Справа № 153/1216/17
Провадження № 22-ц/772/1082/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2018 рокуСправа № 153/1216/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого : Копаничук С.Г.

Суддів: Оніщука В.В., Медвецького С.К.,

при секретарі Куленко О.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_3

відповідачі: ОСОБА_4, Дзигівська сільська рада Ямпільського району

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_5 на рішення Ямпільського районного суду від 20.03.2018 року, ухваленого о 10 годині 44 хвилин, в приміщенні Ямпільського районного суду суддею Дзериним М.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Дзигівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області про встановлення нікчемності заповіту,-

В с т а н о в и в :

18.09.2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 та Дзигівської сільської ради Ямпільського району про встановлення нікчемності заповіту. Зазначав, що 19.07.2017 року помер його батько ОСОБА_6. Після смерті батька він звернувся до Ямпільської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Нотаріусом йому було повідомлено про існування заповіту від 07.06.2017 року, посвідченого службовою особою Дзигівської сільської ради від імені його батька на імя відповідача ОСОБА_4, згідно якого батько зробив наступне розпорядження: земельну ділянку №765 в розмірі 1,7774 га, яка належить йому згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 493765, виданого 19.07.2008 року Ямпільською районною державною адміністрацією, кадастровий номер земельної ділянки :03:005:0303 і знаходиться на території Дзигівської сільської ради Ямпільського району та земельну ділянку №764 в розмірі 1,9022 га, яка належить йому згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 493766, виданого 19 лютого 2008 року Ямпільською районною державною адміністрацією, кадастровий номер земельної ділянки :03:005:0302 і знаходиться на території Дзигівської сільської ради Ямпільського району заповів ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вважає даний заповіт нікчемним, оскільки при його складанні та посвідченні були допущені грубі порушення норм діючого законодавства, а саме: заповіт посвідчено з порушенням вимог щодо вчинення таких нотаріальних дій, відсутній запис стосовно місця його складення. На заповіті вказано «с. Дзигівка, Ямпільського району, Вінницької області», тобто вказана лише назва населеного пункту, в той час як заповіт посвідчувався дома за місцем проживання батька. На час посвідчення батько дійсно хворів та перебував на денному стаціонарі в місцевій лікарні, а тому заповіт мав би посвідчуватись головним лікарем. У засвідчувальному написі заповіту не зазначено місце вчинення нотаріальної дії, не зазначена адреса, а також причин з яких нотаріальна дія була вчинена за місцем проживання заповідача.

Просив встановити нікчемність заповіту, посвідченого 07.06.2017 року секретарем Дзигівської сільської ради Ямпільського району, ОСОБА_7, вчиненого від імені ОСОБА_6, який проживав в ІНФОРМАЦІЯ_2 та помер 19.07.2017 року.

Рішенням Ямпільського районного суду від 20.03.2018 року

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_5 просить зазначене рішення суду скасувати через порушення судом норм матеріального і процесуального права ,а по справі ухвалити нове рішення яким позовні вимоги задовольнити. Зазначив, що судом допущено невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального права. Вважає, що суд не дав належної оцінки показам свідків, які вказали, що заповіт посвідчувався вдома, по місцю проживання ОСОБА_3 Також вважає, що заповідач не розумів зміст тексту заповіту, що вбачається з написаного ним у самому заповіті.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_8 просить залишити її без задоволення, а рішення суду без змін. Вважає його законним та обґрунтованим, і зазначає, що суд належним чином оцінив покази свідків ОСОБА_7В, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які підтвердили, що заповіт посвідчувався саме у приміщенні Дзигівської сільської ради Ямпільського району.

Відповідно до п.п.8,9 Розділу Перехідні положення ЦПК України в редакції Закону № №2147 від 03.10.2017 року до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржуєтьс я. Справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, 19.07.2017 року помер батько позивача ОСОБА_6.

Відповідно до заповіту від 07.06.2017 року, посвідченого секретарем Дзигівської сільської ради Ямпільського району ОСОБА_7, зареєстрованого в реєстрі за № 43, ОСОБА_3, перебуваючи при здоровому розумінні та ясній памяті, усвідомлюючи значення своїх дій, діючи добровільно та попередньо ознайомлений з вимогами чинного законодавства на випадок його смерті зробив таке розпорядження: земельну ділянку №765 в розмірі 1,7774 га, яка належить йому згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 493765, виданого 19.02.2008 року Ямпільською районною державною адміністрацією, кадастровий номер земельної ділянки :03:005:0303 і знаходиться на території Дзигівської сільської ради Ямпільського району, та земельну ділянку №764 в розмірі 1,9022 га, яка належить йому згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 493766, виданого 19 лютого 2008 року Ямпільською районною державною адміністрацією, кадастровий номер земельної ділянки :03:005:0302 і знаходиться на території Дзигівської сільської ради Ямпільського району заповів ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3. В заповіті міститься особистий підпис ОСОБА_3, особу заповідача було встановлено дієздатність його перевірено.

Із довідки виданої виконавчим комітетом Дзигівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області встановлено, що ОСОБА_4 здійснювала поховання ОСОБА_3, з яким разом проживала на день смерті та вела спільне господарство.

Із витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 48564080 від 27.07.2017 року встановлено, що заповіт від 07.06.2017 року № 43, заповідачем якого є ОСОБА_3 був посвідчений в Дзигівській сільській раді Ямпільського району секретарем сільської ради (а.с.55).

ОСОБА_3 в період з 01 червня 2017 року по 13 червня 2017 року знаходився на лікуванні у денному стаціонарі Дзигівської АЗПСМ (а.с.30).

Із рішення від 10.11.2015 року першої сесії 7 скликання №04 встановлено, що секретарем Дзигівської сільської ради Ямпільського району було обрано ОСОБА_7, уповноважено її, як посадову особу органу місцевого самоврядування вчиняти нотаріальні дії передбачені ч.1 ст. 37 Закону України «Про нотаріат».

З реєстру нотаріальних дій, у якому зареєстрований заповіт від 07 червня 2017 року, вбачається, що 07.06.2017 року ОСОБА_3 звертався до Дзигівської сільської ради Ямпільського району за вчиненням нотаріальної дії, а саме виготовлення та посвідчення заповіту.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що заповіт чинено ОСОБА_3 07.06.2017 року у приміщенні Дзигівської сільської ради Ямпільського району уповноваженою посадовою особою вчиняти нотаріальні дії передбачені ч.1 ст. 37 Закону України «Про нотаріат». Даний заповіт відповідає вимогам ст.1247 ЦК України, форма його письмова із зазначенням місця і часу його складання; заповіт підписаний особисто заповідачем, посвідчений уповноваженою посадовою особою органу місцевого самоврядування відповідно до ст. 1251 ЦК України та зареєстрований у Спадковому реєстрі. Отже, підстави для визнання його недійсним (нікчемним) відсутні

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини.

Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Право на заповіт відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1234 ЦК України має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Відповідно до ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем.

Відповідно до ст. 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (ст. 1253 ЦК України).

Згідно ст. 1251 ЦК України якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Згідно п. 1.1., 1.2 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 року № 3306/5 перелік нотаріальних дій, що вчиняються посадовими особами органів місцевого самоврядування, визначено статтею 37 Закону України "Про нотаріат". Нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України "Про нотаріат" у сільських населених пунктах уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють такі нотаріальні дії посвідчують заповіти (крім секретних)

Відповідно до п.п. 5 п. б ч. 1 ст. 38 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать вчинення нотаріальних дій з питань, віднесених законом до їх відання, реєстрація актів громадянського стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 Закону ст. 38 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчим органом сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради є виконавчий комітет ради, який утворюється відповідною радою на строк її повноважень.

За змістом ч.1 ст.202 ЦК України заповіт є одностороннім правочином.

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити Цивільному Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників правочину має бути вільним і відповідати їх внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин був спрямований на реальне настання наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частини 1, 2 ст.215 ЦК України встановлюють, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно з частинами.1,4,5 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою

Частинами 1, 4 ст.1257 ЦК України визначено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Згідно до ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, дав належну оцінку доказам у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Встановлено, що місцем посвідчення даного заповіту було приміщення Дзигівської сільської ради Ямпільського району, що підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 48564080 від 27 липня 2017 року.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд не дав належної оцінки показам свідка ОСОБА_11, не приймаються до уваги, оскільки він сам не підтверджує достовірність відомої йому інформації про місце посвідчення заповіту, не міг повідомити конкретизувати відомості про події, які відбувалися до 07.06.2017 року.

Посилання в апеляційній скарзі на неналежну оцінку судом показів свідка ОСОБА_11 про посвідчення заповіту у батька вдома, не заслуговують на увагу, оскільки він не був очевидцем подій і покази давав зі слів іншого свідка ОСОБА_7 Остання ж будучи допитаною в якості свідка, цю обставину не підтвердила. ЇЇ покази про те, що вона їздила до батька додому не свідчать про посвідчення там заповіту, оскільки вона показала, що впевнившись в доброму самопочутті ОСОБА_3, вона відмовилась посвідчувати заповіт дома, повернулась в сільську раду, де ОСОБА_3 і підписав заповіт.

Враховуючи наведене, в силу ч. 2 ст. 90 ЦПК України покази свідка ОСОБА_11 суд вірно розцінив як недопустимий доказ.

Доводи апеляційної скарги про те, у заповідача 07.06.2017 року не було вільного волевиявлення на складення заповіту, не заслуговують на увагу, оскільки сам факт наявності у заповідача тяжкої хвороби без висновку експерта про неспроможність на момент вчинення заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними, не є достатнім доказом неспроможності заповідача висловити своє волевиявлення і скласти заповіт.

Крім того, як встановлено у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, ОСОБА_3 проживав з ОСОБА_8 на протязі тривалого періоду майже 21 рік, а тому дійсно міг скласти заповіт на її користь.

Таким чином колегія суддів приходить до переконання, що висновок суду про відмову у задоволенні позову відповідає фактичним обставинам справи, оскільки ОСОБА_3 на власний розсуд, виражаючи свої вільне волевиявлення, розпорядився належним йому майном на випадок своє смерті, склавши заповіт на користь ОСОБА_4, а форма і зміст заповіту відповідають вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст.367, 374, 375, 381,382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Ямпільського районного суду від 20.03.2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня її проголошення. У випадку проголошення вступної і резолютивної частини судового рішення ,остання може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий: ОСОБА_2

Судді: Оніщук В.В.

ОСОБА_12

Згідно з оригіналом:

Суддя: Копаничук С.Г.