АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2018 року м. Київ

Єдиний унікальний номер справи № 760/8076/15-ц

Апеляційне провадження №22-ц/796/4287/2018

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Іванченка М.М.

суддів: Рубан С.М., Желепи О.В.

при секретарі: Гордійчук Ж.В.

за участю:

відповідача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

третя особа: представник Фіщук М.О.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, третя особа - Орган опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав

за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на рішення Солом'янського районного суду м. Києва ухваленого 20 березня 2018 року в приміщенні Солом'янського районного суду м. Києва під головуванням судді Коробенко С.В.,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2015 року позивач звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 в якому просив позбавити її батьківських прав відносно ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання дочки у розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу) або у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн щомісячно, також стягнути з відповідача на його користь додаткові витрати на доньку у розмірі 5000 грн щомісячно на оплату няньки.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з відповідачем у сторін народилась дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та з цього дня ОСОБА_1 не проявляла до дитини материнських почуттів, материнські обов'язки виконувала за наполяганням батька та лікарів. Через не дбайливе ставлення матері до дитини позивач змушений був викликати своїх родичів, найняти няню за доглядом за дитиною та з 29 грудня 2013 року відповідач покинула сім'ю. Обов'язку по утриманню та вихованню не виконує, тому позивач змушений був звернутись до суду із даним позовом.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 20 липні 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 26 жовтня 2015 року, позов задоволено частково.

Позбавлено ОСОБА_7, батьківських прав щодо малолітньої ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частки від доходів відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно починаючи з 21 квітня 2015 року до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 березня 2016 року рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 20 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 26 жовтня 2015 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_1, третя особа - Орган опіки та піклування Солом'янської РДА в м. Києві, про позбавлення батьківських прав - скасовано з передачею справи у цій частині до суду першої інстанції на новий розгляд. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

В своїй ухвалі Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказував на те, що суди попередніх інстанцій на порушення положень ст.ст. 57-59 ЦПК України не врахували та не перевірили докази поведінки матері в сукупності з доказами про вчинення нею дій, спрямованих на відновлення повноцінного спілкування з дитиною, а також у сукупності з вищими інтересами її малолітньої дочки, яка потребує материнської уваги та виховання.

Суди не вчинили дій щодо повного, всебічного та об'єктивного з'ясування усіх обставин справи, з наданням належної оцінки усіх доказів, на які посилалися сторони, зокрема відповідач, не перевірили наявність або відсутність підстав для відмови у задоволенні позову із попередженням відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини.

Належним чином не обґрунтували свої висновки про наявність підстав для позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітньої доньки, з посиланням на відповідні виняткові обставини для цього та їх встановленням.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 20 березня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1, третя особа - Орган опіки та піклування Солом'янської РДА в м. Києві, про позбавлення батьківських прав - відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 20 березня 2018 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи є незаконними та необґрунтованими, ухвалені з порушеннями норм чинного законодавства. Зазначає, що відповідач ухиляється від виконання її батьківських обов'язків щодо спільної дочки ОСОБА_6, свідомо залишила її, коли дитині не виповнилось ще й року, не займалась її вихованням та розвитком, не приймала участі в її утриманні. Також судом не прийнято до уваги те, що лише після звернення позивача із даним позовом до суду відповідач звернулась із позовом до суду про усунення перешкод у спілкуванні з донькою та визначення способів участі у вихованні дитини.

Відповідач та її представник у суді апеляційної інстанції заперечували проти позову у повному обсязі та просили рішення суду залишити без змін. Вказували на те, що ОСОБА_4 чиняться перешкоди матері ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні спільної дочки, а тому вона змушена була звернутись до суду із відповідним позовом.

Представник третьої особи вказувала, що не може змінити висновок органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 щодо дочки ОСОБА_6.

Позивач та його представник у судове засідання не з'явились про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Від позивача до суду надійшла заява з проханням відкласти розгляд справи у зв'язку з його хворобою при цьому доказів на підтвердження вказаних обставин. При цьому з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 має представника ОСОБА_9, проте у своїй заяві не зазначив, чому не може забезпечити явку у судове засідання свого представника.

Апеляційний суд звертає увагу, що у відповідності до ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної інстанції.

Тому, у відповідності до ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутності позивача та його представника.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника третьої особи, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд міста Києва та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

У відповідності до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Пунктом 8 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційному суду міста Києва.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 17 жовтня 2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було укладено шлюб (а.с.9).

В період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі у сторін народилась дочка - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві 27 грудня 2013 року.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 20 березня 2015 року шлюб між сторонами розірвано. Постійне місце проживання малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 визначено з батьком - ОСОБА_4

Звернувшись до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав щодо дочки ОСОБА_6, позивач посилався на наявність підстав визначених ст.164 СК України.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції вважав недоцільним позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав щодо дочки ОСОБА_6, оскільки відповідач постійно, в тому числі - до пред'явлення позову про позбавлення її батьківських прав проявляла інтерес до дитини, зверталась до відповідних інстанцій за захистом своїх порушених, як вона вважала, батьківських прав по відношенню до дочки, а тому суд не вбачав підстав вважати, що ОСОБА_1 дійсно ухилялась від виконання своїх батьківських обов'язків.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

Відповідно до вимог п.2,3 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною.

На підставі ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.п.15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно пливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 грудня 1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно положень ст. 9 вказаної Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При цьому поняття розлучення слід тлумачити з огляду на право одного з батьків на спілкування з дитиною та обов'язок другого батька надати можливість для такого спілкування.

Відповідно до вимог Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, в якій міститься принцип 6, дитина може бути розлучена з матір'ю лише у винятковій ситуації.

Як вбачається з матеріалів справи, 26 листопада 2014 року ОСОБА_1 зверталася до прокурора Голосіївського району м. Києва із заявою про неправомірні дії ОСОБА_4, спрямовані на відібрання у неї дочки. (а.с. 85-87 том 3)

Встановлено також, що 8 грудня 2014 року, відповідач зверталась до служби у справах дітей Голосіївської РДА в м. Києві з письмовою заявою щодо захисту прав та інтересів малолітньої ОСОБА_5 та визначення місця проживання дитини (, а.с. 117, том 2)

Крім того, судом вірно встановлено , що ОСОБА_1 неодноразово зверталась до Відповідача з позовними вимогами про усунення перешкод у спілкуванні з дочкою.

Крім того, в матеріалах справи наявні медичні документи, згідно з якими ОСОБА_1 зверталась за медичною допомогою внаслідок отриманих нею травм під час побутових сварок з чоловіком (з її слів): 26 лютого 2014 року, 09 червня 2014 року та 01 січня 2015 року.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 зверталась до Києво- Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області із заявою про те, що 27 грудня 2013 року її чоловік ОСОБА_4 вигнав з дому, а дитину залишив з собою (а.с. 60-64 том 3).

Як видно з матеріалів справи, позивач чинив відповідачці перешкоди у спілкуванні з дітьми та не впускав до неї.

Отже, вказане свідчить про те, що ОСОБА_1 зверталась до компетентних органів за захистом своїх прав, ще до звернення ОСОБА_4 із даним позовом до суду.

Як пояснила відповідач вона разом з позивачем та донькою до грудня 2013 року проживали разом, проте зауважила, що відповідач періодично виганяв її з дому, а потім позивач з грудня 2013 року не дозволяє їй спілкуватися з донькою, а згодом у квітні 2014 року звернувся в суд з даним позовом про позбавлення її батьківських прав щодо їх дитини.

Вказані твердження відповідача підтверджуються зібраним по справі доказами й позивачем належним чином не спростовані.

Судом першої інстанції надано належну оцінку показам свідків допитаних у судовому засіданні.

Разом з тим, жодний із свідків не підтвердив в судовому засіданні, що відповідач зловживає алкогольними напоями, веде аморальний спосіб життя, не бажає піклуватися про дитину та не приймає участі у її вихованні.

Отже, позивачем не надано суду будь-яких переконливих доказів, які б свідчили про те, що відповідачка свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, ухиляючись від виховання дітей, та наявність у цьому лише її вини, й таких не приведено в судовому рішенні.

З Висновку спеціаліста (психолога) № 014 від 13 серпня 2014 року Міського центру дитини київської міської державної адміністрації (спеціалісти ОСОБА_10 ОСОБА_11) вбачається, що ОСОБА_5 не ідентифікує ОСОБА_1 як мати. В дівчинки не сформований образ матері, а також він не має конкретного втілення. Це можна пояснити тим, що дівчинка останнім часом довго її не бачила, а коли та була поруч, ймовірно приділяла дитині мало уваги - і внаслідок її відсутності в житті дитини ОСОБА_5 не може вважати її близькою людиною. Також, це можна пояснити, віковими особливостями пам'яті дитини, витіснення нею незначущих та негативних спогадів пов'язаних з поведінкою матері. З боку матері ОСОБА_5 ймовірно не отримувала потрібної уваги, догляду та емоційно насиченого позитивного ставлення, і вона не зайняла в системі її цінностей жодного місця. Тобто, на даний момент, дівчинка ніяк не ставиться до матері, ймовірно при зустрічі вона її навіть не впізнає і не знатиме хто це. Адже її присутність в житті дитини була нетривалою та мало емоційно насиченою (а.с. 15-21, том 1).

Як вбачається з висновку спеціаліста (психолога) № 3/01-36/1 від 15 травня 2015 року Медичного центру «КЛАСИК-Р» (спеціаліст ОСОБА_10), наявного у справі вбачається, що у порівнянні з результатами психологічного дослідження, яке мало місце в серпні 2014 року, ставлення ОСОБА_5 до матері не змінилось. З боку матері дитина не отримувала потрібної уваги, догляду та емоційно насиченого позитивного ставлення, і вона не зайняла в системі її цінностей жодного місця. І саме вплив батька ОСОБА_4, його позиція та рольова поведінка дозволили зберегти ОСОБА_5 адекватне уявлення про людські стосунки, соціальні норми та моральні цінності (а.с.56-64, том 1).

При цьому в матеріалах справи наявна рецензія на зазначені вище Висновки, яка складена кандидатом психологічних наук, членом ГО «Всеукраїнська психодіагностична асоціація» ОСОБА_12, з якого вбачається, що вони складені з ігноруванням вимог до подібних документів та процедури психологічного обстеження дитини у випадку, пов'язаному з охороною немайнових прав дітей та батьків. Рецензентом було виявлено порушення методології дослідження психологічного стану дитини, методології вивчення прихильності дитини до батьків. З проведеного психологами дослідження не випливають на кінцеві висновки, а отже, вони хибні (а.с. 134-141, том 2).

Щодо наявного в матеріалах справи висновку спеціаліста (психолога) від 27 лютого 2017 року необхідно вказати, що він є не може бути прийнятий до уваги судом, оскільки як встановлено, що відповідач не з власної волі не приймає участі у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Враховуючи конкретні обставини справи, інтереси дитини, ставлення ОСОБА_1 до дочки, її бажання виконувати батьківські обов'язки по відношенню до неї, а також те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, апеляційний суд не вбачає безумовних підстав для позбавлення відповідача батьківських прав щодо дочки ОСОБА_6, а відтак висновок суду першої інстанції в цій частині є законним та обґрунтованим.

Суд критично ставиться до наявного в матеріалах справи Висновоку органу опіки та піклування Солом'ямської районної в м. Києві державної адміністрації №108-8005/01 від 04.06.2015, з якого вбачається, що виходячи з наявних матеріалів справи та інтересів малолітньої, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_1 відносно дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. З огляду на таке.

Статтею 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Судом першої інстанції вірно зауважено, що вищевказаний висновок складений без дослідження пояснень самої ОСОБА_1, відомості про належне повідомлення якої про засідання комісії у справі відсутні. Сама ж відповідач, як у суді першої інстанції так і у суді апеляційної інстанції зазначала, що повідомлення про проведення першого засідання комісії вона взагалі не була повідомлена, а про друге засідання зона дізналась за 40 хвилин до його початку, перебуваючи у м. Черкаси, а тому не мала об'єктивної можливості вчасно прибути на нього.

А тому, вказаний висновок є передчасним, про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно її неповнолітньої дочки, оскільки він зроблений у відсутність відповідача, без повного з'ясування всіх обставин.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, на законність оскаржуваного рішення не впливають.

Тому колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, відповідає вимогам матеріального та процесуального права, внаслідок чого підстав для його скасування з мотивів викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 20 березня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний тест постанови складено та підписано 12 червня 2018 року.

Головуючий суддя:

Судді: