Справа № 305/1884/17
Провадження по справі 2/305/201/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2018 року Рахівський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Ємчук В.Е.

за участі: секретаря судового засідання - Орос С.Ю.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахів цивільну справу за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи без самостійних вимог на предмет спору Богданська сільська рада Рахівського району Закарпатської області, ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самовільно зведеної будівлі,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (далі Позивачі) звернулися в суд з позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (далі Відповідачі), третя особа без самостійних вимог на предмет спору: Богданська сільська рада Рахівського району Закарпатської області, ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самовільно зведеної будівлі. Позов мотивований тим, що згідно з умовами договору купівлі-продажу земельної ділянки від 03.08.2016 року ОСОБА_7 продав, а Позивачі придбали у власність земельну ділянку 0,14 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :10:002:0043, що розташована по вул.Лесі Українки, в селі Богдан, Рахівського району, Закарпатської області. Ще при попередньому власникові придбаної земельної ділянки сусідні земелекористувачі - відповідачі по справі, незаконно, без будь-яких дозволів чи документів, самовільно захопивши частину земельної ділянки, що прилягає до земельної ділянки Позивачів, збудували господарську будівлю (дроварню) і протягом понад 8 років незаконно використовують самовільно зведену споруду. Вказана незаконно зведена споруда зведена на узбіччі під'їзної дороги до дворогосподарства Відповідачів, розташованого в с.Богдан, по вул.Лесі Українки, 90, а також прилягає до межі земельної ділянки Позивачів таким чином, що Позивачі не мають фактичної змоги встановити огорожу на власній земельній ділянці й починати будівництво житлового будинку. Попередній власник земельноїділянки - ОСОБА_7 звертався до Богданської сільської ради для вирішення даного спору, однак протягом понад півтора року рада не вжила жодних заходів, крім направлення листів сторонам з пропозицією добросусідства. ОСОБА_8 письмово звернувся до Богданської сільської ради із заявою про те, що він зобов'язується знести спірну господарську споруду, однак на сьогоднішній день господарська будівля стоїть на самовільно зайнятій земельній ділянці. Зважаючи на викладене земельна ділянка, що є прибудинковою територією Позивачів підлягає звільненню та приведенню її за рахунок Відповідача до стану, придатного до використання за цільовим призначенням. У зв'язку з наведеним просять винести рішення, яким зобов'язати ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звільнити самовільно захоплену земельну ділянку, розташовану навпроти їхнього дворогосподарства та прибудинковій території земельної ділянки кадастровий номер :10:002:0043 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,14 га, належну ОСОБА_3 та ОСОБА_4, розташовану за адресою Закарпатська область, Рахівський район, с.Богдан, вул.Лесі Українки, шляхом знесення самовільно збудованої господарської будівлі дроварні та стягнути з відповідаічв на користь позивачів суму сплаченого судового збору.

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у свою чергу 08.02.2018 року надали у строк, встановлений судом, відзив на позовну заяву ОСОБА_3 та ОСОБА_4, де зазначили, що позов, предявлений до них вважають безпідставним та необґрунтованим та просять відмовити у його задоволенні з таких підстав. Позивачі посилаються на те, що при попередньому власнику вони ніби-то незаконно самовільно захопили частину земельної ділянки, що прилягає до земельної ділянки позивачів, де збудували будівлю (дроварню) і протягом понад вісім років незаконно використовують самовільно збудовану будівлю. Спростовуючи даний факт Відповідачі зазначають, що попередній власник земельної ділянки, яка придбана Позивачами у власність, надав їм усну згоду на будівництво такої споруди поруч з його ділянкою, оскільки вони за власні кошти збудували підїзну дорогу до їхнього та ОСОБА_7 будинків. Також, Відповідачі зазначають, що Позивачами не додано жодних доказів того, що вони являються власниками цієї земельної ділянки та жодних доказів порушення їх права на землю. Оскільки спірна земельна ділянка являється землями запасу Богданської сільської ради, а отже Позивачі не вправі звертатися до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, власниками якої позивачі не являються та не мають права вимагати знесення самовільно зведеної будівлі, оскільки це не входить в їх компетенцію. Отже, позовні вимоги є недоведеними та необґрунтованими.

Представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_1, в установлений судом строк подав відповідь на відзив, згідно з яким по суті заперечень Відповідачів зазначив, що посилання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на усну домовленість з попереднім власником земельної ділянки ОСОБА_7 щодо надання ним дозволу на зведення дроварні не відповідають дійсності, оскільки Відповідачі не могли за власні кошти збудувати підїзну дорогу до власного будинку та будинку ОСОБА_7, оскільки останній в с.Богдан не проживає, а на земельній ділянці, що йому належала, взагалі відсутній будинок. Щодо посилання Відповідачів на відсутність доказів самовільного захоплення земельної ділянки, то Позивачами додано відповіді Богданської сільської ради з цього приводу, які підтверджують вказані факти. У звязку з наведеним просить позов задовольнити та стягнути з Відповідачів сплачений Позивачами судовий збір.

В судовому засіданні представник Позивача ОСОБА_3 ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Представник Відповідачів ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що жодних порушень прав Позивачів Відповідачів не вчиняли, тому просив відмовити у задоволенні даного позову.

Представник Богданської сільської ради в судове засідання не зявився, сільський голова села ОСОБА_9Мільчевич надав суду клопотання про розгляд справи без участі представника ради, позовні вимоги залишає на розсуд суду.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до такого висновку.

Судом встановлено, що Позивачі, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 являються власниками земельної ділянки розміром 0,14 г, що становить 1400 кв.м., кадастровий номер якої :10:002:0043, розташованої за адресою: Закарпатська область, Рахівський район, с.Богдан, цільове призначення переданої у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка). Зазначене підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 03 серпня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Рахівського районного нотаріального округу ОСОБА_10

Позивачі у позовній заяві стверджують, що суміжними землекористувачами являються Відповідачі - ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

ОСОБА_8 до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

ОСОБА_8 до статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право звернутися до суду з вимогою про захист права власності вимагаючи усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (негаторний позов).

Згідно з частиною 2 статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь - яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Негаторний позов пред'являється у випадках, коли власник має своє майно у володінні, але дії інших осіб перешкоджають йому вільно його використовувати або розпоряджатися ним. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення третьої особою перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження та користування належним йому майном.

Предмет негаторного позову становить вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом.

Підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують протиправні дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення цих правомочностей. При цьому, для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. Таким чином, право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення.

Отже, встановлення саме зазначених обставин входить до предмета доказування у справах за такими позовами.

Статтею 125 Земельного кодексу України імперативно встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

ОСОБА_8 до статті 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно з положеннями статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" право постійного користування та право оренди земельної ділянки підлягають обов'язковій державній реєстрації.

Частиною 3 статті 3 вказаного Закону встановлено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

У своєму позові Позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ставлять вимогу про зобовязання Відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6, мешканців с.Богдан, вул.Лесі Українки, 90, звільнити самовільно захоплену земельну ділянку, розташовану навпроти їхнього дворогосподарства, що розташоване на земельній ділянці в с.Богдан, вул.Лесі Українки, шляхом знесення самовільно збудованої господарської будівлі. При цьому жодних доказів того, що земельна ділянка, яка є предметом позову, розташована саме у с.Богдан, по вулиці Лесі Українки та межує з ділянкою Відповідачів суду не надано, адже у договорі купівлі-продажу зазначено лише кадастровий номер земельної ділянки :10:0002:0043 та адреса: Закарпатська область, Рахівський район, с.Богдан, однак це не доводить суду те, що ця земельна ділянка розташована саме по сусідству з ділянкою ОСОБА_5 та ОСОБА_6, мешканців с.Богдан, вул.Лесі Українки, 90, на якій, за словами Позивачів, Відповідачами самовільно зведено господарську будівлю - дроварню.

ОСОБА_8 до частини 1 статті 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Як уже зазначалося Позивачами у даній справі заявлено вимоги про зобов'язання усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинно збудованої господарської будівлі.

На підтвердження самовільного зведення зазначеної вище будівлі Позивачі надали копії скарг, з якими вони зверталися до Богданської сільської ради та відповіді ради на звернення позивачів та висновок тимчасової комісії по розгляду звернень громадян, які не містять інформації щодо точного місця розташування самовільно збудованої господарської споруди, даних чи порушує вона права Позивачів на земельну ділянку й інших будь-яких даних, які б підтверджували позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4

В силу вимог частини 4 статті 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом.

ОСОБА_8 до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Стаття 321 ЦК України також передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. З аналізу вказаних норм вбачається, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, окрім випадків спеціально передбачених законом.

Знесення будинків, будівель і споруд передбачено чинним законодавством, але лише в разі їх неправомірного розташування особами на неналежних ним земельних ділянках на підставі статті 212 ЗК України, яка регулює повернення самовільно зайнятих земельних ділянок власника або землекористувачам з приведенням їх у придатний для використання стан, а також на підставі статті 376 ЦК України, яка регулює обставини самочинного будівництва нерухомого майна.

Позивачі не надали суду жодного належного та допустимого доказу того, що розташування господарської будівлі (дроварні) за адресою с.Богдан, вул.Лесі Українки, Рахівського району Закарпатської області, чинить перешкоди їм у володінні, користуванні чи розпорядженні своїм майном, тобто розташовується на земельній ділянці, що належить їм на праві приватної власності.

Статтею 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до статті 83 Цивільного процесуального кодексу України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб'єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об'єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов'язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Оскільки саме на Позивачів покладено обов'язок із доведення факту дійсного порушення їх прав, яке, на їх думку, полягає у позбавленні можливості вільно користуватися та розпоряджатися належним їй майном, проте, зазначену обставину доведено у встановленому порядку не було, а отже суд, не встановивши факту порушення Відповідачами прав ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо користування ними власністю й об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні ними цих прав, дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог у зв'язку з їх доведеністю.

Оскільки суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про усуннення перешкод у користуванні земельною ділянкою, тому й судові витрати, пов'язані з розглядом даної справи, що були сплачені Позивачами, у відповідності до ст.141 ЦПК України до стягнення з Відповідачів не підлягають.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 81, 83, 89, 263-265, 273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи без самостійних вимог на предмет спору Богданська сільська рада Рахівського району Закарпатської області, ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самовільно зведеної будівлі відмовити

Судові витрати залишити за Позивачами.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя: Ємчук В.Е.