Постанова

Іменем України

16 травня 2018 року

м. Київ

справа № 640/217/17

провадження № 61-5567св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_8,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідачі: державне підприємство «Східний експертно-технічний центр Держпраці», директор державного підприємства «Східний експертно-технічний центр Держпраці» Падалко ІгорМиколайович,

представник державного підприємства «Східний експертно-технічний центр Держпраці» - адвокат РомасьДар'я Миколаївна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу державного підприємства «Східний експертно-технічний центр Держпраці», подану представником - адвокатом Ромась Дарєю Миколаївною, на рішення Київського районного суду м. Харкова в складі судді Ніколаєнко І. В. від 12 червня 2017 року, додаткове рішення Київського районного суду м. Харкова в складі судді Ніколаєнко І. В. від 14 серпня 2017 року та рішення апеляційного суду м. Харкова в складі колегії суддів: Кіся П. В., Кружиліної О. А., Хорошевського О. М. від 13 грудня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року ОСОБА_8 звернулася до суду з указаним позовом, у якому просила визнати незаконним та скасувати наказ № 263-В від 16 грудня 2016 року «Про службове розслідування»; визнати незаконним та скасувати наказ № 2-к від 23 січня 2017 року про її звільнення з посади експерта технічного з промислової безпеки ДП «Східний експертно-технічний центр Держпраці» за прогул (в тому числі відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин за пунктом 4 статті 40 КЗпП України; поновити її на посаді експерта технічного з промислової безпеки ДП «Східний експертно-технічний центр Держпраці» з 23 січня 2017 року; стягнути з ДП «Східний експертно-технічний центр Держпраці» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 23 січня 2017 року по день поновлення на роботі; стягнути з ДП «Східний експертно-технічний центр Держпраці» на її користь суму коштів в розмірі 10 000 грн, як компенсацію моральної шкоди; покласти на службову особу, винну в незаконному її звільненні, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству у зв'язку із оплатою їй часу вимушеного прогулу.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що вона з 01 лютого 2013 року працювала в ДП «Східний експертно-технічний центр Держгірпромнагляду України», яке в подальшому було перейменовано в ДП «Східний експертно-технічний центр Держпраці» на посаді інженера відділу технічної експертизи і сертифікації. Наказом № 1 від 08 січня 2014 року її було переведено на посаду експерта технічного з промислової безпеки. За час роботи вона сумлінно виконувала покладені на неї обов'язки, не допускала жодного дисциплінарного проступку. У період з 21 листопада 2016 року по 14 грудня 2016 року вона знаходилась на стаціонарному лікуванні в КЗОЗ «Обласна клінічна лікарня - центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф». 16 грудня 2016 року відносно неї було проведено службове розслідування правомірності видачі лікарняного листа та достовірності фактів, викладених у її поясненнях, проведення якого вона вважає незаконним. Згідно протоколу комісії про службове розслідування від 19 січня 2017 року, комісія прийшла до висновку, що відсутність її 14 грудня 2016 року на робочому місці не підтверджується ніякими документами, що виправдовують та слід отримати письмове пояснення від неї про причини відсутності на роботі 14 грудня 2016 року, а при відсутності причин вважати14 грудня 2016 року прогулом. Наказом відповідача № 2-к від 23 січня 2017 року її було звільнено з посади експерта технічного з промислової безпеки ДП «Східний експертно-технічний центр Держпраці» за прогул (в тому числі відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин за пунктом 4 статті 40 КЗпП України. Указаний наказ про її звільнення за прогул вважає незаконним та необґрунтованим оскільки відповідачем порушено порядок накладення дисциплінарного стягнення, від неї не вимагалися письмові пояснення, а проведення службового розслідування було здійснено за відсутності на те підстав. Наголошує на тому, що нею не було допущено прогулу, оскільки 14 грудня 2016 року був останнім днем її перебування на лікарняному, у зв'язку із чим, звільнення її з посади є незаконним та безпідставним.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 12 червня 2017 року позов ОСОБА_8 задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ № 263-В від 16 грудня 2016 року «Про службове розслідування». Визнано незаконним та скасовано наказ № 2-к від 23 січня 2017 року про звільнення ОСОБА_8 з посади експерта технічного з промислової безпеки ДП «Східний експертно-технічний центр Держпраці» за прогул (в тому числі відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин за пунктом 4 статті 40 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_8 на посаді експерта технічного з промислової безпеки ДП «Східний експертно-технічний центр Держпраці» з 23 січня 2017 року. Стягнуто з ДП «Східний експертно-технічний центр Держпраці» на користь ОСОБА_8 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 23 січня 2017 року в сумі 33 045 грн 75 коп. Стягнуто з ДП «східний експертно-технічний центр Держпраці» на користь ОСОБА_8 суму коштів в розмірі 3 000 грн за компенсацію моральної шкоди. У решті вимог відмовлено.

Судове рішення мотивоване тим, що наказ № 263-В від 16 грудня 2016 року «Про службове розслідування» є незаконним, адже не встановлено підстав проведення такого розслідування, передбачених Порядком проведення службового розслідування стосовно державних службовців, затвердженого Постановою КМУ № 950 від 13 червня 2000 року. Визнаючи незаконним та скасовуючи наказ № 2-к від 23 січня 2017 року про звільнення ОСОБА_8, та поновлюючи позивача на відповідній посаді, суд виходив з того, що на час винесення вказаного наказу був чинним листок непрацездатності серії АГЯ № 042997, згідно якого позивач перебувала на лікуванні з діагнозом «хоріоретиніт правого ока» з 21 листопада 2016 року по 14 грудня 2016 року, тобто, і в той день, відсутність на роботі в який стало підставою її звільнення. Отже, оскільки 14 грудня 2016 року є днем виписки ОСОБА_8 з лікувального закладу, то наявні підстави її відсутності на роботі в цей день.

Додатковим рішення Київського районного суду м. Харкова від 14 серпня 2017 року, суд вирішив стягнути з ДП «Східний експертно-технічний центр Держпраці» на користь держави судовий збір в розмірі 1 280 грн.

Ухвалюючи додаткове рішення, місцевий суд виходив із того, що під час винесення рішення про задоволення позову не було вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 13 грудня 2017 року апеляційну скаргу ДП «Східний експертно-технічний центр Держпраці» на рішення Київського районного суду м. Харкова від 12 червня 2017 року задоволено частково. Рішення Київського районного суду м. Харкова від 12 червня 2017 року, в частині визнання незаконним та скасування наказу № 263-В від 16 грудня 2016 року «Про службове розслідування» скасовано і в цій частині ухвалено нове рішення про відмову в позові. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін. Апеляційну скаргу ДП «Східний експертно-технічний центр Держпраці» на додаткове рішення Київського районного суду м. Харкова від 14 серпня 2017 року відхилено. Додаткове рішення Київського районного суду м. Харкова від 14 серпня 2017 року залишено без змін.

Ухвалюючи нове рішення апеляційний суд не погодився з висновками місцевого суду в частині висновків про наявність підстав скасування наказу № 263-В від 16 грудня 2016 року «Про службове розслідування», оскільки сам по собі факт проведення розслідування не свідчить про порушення прав позивача. До того ж підстави прийняття наказу № 263-В від 16 грудня 2016 року «Про службове розслідування» були в ньому зазначені, що відповідає пункту 6.3 Правил внутрішнього трудового розпорядку ДП «Східний експертно-технічний центр Держгірпромнагляду України». Водночас, постановою КМУ № 950, на яку суд першої інстанції послався, як на підставу для задоволення зазначеної вимоги, затверджено Порядок проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, позивач до таких осіб не відноситься. Апеляційний суд зазначив, що рішення місцевого суду в частині задоволення вимог про визнання незаконним та скасування наказу № 2 від 23 січня 2017 року «про звільнення ОСОБА_8», поновлення позивача на відповідній посаді та стягнення з ДП «Східний експертно-технічний центр Держпраці» на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди є законним та обґрунтованим.

У касаційній скарзі, поданій у січні 2018 року до Верховного Суду, ДП «Східний експертно-технічний центр Держпраці», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вищевказані судові рішення в частині задоволення позовних вимог, та ухвалити нове рішення про відмову в позові в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди неповно з'ясували обставини, що мають значення для справи, не надали належної оцінки наявним в матеріалам справи доказам. Відповідач указує на те, що ОСОБА_8 в період знаходження на стаціонарному лікуванні з 21 листопада по 14 грудня 2016 року, 05 грудня 2016 року поїхала до м. Києва та уклала договір про надання послуг з ДП «Головним навчально-методичним центром Держпраці» про підвищення кваліфікації та атестацію, здійснила оплату за навчання. Також, заявник зазначає, що судами не враховано та не надано оцінку листу № 34/285 КЗОЗ «Обласна клінічна лікарня - центр екстренної медичної допомоги та медицини катастроф» про неправомірність видачі листка непрацездатності ОСОБА_8 від 18 січня 2016 року та його недійсність стосовно дати 14 грудня 2016 року. на думку відповідача, знаходження на навчанні та складенні іспиту у робочий день 14 грудня 2016 року у м. Києві працівниці ОСОБА_8 та підписання нею договору про надання послуг з ДП «ГНМЦ Держпраці» про підвищення кваліфікації та атестацію 05 грудня 2016 року у м. Києві суди безпідставно розцінив як дії приватної особи, а не працівника відповідача. Крім того, наказом головного лікаря КЗОЗ «Обласна клінічна лікарня - Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» від 17 травня 2017 року № 167 «Про необґрунтованість видачі листка непрацездатності ОСОБА_8» листок непрацездатності анульований. Таким чином, відповідач вважає, що при застосуванні дисциплінарного стягнення було дотримано усі вимоги закону, зокрема отримано згоду профспілкового комітету ДП «Східний експертно-технічний центр Держпраці» на розірвання трудових відносин з працівником ОСОБА_8 за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України. Щодо додаткового рішення суду, то, на думку відповідача, воно повинно бути також скасовано, оскільки є похідним від основного судового рішення, яке підлягає скасуванню.

Відзив на касаційну скаргу відповідач до суду не подав.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Суд установи, що ОСОБА_8, відповідно до наказу № 12-к від 01 лютого 2013 року, прийнята на посаду інженера відділу технічної експертизи і сертифікації ДП «Східний експертно-технічний центр Держпраці». Із запису № 11 трудової книжки вбачається, що, відповідно до наказу № 1-к від 08 січня 2014 року, ОСОБА_8 переведена на посаду експерта технічного з промислової безпеки відділу технічної експертизи і сертифікації.

Відповідно до наказу № 2-к від 23 січня 2017 року «Про звільнення ОСОБА_8», у зв'язку з відсутністю без поважних причин на робочому місці протягом 14 грудня 2016 року експерта технічного з промислової безпеки, ОСОБА_8 звільнена за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України за прогул.

Підставою для прийняття зазначеного наказу вказано: протокол засідання комісії про службове розслідування від 19 січня 2017 року; протокол засідання профспілкового комітету № 1 від 20 січня 2017 року; пояснювальна записка ОСОБА_8 від 23 січня 2017 року.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Суд установив, що згідно листка непрацездатності серії АГЯ № 042997 від 14 грудня 2016 року та виписки з медичної картки стаціонарного хворого, у період з 21 листопада 2016 року по 14 грудня 2016 року ОСОБА_8 знаходилася на стаціонарному лікуванні КЗОЗ «Обласна клінічна лікарня - центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф». День виходу на роботу за рекомендацією лікуючого лікаря значиться 15 грудня 2016 року.

На підставі договору від 05 грудня 2016 року, укладеного між ОСОБА_8 та ДП «Головний навчально-методичний центр» (м. Київ), позивач пройшла курс підвищення кваліфікації та атестацію експерта технічного з промислової безпеки за напрямом «Проведення технічного огляду та/або експертного обстеження обладнання газової промисловості з тиском природного газу не більше 1,2 Мпа», і 14 грудня 2016 року успішно склала відповідний іспит.

Листом позивача від 14 грудня 2016 року наданого на ім'я директора ДП «Головний навчально-методичний центр Держпраці», копія якого посвідчена відповідачем, позивач повідомила причини її відсутності на заняттях з переатестації експертів.

Згідно пояснень позивача від 15 грудня 2016 року, наданих на вимогу директора «Східний експертно-технічний центр Держпраці» з питання складання 14 грудня 2016 року іспиту в м. Києві, позивач повідомила, що характер захворювання і призначений курс лікування не обмежували її в складанні відповідного іспиту.

Наказом ДП «Східний експертно-технічний центр Держпраці» № 263-В від 16 грудня 2016 року в строк до 28 грудня 2016 року відповідачем було ініційовано проведення службового розслідування правомірності видачі лікарняного листа та достовірності фактів, викладених у поясненні ОСОБА_8

Згідно протоколу комісії про службове розслідування від 19 січня 2017 року, комісія прийшла до висновку, що день 14 грудня 2016 року, а також відсутність ОСОБА_8 в цей день на робочому місці не підтверджується ніякими виправдовувальними документами.

Як зазначалось вище, згідно наказу № 2-к від 23 січня 2017 року позивача було звільнено у зв'язку із відсутністю без поважних причин на робочому місці протягом 14 грудня 2016 року експерта технічного з промислової безпеки, ОСОБА_8 звільнена за пунктом 4 статті 40 КЗпП України.

При цьому, згідно виписки з медичної картки стаціонарного хворого від 14 грудня 2016 року, складеної за підписом лікуючого лікаря Мужичук О. П. та завідувача відділення мірошник Д. М. КЗОЗ «Обласна клінічна лікарня - центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» і скріпленої печаткою лікувального закладу, позивач ОСОБА_8 у період часу з 21 листопада 2016 року по 14 грудня 2016 року перебувала у стаціонарі з діагнозом хоріоретиніт правого ока. День виписки значиться 14 грудня 2016 року.

Відповідно до листа головного лікаря КЗОЗ «Обласна клінічна лікарня - центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Федак Б. С. від 18 січня 2017 року, хвора ОСОБА_8 була госпіталізована в доросле офтальмологічне відділення 21 листопада 2016 року, а виписана 14 грудня 2016 року. За період лікування з 21 листопада 2016 року по 14 грудня 2016 року виданий листок непрацездатності серії АНЯ № 042997 з рекомендацією стати до роботи 15 грудня 2016 року. З пояснювальної записки лікуючого лікаря Мужичук О. П. витікає, що лікуючи лікар не оглядала хвору ОСОБА_8 14 грудня 2016 року, документи, надані юристом підприємства, свідчать про те, що 14 грудня 2016 року ОСОБА_8 здавала іспити в «Головному навчально-методичному центрі Держпраці» в м. Києві. На підставі вищевикладених фактів, головний лікар вважає листок непрацездатності серії АГЯ № 042997 дійсним з 21 листопада 2016 року по 13 грудня 2016 року, недійсним 14 грудня 2016 року.

На час звільнення позивача листок непрацездатності серії АГЯ № 042997 був чинним.

Щодо наказу головного лікаря КЗОЗ «Обласна клінічна лікарня - центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» від 17 травня 2017 року № 167 «Про необґрунтованість видачі листка непрацездатності ОСОБА_8, то він був прийнятий після звільнення ОСОБА_8

Разом із тим, рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 вересня 2017 року, яке набрало законної сили, задоволено позов ОСОБА_8 до КЗОЗ «Обласна клінічна лікарня - центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», головного лікаря КЗОЗ «Обласна клінічна лікарня- центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Федак Б. С., третя особа - ДП «Східний експертно-технічний центр Держпраці» про визнання незаконним та скасування наказу. Визнано незаконним та скасовано наказ головного лікаря КЗОЗ «Обласна клінічна лікарня - центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» від 17 травня 2017 року № 167 «Про необґрунтованість видачі листка непрацездатності ОСОБА_8».

Згідно офіційного документа - листка непрацездатності серії АГЯ № 042997 ОСОБА_8 мала стати до роботи 15 грудня 2016 року, а тому відвідання позивачем 14 грудня 2016 року після отримання листка непрацездатності м. Києва та складання іспиту в ДП «Головний науково-методичний центр Держпраці» не має вирішального значення для оцінки наявності або відсутності в діях позивача складу дисциплінарного проступку.

За таких обставин правильними є висновки судів попередніх інстанцій, що позивача було звільнено за проступок - прогул, який остання не вчиняла.

За змістом частини першої статті другої статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає законним, обґрунтованим та погоджується з висновками судів попередніх інстанцій в частині задоволення позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу № 2 від 23 січня 2017 року «Про звільнення ОСОБА_8», поновлення позивача на відповідні посаді та стягнення з ДП «Східний експертно-технічний центр Держпраці на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, розмір якого судами визначено правильно.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності (пункт 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Ураховуючи встановлені судом обставини щодо незаконного звільнення позивача, суди дійшли правильного висновку про наявність відшкодування позивачу моральної шкоди у розмірі 3 000 грн.

Оскільки під час ухвалення судового рішення місцевим судом не було вирішено питання про судові витрати, місцевим судом правильно ухвалено додаткове рішення про розподіл судових витрат, що відповідає вимогам статті 220 ЦПК України у редакції 2004 року.

З урахуванням наведеного висновки судів попередніх інстанцій про часткове задоволення позову є правильними.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення судів попередніх інстанцій в частині задоволення позову без змін.

Судові рішення в частині відмови в позові до суду касаційної інстанції не оскаржено та предметом перегляду не є (стаття 400 ЦПК України).

Керуючись статтями 400, 401, 402, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу державного підприємства «Східний експертно-технічний центр Держпраці», подану представником - адвокатом Ромась Дарєю Миколаївною, залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 12 червня 2017 року в частині, що не скасована апеляційним судом, додаткове рішення Київського районного суду м. Харкова від 14 серпня 2017 року та рішення апеляційного суду м. Харкова від 13 грудня 2017 року в частині задоволення позову ОСОБА_8 до державного підприємства «Східний експертно-технічний центр Держпраці», директора державного підприємства «Східний експертно-технічний центр Держпраці» ПадалкоІгоря Миколайовича про визнання наказів незаконними, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди та зобов'язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

В. М. Коротун

В. П. Курило