Єдиний унікальний номер 229/3812/16-ц
Номер провадження 2/229/499/2018
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2018 року Дружківський міський суд Донецької області

у складі: головуючого судді Гонтар А.Л.

при секретарі Костенко В.М.

за участі позивача ОСОБА_1

відповідачів ОСОБА_2

ОСОБА_3

представника відповідачів ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суда м. Дружківка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням -

В С Т А Н О В И В:

08.11.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Дружківського міського суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, свої позовні вимоги обґрунтував тим, що він мешкає у квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . В даній квартирі крім нього також зареєстровані його колишня дружина ОСОБА_2 та син ОСОБА_3 . З 2011 року його колишня дружина виселилась з гуртожитку і стала з сином мешкати у своєї матері ОСОБА_5 , тобто в квартирі вони не мешкають, в квартирі їх речей немає, комунальні послуги не сплачують, але добровільно знятись з реєстрації відповідачі не бажають. Просить відповідачів визнати такими, що втратили право на користування у квартирі.

14 листопада 2016 року по справі було відкрито провадження та справу призначено у попередне судове засідання на 24 листопада 2016 року (а.с.12-13).

24 листопада 2016 року справу було призначено до судового розгляду на 01 грудня 2016 року (а.с.26-27).

17 лютого 2017 року по справі було винесено заочне рішення, згідно якого позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволенні у повному обсязі. Відповідачі були визнанні такими, що втратили право користування спірним житлом та їх реєєстрація у спірній квартирі була скасована (а.с.63-64).

06 березня 2018 року відповідачі подали до суду заяву про скасування заочного ріщення (а.с.71).

Ухвалою Дружківського міського суду від 18 квітня 2018 року заочне рішення суду від 17 лютого 2017 року було скасовано та справу призначено до розгляду у загальному порядку на 07 травня 2018 року (а.с. 107-109) .

У судове засіданні позивач ОСОБА_1 з`явився, підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання з`явилася, заперечувала проти задоволення позовних вимог. ОСОБА_2 пояснила у суді, що вона дійсно не проживає у спірної квартирі з 2011 року. Вони з відповідачем розірвали шлюб і вона стала мешкати з іншим чоловіком. Але дану квартиру вона отримувала, крім того вона не мешкала в даній квартирі із поважних причин. Вона не могла проживати в квартирі, оскільки позивач на неї тиснув психологічно. Вона декілька разів приходила у квартиру, але позивач не пускав її до квартири. Він змінив замки на дверях і не давав їй ключі. За захистом своїх прав вона нікуди не зверталась. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання з`явився, проти задоволення позовних вимог заперечує. Пояснив, що після розірвання шлюбу батьків, він залишився проживати із матір"ю. До батька він приходив періодично та мешкав з ним. Останій раз він прийшов до батька у серпні 2015 року, але між ними виникли непорозуміння і з того часу він до батька більше не приходив. В квартирі не мешкав з поважних причин, оскільки у нього не склалися стосунки з батьком. У червні 2016 року його було призвано на службу у ВСУ України. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 , який діяв на підставі довіренності від 02 березня 2018 року, зареєстрованою за № 0501-067336-02 (а.с.107), підтримав заперечення відповідача ОСОБА_2 та просив у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що ОСОБА_3 проходив службу у лавах ВСУ України, а відповідно до законодавства за військослужбовцями, які проходять службу зберігається право на користування житлом.

Суд, заслухавши, позивача, відповідачів, представника відповідача ОСОБА_2 , дослідивши докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за таких оставин.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст.15,16 ЦК України) .

Згідно ст. 12, 13,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2 згідно ордеру № 103, виданому 13 серпня 1992 року була надана для постійного проживання ОСОБА_6 та членам її сім"ї: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та перебуває на балансі КП "Комсервіс" (а.с.29).

04 березня 1995 року ОСОБА_6 уклала шлюб з ОСОБА_1 , після укладення шлюбу їй було привласнено прізвище ОСОБА_9 (а.с.79). ОСОБА_1 став мешкати в спірної квартирі зі згоди наймача та його було зареєстровано за вказаною адресою 04 березня 1996 року, що підтверджується копією паспорта Серія НОМЕР_1 (а.с.73).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_1 , що підтверджується рішенням Дружківського міського суду від 15 березня 2013 року (а.с.81).

У судовому засіданні з"ясовано та не спростовується сторонами, що ОСОБА_9 разом з ОСОБА_3 з вересня 2011 року покинули спірну квартиру і стали мешкати за іншою адресою.

15 березня 2013 року Дружківським міським судом було винесено рішення про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 , ОСОБА_3 залишився проживати разом з матір"ю (а.с.81).

Відповідно до актового запису № 297 від 12 жовтня 2013 року ОСОБА_9 уклала шлюб з ОСОБА_10 (а.с.80).

Тобто відповідач ОСОБА_2 створила іншу сім"ю, з якою і стала постійно мешкати.

З довідки, виданої директором КП "Комсервіс" за вих.. 2883 від 24 листопада 2016 року, вибачається, що в квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані: позивач та члені його родини: ОСОБА_2 , (колишня дружина), ІНФОРМАЦІЯ_2 , син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.32).

Згідно відомостей виконавчого комітету Дружківської міської ради ОСОБА_2 , була зареєстрована по АДРЕСА_1 з 06 грудня 2013 року. Місце проживання ОСОБА_3 не зареєстровано (а.с.17).

Відповідно до копії паспорту серія НОМЕР_2 ОСОБА_3 він зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 з 22 лютого 1996 року (а.с.76). Відповідно до копії паспорта ОСОБА_2 серія НОМЕР_3 вона зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 з 04 березня 1996 року (а.с.78).

Отже, вибачається, що відповідачі зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 , але фактично не мешкають за даною адресою з 2011 року, комунальні послугт не сплачують, їх речей в квартирі не має.

Згідно ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках: 1) призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; перебування на військовій службі прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби - протягом перших п`яти років перебування на дійсній військовій службі. У випадках, передбачених пунктами 1 - 7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті.

Під час розгляду справи 17 лютого 2017 року у судовому засіданні була допитана свідок ОСОБА_11 ,яка пояснила, що вона є сусідкою позивача, їй достовірно відомо, що відповідачі бульше шости років у квартирі не мешкають. Позивач їм не чинить перешкод для проживання у квартирі.

Суд, вважає за можливе використати дані свідчення, оскільки на час розгляду справи ІНФОРМАЦІЯ_3 свідок померла.

Також, відсутність відповідачів понад шість місяців за місцем реєстрації підтверджується актами обстеження кімнати АДРЕСА_2 від 03 листопада 2016 року, від 28 жовтня 2016 року, від 25 листопада 2016 року, 31 січня 2014 року, 13 січня 2016 року, згідно яких відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в спірній квартирі не проживають з 15.09.2011 року, а постійно мешкають за адресою АДРЕСА_3 (а.с.7,30,31).

Згідно із ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням внаслідок відсутності понад встановлені строки здійснюється у судовому порядку.

Згідно зі ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї.

Аналіз зазначеної статті дає можливість вважати, що на стороні позивача можуть виступати наймач, члени його сім`ї, в тому числі ті, за якими зберігається право на користування житлом як за тимчасово відсутніми, або ті, що отримали броню (ст. 73 - 75 ЖК).

Суд, вважає, що позивач надав суду досить доказів на підвердження факту того, що відповідачі не проживають понад шість місяців у спірної квартирі, крім того, самі відповідачі не заперечують проти цього та підтверджують ці обставини. Але відповідачі посилаються, як на підставу своїх заперечень, на те, що вони не мали можливості проживати у спірному приміщенні із-за перешкоди, яку чинив їм позивач.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідачами не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що позивач їм перешкоджав проживати у спірної квартирі.

Крім того, згідно ст. 107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття.

В п. 11 Постанови №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами житлового кодексу» Пленум Верховного суду роз`яснив, що відповідно до ст. 107 ЖК України, наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Громадяни, відсутні у місці постійного проживання за умовами і характером роботи (члени екіпажів суден, працівники геологічних, розвідувальних партій, експедицій та інші працівники, діяльність яких пов`язана з постійним пересуванням), у період її виконання можуть бути визнані на підставі ст. 107 ЖК такими, що втратили право користування жилим приміщенням, з якого вони вибули у зв`язку з цією роботою, в разі одержання жилої площі, вселенні на жилу площу членів сім`ї або в інших випадках забезпечення їх жилою площею для постійного проживання (п.3 постанови Ради Міністрів СРСР від 16 квітня 1988 р. N 477 "Про гарантію житлових прав громадян, тимчасово відсутніх у місці постійного проживання за умовами і характером роботи"). Суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст. 71 або ст. 107 Житлового кодексу України. Змінити підставу позову суд вправі тільки за згодою позивача.

Як вбачається з тексту позовної заяви, позивач посилається на те, що ОСОБА_2 вибула на постійне місце проживання, утворивши іншу сім"ю.

Отже відповідач ОСОБА_2 втратила право користування спірною квартирою з часу вибуття до іншого місця постійного проживання.

Суд не може погодитися із доводами представника відповідача ОСОБА_4 , що відповідач ОСОБА_3 не втратив право користування спірним житлом у зв"язку з тим, що жиле приміщення зберігається за ним, оскільки його було призвано на строкову військову службу.

Пункт 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року N 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" роз`яснює застосування ст. 71 ЖК.

У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Коли відсутній повернувся на жилу площу за згодою членів сім`ї, його не можна вважати таким, що втратив право на жилу площу. Якщо ж він вселився в жиле приміщення всупереч волі членів сім`ї і був відсутнім понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати його таким, що втратив право на жилу площу. Коли в жилому приміщенні не залишалися члени сім`ї особи, яка була відсутня, його повернення в це приміщення до часу розгляду спору в суді є істотною обставиною, але вона не може бути безспірною підставою до відмови в позові, а повинна оцінюватись у сукупності з іншими обставинами.

Факт тимчасової відсутності фізичної особи і пов`язані з цим правові наслідки слід відмежовувати від факту постійної відсутності особи у житловому приміщенні у зв`язку з вибуттям наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті (ст. 107 ЖК).

При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитись до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання. При вибутті на постійне місце проживання в інше жиле приміщення особа втрачає не тільки фактичне володіння жилим приміщенням але й намір повернутись.

Як було встановлено у судовому засіданні та не спростовано відповідачами ОСОБА_3 перестав мешкати у спірної квартирі з 2012 року.

Відповідач ОСОБА_3 пояснив у судовому засіданні, що він був у батька останній раз у серпні 2015 року.

Згідно довідки військової частини № 66 від 21 лютого 2018 року ОСОБА_3 перебував на військової службі з 23 червня 2016 року (а.с.83).

Тобто відповідач ОСОБА_3 перестав мешкати постійно у спірному приміщенні ще до того, як його було призвано до військової служби.

Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт відсутності відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 понад шість місяців, у спірній квартирі, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Оскільки при зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. (а.с.1), то дані витрати повинні бути стягнуті з відповідачів на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10,11,12,76,81,141,258,263,264,265,268 ЦПК України, ст. 71, 72,107 ЖК України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року N 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 такими, що втратили право користування жилим приміщенням у кімнаті АДРЕСА_2 .

Скасувати реєстрацію ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у кімнаті АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 275 (двісті сімдесят п"ять) гривень 60 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 275 (двісті сімдесят п"ять) гривень 60 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в Апеляційний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.15 ч. 1 розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлений 08 червня 2018 року.

Суддя: А. Л. Гонтар