Провадження № 22-ц/772/1099/2018
Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 травня 2018 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Стадника І.М. (судді-доповідача);

суддів: Міхасішина І.В., Войтка Ю.Б.,

з участю секретаря судового засідання Безрученко Н.Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань №2

апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 банк «Фінансова ініціатива» ОСОБА_4

на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 лютого 2018 року, ухвалене під головуванням судді Луценко Л.В., повний текст якого складено цього ж дня

в справі №127/23268/17

за позовом ОСОБА_5 (позивач)

до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 банк «Фінансова ініціатива» (відповідач)

про стягнення банківського вкладу, -

встановив:

ОСОБА_5 звернувся в міський суд із позовом до ПАТ «ОСОБА_3 банк «Фінансова ініціатива» про стягнення банківського вкладу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 29.01.2013 року між ним та відповідачем укладено договір банківського вкладу (вклад «Ощадний») №168061, відповідно до якого банк мав прийняти від вкладника грошові кошти в сумі 95000 дол. США строком на 370 днів. Дата укладення цього договору є датою внесення (надходження) грошових коштів на депозитний рахунок. Процентна ставка за вкладом складає 7,00 процентів річних. Незнижувальний залишок коштів на депозитному рахунку протягом строку вкладу встановлюється в сумі 200 дол. США.

На виконання вимог договору позивачем було внесено на депозит відповідачу 95000 дол. США згідно квитанції від 29.01.2013 року.

22.09.2015 року позивач звернувся до відповідача із заявою про повернення всієї суми банківського вкладу за зазначеним договором, проте того ж дня йому було повідомлено про неможливість повернення всієї суми коштів із депозиту у звязку із внутрішніми проблемами банку та повідомлено, що залишок коштів згідно договору банківського вкладу (вклад «Ощадний») №168061 від 29.01.2013 року становить 4672,00 грн. (еквівалент 200,00 дол. США згідно курсу станом на 22.09.2015 року). Вказані кошти були отримані позивачем, про що свідчить квитанція від 22.09.2015 року.

Однак така сума залишку коштів на депозитному рахунку на його думку не відповідає дійсності, оскільки окрім 4672,00 грн. інших коштів згідно договору банківського вкладу (вклад «Ощадний») №168061 від 29.01.2013 року, він особисто не отримував та повноважень щодо розпорядження ними нікому не надавав, причини відсутності коштів на депозитному рахунку йому не відомі.

З урахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути з відповідача на свою користь банківський вклад згідно договору банківського вкладу (вклад «Ощадний») №168061 від 29.01.2013 року у розмірі 94800 (девяносто чотири тисячі вісімсот) доларів США .

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13 лютого 2018 року позов задоволено та стягнуто з Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 банк «Фінансова ініціатива» на користь ОСОБА_5 банківський вклад згідно договору банківського вкладу (вклад «Ощадний») №168061 від 29.01.2013 року у розмірі 94800 (девяносто чотири тисячі вісімсот) доларів США, а також 8000 (вісім тисяч) грн. судового збору.

Ухвалою суду від 22 березня 2018 року заяву ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» про перегляд заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13.02.2018 року в даній справі залишено без задоволення.

Не погодившись із рішенням Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 банк «Фінансова ініціатива» ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність і необґрунтованість рішення просить його скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що суд першої інстанції дійшов висновку про укладення договору банківського вкладу і його виконання в частині внесення позивачем 95000 доларів на підставі недопустимого доказу квитанції, складеної з порушенням вимог до касових документів і сфальшованої невідомою особою, так як згідно з даними бухгалтерського обліку заявлена позивачем грошова сума до каси банку не надходила. Крім того, поза увагою суду першої інстанції залишилася та обставина, що процедура виведення з ринку неплатоспроможних банків, яким є відповідач, врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а виплата позивачу суми позову призведе до необґрунтованих витрат бюджету і порушення черговості задоволення вимог кредиторів.

Представник позивача ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 подав апеляційному суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги відповідача, а оскаржуване заочне рішення Вінницького міського суду залишити без змін.

В судовому засіданні представник позивача адвокат ОСОБА_6 проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив залишити в силі рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися за засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення, суд, зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити тощо.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.

Так, рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що наявність оригіналу договору банківського вкладу (вклад «Ощадний») №168061 від 29.01.2013 року та оригіналу квитанції №1837 від 29.01.2013 року свідчать про укладення між сторонами договору банківського вкладу, а враховуючи те, що строк договору закінчився 03.02.2014 року, тобто до введення тимчасової адміністрації ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива», останній відповідальний за повернення коштів, а відтак вони підлягають до стягнення.

Проте такий висновок судом зроблено з неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому рішення суду першої інстанції слід скасувати з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог з таких підстав.

Судом встановлено, що 29 січня 2013 року між Публічним акціонерним товариством ОСОБА_3 «Фінансова ініціатива» в особі начальника Вінницького відділення №3 ОСОБА_7 (далі ОСОБА_3) та ОСОБА_5В (далі Вкладник) було укладено договір банківського вкладу №168061 (вклад «Ощадний»), відповідно до умов якого банк приймає від вкладника грошові кошти в сумі 95000 доларів США строком на 370 днів, що починається з наступного дня після внесення (надходження) грошових коштів на депозитний рахунок по 03 лютого 2014 року на умовах та в порядку, визначених цим договору (п. 1.1 Договору, а.с. 61).

Крім того, на підтвердження укладення й виконання ним договору в частині внесення грошових коштів позивачем надано квитанцію №1837 від 29 січня 2013 року про внесення на депозит згідно договору №168061 коштів в сумі 95000 доларів США, що еквівалентно 759335 грн.

В графі «підписи банку» міститься підпис й наявний відбиток печатки прибутково-видаткової каси №1 Вінницького відділення №3 ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» (а.с. 64).

Натомість банк стверджує про те, що залишок коштів на відповідному рахунку ОСОБА_5 складає 0 доларів США 0 центів (а.с. 103), тобто в банку немає жодних невиконаних зобовязань перед ОСОБА_5

Крім того, в лютому 2013 року банк звернувся до органів внутрішніх справ із заявою про кримінальне правопорушення, що на думку банку було вчинене начальником відділення ОСОБА_8 за попередньою змовою із старшим касиром і економістом цього ж відділення, а також фізичними особами, в тому числі ОСОБА_5, і полягало в подачі підроблених договорів та касових документів з вимогами про повернення нібито вкладених грошових коштів.

Постановою правління Національного банку України №408 від 23 червня 2015 року ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» віднесено до категорії неплатоспроможних, а рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 23 червня 2015 року №121 з наступного дня розпочато процедуру виведення банку з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації (а.с. 32-33).

Згідно з статтею 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Статтею 1059 ЦК України встановлено, що договір банківського вкладу укладається у письмовій формі, причому така форма вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Правовим наслідком недодержання письмової форми договору банківського вкладу є його нікчемність (частина 2 статті 1059 ЦК України).

Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року №516, в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Ощадна книжка чи ощадний (депозитний) сертифікат ОСОБА_5 не видавався, а відтак документ, що підтверджує внесення ним грошової суми має відповідати вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності та звичаями ділового обороту.

Порядок і вимоги щодо здійснення банками, їх філіями та відділеннями касових операцій у національній та іноземній валюті встановлює Інструкція про ведення касових операцій банками в Україні, затверджена Постановою Правління Національного банку України від 01.06.2011 року №174, в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин (далі Інструкція).

Предметом регулювання цієї Інструкції, зокрема, є такі касові операції як приймання через касу банку готівки національної та іноземної валюти від клієнтів для зарахування на власні рахунки та рахунки інших юридичних і фізичних осіб або на відповідний рахунок банку (філії, відділення).

Пунктом 1.3 глави 1 «Загальні вимоги до оформлення касових документів» розділу IV «Касові операції банків (філій, відділень) з клієнтами» було передбачено, що касові документи мають містити такі обовязкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію.

До обовязкових реквізитів касових документів, які оформляються для зарахування суми готівки на відповідні рахунки (крім зазначених вище), також належать номер рахунку отримувача та найменування і код банку отримувача.

Пунктом 2.3 глави 2 «Приймання готівки» Інструкції передбачено, що банк (філія, відділення) здійснює приймання готівки іноземної валюти від клієнтів фізичних осіб на поточні, вкладні (депозитні) рахунки та переказ без відкриття рахунку використовуючи такий касовий документ як заява на переказ готівки.

Форма заяви на переказ готівки (додаток 8 до Інструкції) передбачає всі обовязкові реквізити і складається із власне заяви і квитанції до неї, причому квитанція №1837 від 29 січня 2013 року повністю відповідає встановленій формі.

Крім того, додаток 16 до Інструкції передбачає Правила заповнення реквізитів касових документів, відповідно до яких в реквізиті «Підписи банку» ставлять підпис власноручно особи, визначені банком.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції встановлено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп "вечірня" чи "післяопераційний час"), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Відповідна правова позиція була висловлена Верховним Судом України в постанові від 29.11.2017 року по справі №6-109цс17.

Відповідачем не надано суду доказів того, що банком було визначено підписання квитанції до заяви на переказ готівки більше ніж однією посадовою особою банку, а відтак суд відкидає відповідні доводи апеляційної скарги.

Так само не може бути підставою для скасування судового рішення та обставина, що банк звернувся до органів досудового розслідування з приводу неправомірних, на думку банку, дій начальника відділення, які нібито полягали в підробці і використанні підроблених договорів та касових документів, оскільки вчинення відповідними особами кримінальних правопорушень може бути підтверджене лише обвинувальним вироком суду або ухвалою суду про звільнення особи від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав.

З часу звернення банку минуло вже більше пяти років, проте вирок або ухвала суду відсутні, так само як суду не надано доказів розгляду справи щодо цих обставин в порядку кримінального судочинства, що могло б бути підставою для зупинення провадження в даній справі.

Крім того, у справі №6-352цс16 Верховний Суд України висловив правову позицію, відповідно до якої виходячи з положень статті 1059 ЦК України, п. 1.4. Положення, п. 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Договір банківського вкладу має своїм наслідком ту обставину, що готівкові гроші вкладника передаються останнім у власність банку, а безготівкові гроші - в повне розпорядження банку. Відповідні дії вкладника є необхідною умовою виникнення зобов'язання за договором банківського вкладу, згідно з яким на боці вкладника з'являється право вимагати від банку видачі суми вкладу і виплати відсотків на неї, а на стороні банку - відповідний обов'язок. З договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено передачею коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобовязальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) і банку (боржника).

Отже з моменту передачі грошових коштів уповноваженій особі банку саме банк є їх власником, а тому саме банку, а не вкладнику, спричинена шкода вищезазначеним злочином.

Вкладник має право вимоги до банку про повернення вкладу за договором банківського вкладу з урахуванням нарахованих процентів згідно умов укладеного договору та застосуванням наслідків, передбачених договором та законом, у разі порушення банком своїх зобовязань за договором.

Разом з тим, з 24 червня 2015 року в ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» введено тимчасову адміністрацію.

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з пунктами 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

Суд першої інстанції ці положення Закону не врахував та не звернув уваги на те, що з 24 червня 2015 року Фонд запровадив тимчасову адміністрацію та розпочав процедуру виведення ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» з ринку.

На момент ухвалення рішення судом першої інстанції (13 лютого 2018 року) у банк вже було введено тимчасову адміністрацію, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Зазначене вище узгоджується із правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду України від 20.01.2016 року, за наслідками розгляду справи №6-2001цс15, від 13 червня 2016 року №6-1123цс16, від 12 квітня 2017 року №6-350цс17.

Крім того, відповідно до положень статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відшкодування коштів за вкладом у розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами гарантується Фондом, а не самим банком, та лише вкладникам банку, а не іншим кредиторам.

Відтак правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_5 в у визначений ним спосіб відсутні ще й тому, що вимоги заявлені безпосередньо до банку, який, за наведених вище обставин, не уповноважений вчиняти будь-які дії на відновлення порушених прав позивача як кредитора банку.

Такий висновок щодо застосування відповідних норм права викладений в постанові Верховного суду від 18 квітня 2018 року по справі №465/7635/15-ц, провадження №61-5295св18.

Таким чином, неправильне застосування норм матеріального права, що полягало в незастосуванні до спірних правовідносин закону, який підлягав застосуванню відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду і ухвалення судом апеляційної інстанції нового рішення про відмову в задоволенні позову .

В звязку із задоволенням вимог апеляційної скарги з позивача ОСОБА_5 відповідно до статті 141 ЦПК України слід стягнути на користь ПАТ «ОСОБА_3 банк «Фінансова ініціатива» судові витрати, що складаються з судового збору за подання апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 376, 382, 384 ЦПК України, Суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 банк «Фінансова ініціатива» ОСОБА_4 задовольнити.

Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 лютого 2018 року скасувати і ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 банк «Фінансова ініціатива» про стягнення банківського вкладу відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 банк «Фінансова ініціатива», , адреса місцезнаходження: вул. Є. Коновальця 7/9, м. Київ,12000 (дванадцять тисяч) грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного суду шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_2

Судді: /підпис/ ОСОБА_9

/підпис/ ОСОБА_10

Повний текст постанови складено 01.06.2018 року

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду Стадник І.М.