Постанова

Іменем України

16 травня 2018 року

м. Київ

справа № 295/12541/15-ц

провадження № 61-4248св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Апеляційного суду Житомирської області від 01 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Жигановської О.С., Коломієць О. С., Якухно О. М.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовну заяву мотивовано тим, що 12 березня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом підписання ОСОБА_1 заяви про надання їй кредиту у розмірі 1 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом та кінцем терміном повернення, що збігається із строком дії картки.

У зв'язку із неналежним виконанням умов кредитного договору станом на 31 липня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 6 274 грн 96 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 971 грн 62 коп., заборгованості за процентами у розмірі 3 172 грн 71 коп., комісії у розмірі 1 593 грн 71 коп. та штрафу у розмірі 536 грн 90 коп.

Враховуючи викладене, банк просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 6 274 грн 96 коп.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 25 травня 2016 року у складі судді Перекупки І. Г. позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 6 274 грн 96 коп. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у зв'язку із неналежним виконанням умов кредитного договору утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача.

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 01 листопада 2016 року скасовано рішення Богунського районного суду м. Житомира від 25 травня 2016 року та ухвалено нове рішення, яким у позові ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що трирічний строк пред'явлення вимог до боржника закінчився 23 червня 2012 року. Банк звернувся до суду з позовом лише 21 серпня 2015 року, тобто поза межами строку позовної давності, про застосування наслідків спливу якого просила відповідач.

ПАТ КБ «ПриватБанк» у касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суд апеляційної інстанції не дослідив належним чином наданий банком розрахунок кредитної заборгованості та дійшов передчасного висновку про те, що строк позовної давності не переривався. Не звернув увагу на те, що 03 квітня 2013 року відповідачем здійснено останній платіж у розмірі 20 грн 36 коп., який було зараховано як погашення кредитної заборгованості за комісією, а тому, звертаючись до суду з позовом у серпні 2015 року, ПАТ КБ «ПриватБанк» не пропустив трирічний строк позовної давності.

Відзив на касаційну скаргу не подано.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У січні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 12 березня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом підписання ОСОБА_1 заяви про надання їй кредиту у розмірі 1 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення, що збігається із строком дії картки. Відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1.

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 31 липня 2015 року наявна заборгованість за кредитним договором у розмірі 6 274 грн 96 коп., в тому числі: заборгованість за кредитом - 971 грн 62 коп., заборгованість за процентами - 3 172 грн 71 коп., комісія - 1 593 грн 71 коп. та штраф -536 грн 90 коп.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто, позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Суди повинні дослідити графік погашення кредитної заборгованості та встановити чи передбачають умови кредитного договору виконання зобов'язання частинами або у вигляді періодичних платежів, і у випадку вчинення боржником оплати чергового платежу, чи не свідчить така дія про визнання лише певної частини боргу, а відтак така не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 09 листопада 2016 року у справі № 6-2170цс16.

Суд першої інстанції, встановивши наявність між сторонами кредитних зобов'язань, у зв'язку із невиконанням яких у відповідача виникла заборгованість, не звернув уваги на те, що умовами та правилами, які є складовою частиною кредитного договору і з якими погодилась відповідач, поставивши свій підпис у заяві про надання кредиту, визначено погашення заборгованості черговими платежами; також суд не вирішив питання щодо застосування строку позовної давності, про застосування наслідків якого просила відповідач, та дійшов передчасного висновку про наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Апеляційний суд, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, встановив, що строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (у полі «MONTH»). Останнє списання коштів та нарахування заборгованості за картковим рахунком відбулося 01 червня 2010 року. Згідно із розрахунком заборгованості за кредитним договором, наданим ПАТ КБ «ПриватБанк», у квітні та жовтні 2008 року у рахунок погашення заборгованості було внесено такі суми: 27 серпня 2012 року - 1 399 грн 49 коп., у січні 2013 року - 41 грн 67 коп., у квітні 2013 року - 20 грн 36 коп. Однак відповідач заперечує здійснення зазначених платежів, позивач не довів належними доказами їх походження, а тому суд дійшов висновку про те, що строк позовної давності пропущено як до основної вимоги, так і до додаткової, і у зв'язку із цим правомірно скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нове рішення, яким відмовив у позові.

Згідно із статтею 410 ЦПК України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи касаційної скарги про порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права є безпідставними, не спростовують висновків суду та не дають підстав для скасування рішення апеляційного суду.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Житомирської області від 01 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк