Постанова

Іменем України

30 травня 2018 року

м. Київ

справа № 466/5690/16-ц

провадження № 61-23211св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого: Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на рішення Апеляційного суду Львівської області від 13 лютого 2017 року у складі суддів: Шеремети Н. О., Ванівського О. М, Цяцяка Р. П.,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2016 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (далі - ПАТ «УПСК») та ОСОБА_4 про відшкодування шкоди.

Позов мотивовано тим, що 17 жовтня 2015 року на перехресті вулиць Словацького і Коперника у м. Львові сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), за участю автомобіля Mitsubishi Lancer, номерний знак НОМЕР_1, який на праві власності належить ОСОБА_3, під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля Smart МСС, номерний знак НОМЕР_2, який на праві власності належитьОСОБА_4, під її керуванням, застрахованого за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у страховій компанії ПАТ «УПСК».

25 березня 2016 року за заявою позивача судовим експертом ОСОБА_6 було складено висновок експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку та ринкової вартості КТЗ №74, згідно якого вартість відновлювального ремонту автомобіля Mitsubishi Lancer, номерний знак НОМЕР_1, на момент дослідження становить 36570,55 грн, вартість матеріального збитку, який заподіяно власникові автомобіля Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1, внаслідок його пошкодження під час ДТП 17 жовтня 2015 року, на момент дослідження становить 21310,92 грн. 05 квітня 2016 року позивач подала до Західної філії ПАТ «УПСК» заяву про виплату страхового відшкодування. Проте узгодження між страховиком та особою, яка має право на отримання відшкодування розміру страхового відшкодування не відбулось та жодної виплати не здійснено.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_3 просила стягнути з відповідачів суму страхового відшкодування в розмірі 36570,55 грн; витрати, пов'язані з наданням експертних послуг в розмірі 850 гривень; витрати, пов'язані з наданням сервісного обслуговування в розмірі 279 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 20 жовтня 2016 року, у складі головуючого-судді Луців-Шумської Н. Л., у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем, всупереч вимогам статей 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), не надано належних та допустимих доказів на підтвердження розміру шкоди, оскільки звернувшись до суду з позовом про стягнення страхового відшкодування в сумі 36570,55 грн; витрат, пов'язаних з наданням експертних послуг в розмірі 850,00 грн; витрат, пов'язаних з наданням сервісного обслуговування в розмірі 279,00 грн, позивач подала висновок № 75 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку та ринкової вартості КТЗ від 25 березня 2016 року та який стосується автомобіля TOYOTA Corolla, 1.6і реєстраційний номер НОМЕР_3, що був пошкоджений під час ДТП 04 листопада 2015 року, при цьому, що предметом даного позову є відшкодування шкоди на ремонт автомобіля Mitsubishi Lancer, номерний знак НОМЕР_1, що потрапив у ДТП 17 жовтня 2015 року.

Крім того, ПАТ «УПСК» оглянуло пошкоджений автомобіль позивача та вчинило усі передбачені законом дії після отримання інформації про настання страхового випадку, провело експертну оцінку з урахуванням зносу автомобіля, визначило розмір завданого збитку й платіжним дорученням від 19 липня 2016 року № 631 виплатило страхове відшкодування в сумі 10384,56 грн. Таким чином, ПАТ «УПСК» виконало зобов'язання за полісом № АІ/5117275 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 13 лютого 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення про задоволення позову частково.

Стягнуто з ПАТ «УПСК» на користь ОСОБА_3 10924,36 грн страхового відшкодування, з ОСОБА_4 15259,63 грн майнової шкоди, 850,00 грн за проведення автотоварознавчого дослідження. В решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що позивачем помилково було долучено до матеріалів справи висновок експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку та ринкової вартості КТЗ від 25 березня 2016 року № 75, який стосується автомобіля TOYOTA Corolla, 1.6і реєстраційний номер НОМЕР_3,що був пошкоджений під час ДТП 04 листопада 2015 року.

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «УПСК» просить судове рішення суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, суд апеляційної інстанції взяв до уваги висновок № 74 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку та ринкової вартості КТЗ від 25 березня 2016 року, однак не врахував того, що позивач не набула право самостійно обирати експерта для визначення розміру шкоди, оскільки ПАТ «УПСК» не порушило строки для визначення розміру шкоди та дотрималось пункту 34.2 статті 34Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності» (далі - Закон), що підтверджується Актом огляду пошкодженого транспортного засобу.

22 березня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2017 року справу за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «УПСК» та ОСОБА_4 про стягнення суми страхового відшкодування, призначено до судового розгляду.

07 травня 2018 року справу № 466/5690/16-ц та матеріали касаційного провадження Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частинами першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга ПАТ «УПСК» підлягає задоволенню, оскільки апеляційним судом скасоване рішення суду першої інстанції, яке відповідає закону.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, суд апеляційної інстанції виходив із того, що позивачем помилково було долучено до матеріалів справи висновок № 75 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку та ринкової вартості КТЗ від 25 березня 2016 року, який стосується автомобіля TOYOTA Corolla, 1.6і реєстраційний номер НОМЕР_3, що був пошкоджений під час ДТП 04 листопада 2015 року. Крім того, апеляційний суд не погодився з судом першої інстанції, який відмовляючи у задоволенні позову, зазначив, що позивачем долучено до матеріалів справи висновок № 75 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку та ринкової вартості КТЗ від 25 березня 2016 року, який стосується автомобіля TOYOTA Corolla, 1.6і реєстраційний номер НОМЕР_3, що був пошкоджений під час ДТП 04 листопада 2015 року, і не стосується автомобіля Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1, який пошкоджено внаслідок ДТП, яка сталася 17 жовтня 2015 року, оскільки суд не дотримався вимог закону та положень частини 4 статті 10 ЦПК України, не сприяв повному та всебічному з'ясуванню обставин у справі, якими ОСОБА_3 обгрунтовувала позовні вимоги, оскільки з позовної заяви вбачається, що ОСОБА_3 в обґрунтування позовних вимог про стягнення 36570,55 грн посилалася саме на висновок експертного товарознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку та ринкової вартості КТЗ від 25 березня 2016 року №74, суд не сприяв розгляду справи.

Проте повністю погодитися з такими висновками апеляційного суду не можна виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 07 жовтня 2015 року на регульованому перехресті вулиць Словацького і Коперника у м. Львові сталася ДТП за участю автомобіля Mitsubishi Lancer, номерний знак НОМЕР_1, належного ОСОБА_3, та автомобіля Smart МСС, реєстраційний номер НОМЕР_2, яким керувала ОСОБА_4, застрахованого 30 березня 2015 року за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у страховій компанії ПАТ «УПСК» №АІ/5117275.

Відповідно до пункту 4. Полісу страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого і шкоду, заподіяну майну складає 50000,00 грн.

Постановою Личаківського районного суду м. Львова від 28 жовтня 2015 року у справі №463/5383/15-п ОСОБА_4 визнано винуватою у вчиненні 17 жовтня 2015 року цього ДТП, притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Частинами першою та другою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Норми статей 1166, 1188 ЦК України передбачають презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначене презумпція не спростована, то вона є правовою підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Статтею 988 ЦК України передбачено, що страховик зобов'язаний, зокрема, протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові; у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Відповідно до статті 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно статті 6 Закону (чинного на момент скоєння ДТП) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Договором страхування можуть бути встановлені також інші обов'язки страховика.

Відповідно до пункту 9.1 статті 9 Закону, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно із статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно із пунктом 34.2. статті 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

19 жовтня 2015 року ПАТ «УПСК» було повідомлено про ДТП, яка мала місце 17 жовтня 2015 року за участю ОСОБА_3

Того ж дня за участю ОСОБА_3 проведено огляд автомобіля - Mitsubishi Lancer, номерний знак НОМЕР_1, зафіксовано його пошкодження, зауважень щодо повноти встановлених механічних пошкоджень не було.

05 квітня 2016 року ОСОБА_3 подала до ПАТ «УПСК» заяву про страхове відшкодування за пошкодження автомобіля - Mitsubishi Lancer, номерний знак НОМЕР_1.

19 липня 2016 року було складено страховий акт, яким ДТП визнано страховим випадком та визначено суму страхового відшкодування - 10384,56 грн.

Згідно із пунктом 36.2 статті 36 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

19 липня 2016 року ПАТ «УПСК» згідно зазначених реквізитів перерахувало страхове відшкодування в сумі 10384,56 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 631.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про відшкодування шкоди суд першої інстанції правомірно виходив із того, що представник ПАТ «УПСК» оглянув пошкоджений автомобіль позивача у визначений строк та вчинив усі передбачені законом дії після отримання інформації про настання страхового випадку, провів експертну оцінку з урахуванням зносу автомобіля, визначив розмір завданого збитку і виплатив страхове відшкодування. Таким чином, ПАТ «УПСК» виконало зобов'язання за полісом № АІ/5117275 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Частинами 2, 3 статті 303 ЦПК України 2004 року передбачено, що апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Як вбачається з роз'яснень, викладених у пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», що відповідно до статті 303 ЦПК України апеляційний суд при перевірці законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції не має права виходити як за межі доводів апеляційної скарги, так і за межі вимог, заявлених у суді першої інстанції, крім випадків, передбачених частинами третьою та четвертою цієї статті.

За змістом пункту 6 частини третьої статті 295, частини другої статті 303 та пункту 1 частини першої статті 309 ЦПК України апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею, або які неправомірно не були цим судом прийняті та досліджені, або доказами, які судом першої інстанції досліджувались із порушенням установленого порядку.

У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини третьої статті 27 ЦПК України щодо зобов'язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов'язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.

При цьому мають враховуватися вимоги частини третьої статті 27 ЦПК України про те, що особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої права й виконувати процесуальні обов'язки.

Особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати до суду апеляційної інстанції всі наявні в них докази на підтвердження порушення їх прав.

Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов'язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання (частина друга статті 208, частина перша статті 212, частина перша статті 304 ЦПК України).

Дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об'єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з'явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень.

Так, переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вдався фактично до переоцінки доказів, дійшовши неправильного висновку про те, що наданий позивачем висновок експертного товарознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку та ринкової вартості КТЗ від 25 березня 2016 року № 74, є належним та допустимим доказом, порушив вимоги статті 303 ЦПК України 2004 року. Судом першої інстанції була надана належна оцінка вказаному доказу без порушення норм процесуального права. При цьому суд першої інстанції зазначав, що позивачем долучено до матеріалів справи висновок експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку та ринкової вартості КТЗ від 25 березня 2016 року № 75, який стосується автомобіля TOYOTA Corolla, 1.6і реєстраційний номер НОМЕР_3, що був пошкоджений під час ДТП 04 листопада 2015 року, при тому, що предметом даного позову є відшкодування шкоди на ремонт автомобіля Mitsubishi Lancer, номерний знак НОМЕР_1, що потрапив у ДТП 17 жовтня 2015 року. Цей висновок було зроблено за ініціюванням самого позивача, без участі відповідачів.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення страхового відшкодування, в додатках до позовної заяви подано акт від 15 березня 2016 року № 75 огляду транспортного засобу TOYOTA Corolla 1,6і реєстраційний номер НОМЕР_3 та копію квитанції до прибуткового касового ордера № 75 за надання експертних послуг по автомобілю НОМЕР_3 на суму 850,00 грн.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що долучені до позову копії документів стосовно автомобіля НОМЕР_3 не є неналежними доказами в розумінні статті 58 ЦПК України 2004 року і не можуть бути прийняті судом до уваги.

Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує рішення суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 про стягнення з ПАТ «УПСК» на її користь суми страхового відшкодування ухвалено із дотриманням норм матеріального та процесуального права та на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, а тому це рішення на підставі статті 413 ЦПК України необхідно залишити в силі, а рішення апеляційного суду - скасувати.

Рішення судів в частині вимог до ОСОБА_4 не оскаржується в касаційному порядку, а тому не переглядається.

Керуючись статтями 141, 402, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Львівської області від 13 лютого 2017 року в частині позовних вимог до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» скасувати та залишити в цій частині в силі рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 20 жовтня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник

Г. І. Усик