Постанова

Іменем України

07 червня 2018 року

м. Київ

справа № 552/4127/17

провадження № 61-1955св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Київського районного суду м. Полтави від 14 серпня 2017 року, у складі головуючого-судді Самсонової О. А., ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 01 листопада 2017 року, у складі суддів: Обідіної О.І., Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.,

ВСТАНОВИВ:

ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5, про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 29 січня 2007 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір №PLXRRX10990039, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит, а відповідач ОСОБА_5 зобов'язався повернути кредит. Відповідач свої зобов'язання не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість в сумі 25767,45 грн.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 25767,45 грн, з яких заборгованість по процентам за користування кредитом 3284,68 грн, заборгованість по комісії за користування кредитом 589,93 грн, а також штрафні санкції: пеня за прострочене зобов'язання в розмірі 20189,63 грн, штраф в розмірі 500 грн. (фіксована складова), штраф в розмірі 1203,21 грн (процентна складова) та судові витрати у справі.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Полтави від 14 серпня 2017 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем недоведено факт укладення кредитного договору саме з відповідачем ОСОБА_5 Крім того, з наданих суду документів вбачається невідповідність розрахунку заборгованості Умовам надання споживчого кредиту фізичним особам.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 01 листопада 2017 року заочне рішення Київського районного суду м. Полтави від 14 серпня 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що судом першої інстанції не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», просить скасувати судові рішення у справі та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій належним чином не з'ясували факту укладання та виконання договорів, не з'ясували факту належності підпису в кредитному договорі безпосередньо відповідачу, не спростували доводів позивача щодо укладення кредитного договору та надання коштів відповідачу, не з'ясували усіх фактичних обставин справи, дійсний характер спірних правовідносин та яка правова норма підлягала застосуванню до спірних правовідносин.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, ЦПК України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

01 лютого 2018 року Верховним Судом відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального права та додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно частини першої статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Нормами цивільного процесуального закону визначено обов'язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні спору.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зазначив, що між сторонами 29 січня 2007 року був укладений кредитний договір №PLXRRX10990039. Внаслідок невиконання позичальником умов договору виникла заборгованість в сумі 25767,45 грн, яку просив стягнути з відповідача.

На підтвердження заявлених позовних вимог банк надав ксерокопію анкети та заяви позичальника на прізвище ОСОБА_6, в яких зазначено місце проживання та реєстрації останнього - АДРЕСА_1, паспорт НОМЕР_1, виданий 05 січня 2001 року.

Між тим, відповідачем у справі зазначений ОСОБА_5, адреса місця реєстрації та проживання якого: квартира АДРЕСА_2, а паспорт НОМЕР_2, виданий 02.11.2012 року.

Оскільки зазначені розбіжності в анкетних даних відповідача, банком в суді усунуті не були, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність в нього можливостей ідентифікувати особу відповідача з особою, на ім'я якої був оформлений кредитний договір.

Крім того, обґрунтованим є і висновок суду щодо невідповідності наданого розрахунку заборгованості за договором від 29 січня 2007 року №PLXRRX10990039 вимогам Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт).

Так, пунктом 4.3 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) визначено, що кошти, отримані від позичальника для погашення заборгованості по кредиту, насамперед направляються для відшкодування витрат/збитків банку згідно пунктів 3.2.11, 3.3.8 цих Умов, далі пені згідно розділу 5 цих Умов, далі простроченої комісії по Кредиту, далі простроченої винагороди, далі прострочених відсотків по Кредиту, далі простроченої заборгованості за Кредитом, частина суми, що залишилася направляється на погашення заборгованості за Кредитом ( у т.ч. сума, надана Позичальником понад суму щомісячного платежу), направляється на погашення заборгованості за Кредитом, далі комісії, далі винагороди, далі відсотків, далі кредиту.

З наданого позивачем до справи розрахунку вбачається, що у відповідача є заборгованість по відсоткам з користування кредитом, заборгованість по комісії за користування кредитом, пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань та штрафи.

Заборгованість за отриманим кредитом відсутня.

Встановивши вищевказані обставини, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, враховуючи недоведеність факту укладення кредитного договору саме з відповідачем ОСОБА_5 та невідповідність розрахунку заборгованості Умовам надання споживчого кредиту фізичним особам дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Такий висновок судів відповідає фактичним обставинам справи та нормам Цивільного кодексу України щодо правочинів.

Доводи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій належним чином не з'ясували факту укладання та виконання договорів, не спростували доводів позивача щодо укладення кредитного договору та надання коштів відповідачу, не з'ясували усіх фактичних обставин справи, дійсний характер спірних правовідносин та яка правова норма підлягала застосуванню до спірних правовідносин не спростовують висновків суду та не можуть бути підставою для задоволення позову, оскільки суди належним чином дослідили надані у справі докази та дали їм належну оцінку. Зазначені доводи були предметом дослідження в судах попередніх інстанцій і зводяться фактично до переоцінки.

Доводи касаційної скарги про те, що в зазначенні прізвища позичальника була допущена описка, колегія суддів не бере до уваги, оскільки така описка позивачем не була усунута у визначений законом спосіб, а між позичальником і відповідачем у справі відрізняються не тільки прізвище, а й паспортні дані, адреса місця проживання.

Таким чином доводи касаційної скарги про порушення судами норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», залишити без задоволення.

Заочне рішення Київського районного суду м. Полтави від 14 серпня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 01 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник
Г. І. Усик