Постанова

Іменем України

24 травня 2018 року

м. Київ

справа № 520/76/15-ц

провадження № 61-8467св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідач - ОСОБА_4,

третя особа - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Київського районного суду міста Одеси від 06 червня

2017 року у складі судді Луняченка В. О. та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 08 листопада 2017 року у складі колегії суддів:

Журавльова О. Г., Комлевої О. С., Кравця Ю. І.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі -

ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа ? ОСОБА_5, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання право власності за іпотекодержателем.

Позовна заява мотивована тим, що 15 травня 2008 року між

АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 0, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 99 000,00 доларів США з розрахунку 12,50 % річних строком до 08 травня 2033 року.

У зв'язку з неналежним виконанням договору станом на 01 жовтня 2014 року у відповідача перед банком утворилась заборгованість в розмірі 714 060,77 грн, з яких сума заборгованості за кредитом - 688 911,00 грн, сума заборгованості за відсотками - 25 149,77 грн.

ПАТ «Дельта Банк» просило в рахунок виконання основного зобов'язання ОСОБА_5 в сумі 714 060,77 грн звернути стягнення заборгованості за договором іпотеки б/н від 15 травня 2008 року з ОСОБА_4 шляхом передачі іпотекодержателю предмета іпотеки у власність та визнання право власності на предмет іпотеки, а саме: квартиру, що складається з 4 житлових кімнат та підсобних приміщень: 1 - коридор, 2 - кладова, 3 - кухні, 4, 5, 9, 10 - житлові,

6 - вбудована шафа, 7 - ванна, 8 - санвузол загальною площею 79,7 кв.м, житловою площею 50,9 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Реєстраційний номер квартири, яка є предметом даного договору за Державним реєстром прав власності на нерухоме майно, - 13844573.

Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 06 червня 2017 року в задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_4, третя особа ? ОСОБА_5, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання право власності за іпотекодержателем відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушених прав, а суд не наділений повноваженнями вирішувати питання передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, оскільки це є позасудовим способом врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 08 листопада 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» відхилено.

Рішення Київського районного суду міста Одеси від 06 червня 2017 року залишено без змін.

Постановляючи ухвалу про відхилення апеляційної скарги ПАТ «Дельта Банк», суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.

У листопаді 2017 року ПАТ «Дельта Банк» подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Київського районного суду міста Одеси від

06 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від

08 листопада 2017 рокута ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що банк відповідно до умов іпотечного договору та Закону України «Про іпотеку» має право на набуття права власності на предмет іпотеки у разі порушення позичальником умов кредитного договору.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року касаційну скаргу передано до Верховного Суду.

У березні 2018 року справа № 52/76/15-ц надійшла до Верховного Суду.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а аргументи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі.

З урахуванням вимог статей 328, 335, 392 ЦК України у контексті статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання право власності на нього за іпотекодержателем.

Аналогічний висновок зроблений і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 760/14438/15-ц.

Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій про те, що позивач не дотримався процедури набуття права власності на предмет іпотеки, який визначений в іпотечному договорі та в статті 37 Закону України «Про іпотеку», що узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі

№ 760/14438/15-ц.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня

2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду міста Одеси від 06 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 08 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська