Справа №333/2964/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2018 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді: Наумової І.Й.,

за участю секретаря судового засідання: Кунець В.В.

позивача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» про стягнення боргу за депозитом, відсотків у зв'язку з курсовою різницею та трьох відсотків річних за час прострочення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовними вимогами до ПАТ КБ «Приват Банк» про стягнення боргу за депозитом, відсотків у зв'язку з курсовою різницею та трьох відсотків річних за час прострочення, які уточнив під час розгляду справи та в яких зазначив, що 10 червня 2013 р. між ним та ПАТ КБ «Приват Банк» укладений договір № SАМDN№545 «Стандарт», відповідно до якого позивачем розміщений вклад в сумі 14 000,00 (чотирнадцять тисяч) доларів США під 8 % річних на строк 93 дні по 10.09.2013 р. включно. В подальшому ним було пролонговано цей договір та додатково розміщений вклад 216,00 доларів США від 13.09.2013 р. та 11400,00 доларів США від 02.12.2013 р.

Позивач зазначає, що у січні 2014 року вищевказаний депозитний вклад був переоформлений у відділенні ПАТ КБ «Приват Банк» у м. Севастополі. 22.01.2014 р. між позивачем та ПАТ КБ «Приват Банк» була підписана заява № SАМDNWFD400 про оформлення депозитного вкладу «ДЕПОЗИТ ПЛЮС» та внесено в касу банку 26160 доларів США; вклад оформлений на 6 місяців по 22.07.2014 р. включно; на суму вкладу нараховуються проценти по ставці 8,5 % річних; період нарахування процентів по вкладу - 1 місяць; видано картку Голд 5168 7420 6396 1910 для нарахування процентів.

23.07.2015 року, на наступний день після закінчення строку оформлення вкладу він письмово звернувся до ПАТ КБ «Приват Банк» з вимогою повернення йому суми вкладу з нарахованими відсотками. На що отримав лист 25.07.2015 р. про відмову у видачі вкладу у зв'язку з існуванням складнощів, оскільки депозит був оформлений у кримському відділенні.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15.02.2016 року стягнуто з ПАТ КБ «Приват Банк» на користь позивача заборгованість за банківським вкладом 29840,82 доларів СІІІА, що станом на 30.07.2015 р. еквівалентно 658586,90 грн. 27.03.2017 року сума вкладу та процентів позивачу частково повернута у розмірі 642745,93 грн. Позивач вказує, що з моменту ухвалення рішення та його фактичного виконання пройшло більше року, банківський курс доларів США по відношенню до гривні значно збільшився, а також виходячи з того, що банківській вклад був здійснений позивачем в іноземній валюті, а повернення відбулось в гривні, він вважає, що йому завдано збитки, які повинні бути відшкодовані у вигляді курсової різниці та трьох відсотків річних за час прострочення.

Позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за банківським вкладом у розмірі 9514 доларів США, яка складається з: - боргу за тілом депозиту в розмірі 2033,16 доларів США; відсотків за депозитом по липень 2015 року у розмірі 3680,00 доларів США; відсотків по депозиту за період з 23.07.2015 року по 26.02.2018 року в розмірі 3801,12 доларів США; 3% річних за прострочення виконання зобов'язання в розмірі 37474,05 грн.

У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали в повному обсязі, на підставах, викладених в позові, просили задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідач повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явився, подав до суду письмові заперечення проти задоволення позову та просив у позові відмовити у повному обсязі з підстав викладених у письмових запереченнях (а.с.54-58).

Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Нормою ч.1 ст.1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 15.02.2016 року, по цивільній справі №333/5559/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення банківського вкладу та процентів, яке 24.03.2016 року набуло законної сили, яке ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 24.03.2016 року залишено без змін, встановлені обставини укладання 10.06.2013 року депозитного договору між сторонами № SАМDN№545 «Стандарт» та підписання 22.01.2014 року заяви № SАМDNWFD400 про оформлення депозитного вкладу «ДЕПОЗИТ ПЛЮС». Зазначеним договором на суму владу нараховуються проценти по ставці 8,5 % річних, тому вказані обставини не підлягають доказуванню (а.с.12-18).

Як вбачається з матеріалів справи, 22.04.2016 року постановою головного державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області відкрито виконавче провадження ВП №50886772 за виконавчим листом №333/5559/15-ц виданий 06.04.2016 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя і 27.03.2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» на рахунок позивача зараховано 642822,05 грн., про що останньому надана довідка № ELON-5J1U-B1LR-F78I (а.с.19).

Суд, розглянувши справу за наявними у ній матеріалами, встановив, що позивачем не представлено будь-яких доказів збільшення банківського курсу долара США по відношенню до гривні.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15.02.2016 року встановлено, що депозитним вкладом «ДЕПОЗИТ ПЛЮС» від 22.01.2014 року передбачена ставка нарахування процентів на суму вкладу у розмірі 8,5 % річних. Разом з тим позивач в позовній заяві проводить свій розрахунок отримання відсотків за користування цим депозитом у період:- з 23.07.2015 року по 23.01.2016 року за ставкою 11% річних; з 24.01.2016 року по 23.07.2016 року за ставкою 9% річних; з 24.07.2016 року по 23.01.2017 року за ставкою 6% річних; з 24.01.2017 року по 23.03.2017 року за ставкою 3,75% за шість місяців; у період з 28.03.2017 року по 28.05.2017 року за ставкою 3,75% за шість місяців, посилаючись на те, що зазначені процентні ставки вказані на офіційному сайті банку, але не надає жодних доказів в підтвердження свого розрахунку.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Оцінюючи вказані докази суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідност. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як вбачається зі ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи, що позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на процентну ставку за користування грошовим вкладом у разі неналежного виконання зобов'язань за договором після закінчення терміну його дії, яка розраховується за розміром процентної ставки розташованої на офіційному сайті банку, докази, що підтверджують зазначені обставини позивачем не надані, а розрахунок процентної ставки за період з 23.07.2015 року по 28.05.2017 року в розмірі 3758,60 доларів США, зазначені обставини не підтверджує, то в задоволенні позову необхідно відмовити.

Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд вважає, що не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних від суми простроченого грошового зобов'язання та процентів, а також сум інфляційних витрат, тому що за змістом статей 524 та 533 ЦК України, грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України, і положення ст. 625 ЦК України про відповідальність за порушення грошових зобов'язань не можуть бути поширені на договірні відносини сторін в іноземній валюті.

Так, як передбачено нормами Закону від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (рішення Верховного Суду України від 28 березня 2012 року у справі 6-36736вов10). Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні.

Таким чином, враховуючи викладене вище, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 12, 81, 13, 158, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» про стягнення боргу за депозитом, відсотків у зв'язку з курсовою різницею та трьох відсотків річних за час прострочення, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Запорізької області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений 11.06.2018 р.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя І.Й.Наумова