Постанова

Іменем України

04 червня 2018 року

м. Київ

справа № 564/1211/16-ц

провадження № 61-24318св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 29 вересня 2016 року у складі судді Грипіч Л. А. та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 10 січня 2017 року у складі колегії суддів: Шеремет А. М., Хилевич С. В., Боймиструк С. В.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_5 про стягнення аліментів, додаткових витрат на лікування дитини та на утримання дружини.

Позовна заява мотивована тим, що 12 квітня 2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстровано шлюб.

За час перебування у шлюбі, у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_7, яка проживає разом із матір?ю.

Дитина передчасно народжена, хворіє, потребує придбання ліків, періодичного проходження медичних обстежень та перебування в медичних закладах на лікуванні, що потребує додаткових матеріальних витрат.

ОСОБА_4 не працює, оскільки зайнята доглядом за дочкою. Відповідач ухиляється від обов?язку утримувати доньку, працює неофіційно, має постійний дохід в розмірі близько 7 000,00 грн - 8 000,00 грн в місяць. Крім неповнолітньої дочки ОСОБА_7 у відповідача більш немає осіб, які б він утримував.

ОСОБА_4 з урахуванням уточнень просила стягувати з ОСОБА_5 аліменти на утримання дочки ОСОБА_7 в розмірі

1 500,00 грн щомісячно, додаткові витрати на неповнолітню дочку в сумі 700,00 грн та стягувати на її утримання кошти в розмірі 300,00 грн в місяць до досягнення їх спільної дочкою ОСОБА_7 трьох років.

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 29 вересня 2016 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5, починаючи з 21 червня 2016 року, на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_7 в розмірі 1 000,00 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_5, починаючи з 21 червня 2016 року, на користь ОСОБА_4 додаткові витрати на лікування неповнолітньої доньки ОСОБА_7 в розмірі 700,00 грн щомісячно до зміни стану здоров'я дитини.

Стягнуто з ОСОБА_5, починаючи з 21 червня 2016 року, на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дружини в розмірі 300,00 грн щомісячно до досягнення донькою ОСОБА_7 трьох років.

Стягнуто з ОСОБА_5 в дохід держави 551,20 грн судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_5 зобов?язаний утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Дитина в силу положень статті 185 СК України потребує додаткових витрат. При цьому суд відповідно до положень статті 84 СК України стягнув 300,00 грн аліментів на утримання дружини.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 10 січня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилено.

Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 29 вересня 2016 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу ОСОБА_5, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.

30 січня 2017 року представником ОСОБА_5 - ОСОБА_6 через засоби поштового зв?язку подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Костопільського районного суду Рівненської області від

29 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від

10 січня 2017 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судовий розгляд справи проведено однобоко, лише з урахуванням суперечливих тверджень позивача та ігноруванням доводів сторони відповідача. Наведені висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи. Рішення постановлено за відсутності належних і допустимих доказів.

Позивачем приховано від суду ту обставину, що коли вона поступила до медичного закладу у зв?язку з передчасними пологами, передчасно народила дитину та проходила з дитиною лікування, відповідачем на лікування як дитини так і матері, лише за вересень - грудень 2015 року витрачено майже

70 000,00 грн, які відповідач змушений був позичати у родичів та знайомих.

Відповідач щомісячно, до вересня 2016 року, витрачав грошові кошти у сумі від 500,00 грн до 1 000,00 грн на придбання дитині необхідних сумішей тощо.

Позивачем від суду приховано і той факт, що вона отримує державну допомогу на дитину при народженні в розмірі 860,00 грн щомісячно.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 29 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 10 січня

2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів, додаткових витрат на лікування дитини та на утримання дружини.

Витребувано з Костопільського районного суду Рівненської області цивільну справу № 564/1211/16-ц.

Виконання рішення Костопільського районного суду Рівненської області від

29 вересня 2016 року зупинено до закінчення касаційного провадження у справі.

Копії касаційної скарги та додані до неї матеріали надіслано особам, які беруть участь у справі, та роз'яснено їх право подати заперечення на касаційну скаргу до 24 лютого 2017 року.

У лютому 2017 року цивільна справа № 564/1211/16-ц надійшла до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

02 березня 2017 року ОСОБА_4 через засоби поштового зв?язку подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення, в яких просить касаційну скаргу представника

ОСОБА_5 - ОСОБА_6 відхилити, а рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 29 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 10 січня 2017 року залишити без змін.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_5 та матеріали цивільної справи № 564/1211/16-ц передано до Верховного Суду.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а аргументи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від подружнього життя мають дочку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом із матір'ю.

Згідно виписки із медичної карти хворої ОСОБА_7, дитина передчасно народжена з дуже малою вагою тіла при народженні гестаційний вік 27 тижнів, що призвело до ускладнення: анемія передчасно народженої дитини (корегована) інтравентрикулярний крововилив І ступеню бронхолегенева диспазія. Супутній: Гіпоксично-ішемічне ураження ЦНС ПКВ: 35 тижнів 6/7 діб.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК Українипередбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 8 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно із статтею 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Частиною першою статті 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід або частину доходу одержує в натурі.

Мати дитини ОСОБА_4 не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, крім того дитина через хворобу потребує постійного догляду.

Частиною другою статті 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1 000,00 грн щомісячно на утримання неповнолітньої дочки та аліментів в розмірі 300,00 грн на утримання дружини до досягненням дитиною трьох років, 700,00 грн в місяць на додаткові витрати на лікування дитини в місяць до зміни стану здоров'я дитини. Судами враховано, особу платника аліментів, матеріальне становище дружини, з якою проживає дитина та стан здоров'я дитини.

Доводи касаційної скарги щодо надання відповідачем на лікування дитини та її матері коштів у розмірі 70 000,00 грн та грошових коштів у сумі від 500,00 грн до 1 000,00 грн на придбання дитині необхідних сумішей не можуть бути підставою для скасування судових рішень через те, що не ґрунтуються на законі.

Крім того, у разі встановлення факту надання відповідачем на лікування дитини та її матері коштів у розмірі 70 000,00 грн він не звільняється від обов?язку утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Також є безпідставними доводи заявника про те, що ОСОБА_4 приховала факт, що вона отримує державну допомогу на дитину при народженні в розмірі 860,00 грн щомісячно, оскільки така виплата встановлена законом та не звільняє відповідача від обов?язку утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки підстав для скасування судових рішень немає.

За змістом частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 лютого 2017 року зупинено виконання рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 29 вересня 2016 року до закінчення касаційного провадження.

Враховуючи те, що касаційна скарга представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 підлягає залишенню без задоволення, відповідно до положень частини третьої статті 436 ЦПК України Верховних Суд поновлює виконання рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 29 вересня 2016 року.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 29 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 10 січня

2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 29 вересня 2016 року.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська