем за даними Єдиного державного реєстру іпотек з огляду на зворотнє відступлення ПАТ «Акцент-Банк» права за кредитним договором на користь ПАТ КБ «ПриватБанк». Крім того, зазначив, що неповідомлення боржника про заміну кредитора у зобов'язанні, а також невиконання ним зобов'язань за кредитним договором як старому та к і новому кредитору, не звільняє від обов'язку погашення кредиту, та можливості у рахунок погашення якої звернути стягнення на предмет іпотеки.

20 березня 2018 року ОСОБА_2 подала відзив на касаційну скаргу, посилаючись на те, що ті обставини, на які посилається заявник були предметом дослідження судом і висновки, зроблені ним з даного приводу, ґрунтуються на встановлених обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.

29 березня 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд установив, що 16 березня 2007 року між сторонами укладено кредитний договір № HAH2GK01270023, з метою забезпечення виконання зобов'язань за яким того ж дня укладено договір іпотеки № HAH2GK01270023, предметом якого є належна відповідачу на праві власності квартира АДРЕСА_1.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За змістом статті 11 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання в межах вартості предмета іпотеки.

Приписами статті589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Обгрунтовуючи відмову у задоволенні позову, апеляційний суд послався на те, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Акцент-Банк» укладено договір факторингу, за умовами якого на користь ПАТ «Акцент-Банк» відступлено право вимоги за кредитним договором, у зв'язку з чим у ПАТ КБ «ПриватБанк» відсутнє право на пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов'язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Договір факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Ця послуга згідно з договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Статтями 516 ЦК України, 24 Закону України «Про іпотеку»встановлено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмо повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Правочин про відступлення прав за іпотечним договором

підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Вирішуючи спір, апеляційний суд викладеного не врахував та не перевірив, чи зареєстровано у встановленому законом порядку відступлення прав ПАТ «Акцент-Банк» за договором іпотеки та, у зв'язку з цим, хто має право вимоги за іпотечним договором внаслідок порушення основного зобов'язання.

Натомість, врахувавши наявність іншого судового рішення, яким відмовлено у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором у зв'язку з тим, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не є належним позивачем у справі, не встановив кредитора та іпотекодержателя за саме за договором іпотеки, укладеного з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, оскільки за Інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта від 21 грудня 2017 року (т. 4; а. с. 65-67) іпотекодержателем зазначено ПАТ КБ «ПриватБанк».

Крім того, обґрунтовуючи доводи касаційної скарги, ПАТ КБ «Приват Банк» послався на те, що 15 вересня 2014 року між ним та ПАТ «Акцент-Банк» укладено додаткову угоду до договору факторингу № 1 від 01 листопада 2007 року, у пункті 11 якого визначено загальну вартість зворотнього викупу за кредитними договорами, зазначеними у додатку 1, що, на думку заявника, свідчить про набуття ним права вимоги за договором іпотеки.

З огляду на викладене, висновок суду апеляційної інстанції про те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» є неналежним позивачем у справі є передчасним та таким, що ґрунтується на неповному з'ясуванні обставин справи та перевірці їх доказами.

Оскільки апеляційним судом не встановлено тих фактичних обставин справи, від яких залежить її правильне вирішення, а також з метою перевірки викладених у касаційній скарзі доводів, судове рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 411 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», подану представником Сокуренком Євгеном Сергійовичем, задовольнити частково.

Постанову апеляційного суду Харківської області від 22 грудня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасоване судове рішення втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:Н. О. Антоненко
В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. П. Курило