Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2018 року м.Рівне

Рівненський міський суд в складі судді Бердія М.А.,

при секретарі Абашиній О.В.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договором позики, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення 433 237 грн. 39 коп. заборгованості за договором позики, з яких 178 000 грн. 00 коп. сума позики, 210 154 грн. 71 коп. проценти від суми позики, 45 082 грн. 68 коп. інфляційні втрати.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги позивача підтримали повністю з підстав викладених в позовній заяві. Просять суд, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 433 237 грн. 39 грн., з яких: 178 000 грн. 00 коп. сума позики, 210 154 грн. 71 коп. проценти від суми позики, 45 082 грн. 68 коп. інфляційні втрати. Позивач ОСОБА_1 додатково пояснила суду, що відповідач брав позику декілька разів невеликими сумами, спочатку з березня по грудень 2015 року він сплачував відсотки з незначних сум, з грудня 2015 року перестав сплачувати і відсотки.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги позивача визнав частково, в частині стягнення з нього заборгованості за договором позики в розмірі 178000,00 грн. Додатково пояснив суду, що не заперечує, що позичав гроші в позивача під 5% в місяць, однак, він збанкрутував та не зміг повернути кошти, на даний час грошей в нього немає. В частині позовних вимог про стягнення відсотків від суми позики та інфляційних втрат позовні вимоги позивача не визнає, оскільки, він відсотки сплачував. Доказів сплати коштів на погашення відсотків від суми позики у нього немає.

Суд, заслухавши позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного.

Як встановлено в судовому засіданні, між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач 07 грудня 2015 року передав відповідачу грошові кошти у розмірі 178000,00 грн., який в свою чергу зобовязався повернути їх з пятьма відсотками місячних до 07 січня 2016 року, що підтверджується розпискою від 07 грудня 2015 року.

Згідно з вимогами ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Суд враховує, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Така правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, яку відповідно до вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України, суд враховує при ухваленні рішення.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року № 6-79цс14, зазначено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Як вбачається із позовної заяви, відповідач свої зобовязання за договором позики не виконав, після спливу строку зазначеного в розписці кошти не повернув, ігнорує вимоги позивача та ухиляється від виконання зобовязань щодо повернення позики і на даний час.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання, а у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України по справі № 6-1229цс16, розяснено, що згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

Як зазначено в розписці, за кожен місяць користування грошовими коштами відповідач зобовязався сплачувати пять процентів від зазначеної у розписці суми. Таким чином, заборгованість зі сплати процентів, передбачених договором позики (розпискою) на день звернення позивача до суду 27 грудня 2017 року складає 210454,71 грн., а розмір інфляційних втрат дорівнює 45082,68 грн., що стверджується розрахунком, вказаним в позовній заяві.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Враховуючи викладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості за договором позики знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, є обґрунтованими і доведеними, відповідач в судовому засіданні позовні вимоги позивача визнав частково, не заперечував що брав у позивача кошти в позику, а тому позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь позивача коштів, в розмірі 433237,39 грн., з яких: 178 000 грн. 00 коп. сума позики; 210 154 грн. 71 коп. проценти від суми позики, 45 082 грн. 68 коп. інфляційні втрати, підлягають до задоволення.

Згідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по справі понесені позивачем по сплаті судового збору в розмірі 4332,37 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 12, 81, 89, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: 33028, АДРЕСА_1) до ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2, місце проживання: 33016, АДРЕСА_2), про стягнення грошових коштів за договором позики, задоволити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 433 237 грн. 39 коп. заборгованості за договором позики, з яких 178 000 грн. 00 коп. сума позики; 210 154 грн. 71 коп. проценти від суми позики, 45 082 грн. 68 коп. інфляційні втрати.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі понесені позивачем по сплаті судового збору в розмірі 4332 грн. 37 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Рівненського

міського суду ОСОБА_4