Справа № 333/6576/17
Провадження № 2/333/392/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2018 р. м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Кулик В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Носаченка О.С.,

позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Запорізька міська рада про встановлення сервітуту, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Запорізька міська рада про встановлення сервітуту, в якому просила встановити за нею право земельного сервітуту (право ремонту стіни будинку та складування на час ремонту будівельних матеріалів) стосовно земельної ділянки, яка належить ОСОБА_5, яка знаходиться біля будинку № 186-а по вул. Миколи Ласточкіна (стара назва Чапаєва) у м, Запоріжжі та зобовязати не вчиняти перешкоди у ремонті та обслуговуванні будинку № 188 по вул. Миколи Ласточкіна (стара назва Чапаєва) у м. Запоріжжі.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є власником 3/25 частини будинку № 188 по вул. Миколи Ласточкіна (стара назва Чапаєва) у м. Запоріжжі, яку отримала у спадок згідно зі свідоцтвом про право на спадщину від 03.10.1979 року, на підставі якого їй було видано свідоцтво «про право особистої власності на домоволодіння» № 615 від 05.05.1980 року. Також власниками (в частинах) цього будинку є наступні громадяни: ОСОБА_6 1/4 частка, ОСОБА_7 Афанасьєвна (яка померла 22.01.2014 року) 3/25 чистки, ОСОБА_6 3/25 частки. З вищевказаних співвласників цього будинку, фактично зареєстрована та мешкає тільки позивач. Даний будинок є будовою ще сорокових років, а тому потребує постійного ремонту та відновлення. Будинок однією зі стін стоїть на межі прибудинкових земельних ділянок: будинку № 188 та № 186-а. Власником будинку № 186-а є відповідач. Будинок належить їй в частці 1/1. Свідоцтво про право власності на нерухоме майно № 12284767, видане 06.11.2013 року. В 2015 році позивач звернулася до відповідача та просила надати можливість утеплити стіну будинку позивача зі сторони земельної ділянки відповідача. Однак відповідач їй відмовила. Позивач зверталася до органів місцевого самоврядування та прохала допомогти вирішити питання про можливість утеплення будинку зі сторони відповідача. Районною адміністрацією Запорізької міської ради по Комунарському району письмово було попереджено відповідача про дотримання правил добросусідства. Однак відповідач не дозволяє їй зайти на земельну ділянку відповідача та провести ремонтні роботи по утепленню стіни. Стіна є дуже холодною, через несприятливі умови підтікання води під стіну та проведення каналізаційної труби біля будинку відповідачем, стіна постійно сиріє та покривається пліснявою.

ОСОБА_4 надала суду письмові заперечення проти позову та відзив на позовну заяву про встановлення сервітуту, в яких просила в задоволенні позову відмовити. Свої заперечення відповідач обґрунтовує тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що нормальне господарське використання своєї земельної ділянки не можливе без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки, а також те, що задоволення потреб позивача неможливо здійснити яким-небудь іншим способом; позивачем не доведено необхідності встановлення для нього безоплатного земельного сервітуту, не наведено обґрунтованих доводів, у зв'язку з чим повинен бути встановлений саме безоплатний сервітут; позивачем не надано суду чітких умов використання земельної ділянки,не надано план будівельних робіт з конкретним строком їх виконання, з розміром території, яку буде займати позивач для складання будівельних матеріалів, з розмірами самого матеріалу утеплення, оскільки в цьому випадку він буде виступати від стіни будинку позивача та постійно займати частину території відповідача, а це за своєю суттю вже не строковий сервітут, як зазначено в позові, а постійний.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Запорізька міська рада надала суду письмові пояснення, в яких зазначила, що умовою для встановлення земельного сервітуту є необхідність використання чужої земельної ділянки для обслуговування своєї ділянки чи будинку. У разі наявності альтернативних варіантів використання земельної ділянки без встановлення сервітуту вимоги позивача не можуть бути задоволені. Тобто, позивач має довести, що встановлення земельного сервітуту є єдиним можливим засобом задоволення його вимог. Крім того, що стосується вимог позивача про встановлення земельного сервітуту для ремонту та обслуговування житлового будинку по вул. Миколи Ласточкіна, 188 у м. Запоріжжі (ремонт стіни будинку та складування на час ремонту будівельних матеріалів), належного їй на праві власності, з боку земельної ділянки відповідача (вул. Миколи Ласточкіна, 186-а у м. Запоріжжі), Запорізька міська рада зазначає, що відповідно до п. 3.25 Державних будівельних норм 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок. Окрім цього, встановлення земельного сервітуту на платній чи безоплатній основі, має вирішуватися виключно між сторонами. У разі недосягнення згоди, спір розглядається у судовому порядку. Враховуючи вищевикладене, просила суд врахувати надані Запорізькою міською радою пояснення та вирішити спір по суті на власний розсуд без участі представника Запорізької міської ради.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, які наполягали на своїх вимогах та запереченнях, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Запорізька міська рада про встановлення сервітуту задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Позивач є власником 3/25 частини будинку № 188 по вул. Миколи Ласточкіна (стара назва Чапаєва) у м. Запоріжжі. Також власниками (в частинах) цього будинку є громадяни: ОСОБА_6 1/4 частка, ОСОБА_7 Афанасьєвна (яка померла 22.01.2014 року) 3/25 чистки, ОСОБА_6 3/25 частки.

Будинок № 188 по вул. Миколи Ласточкіна (стара назва Чапаєва) у м. Запоріжжі однією зі стін стоїть на межі прибудинкової земельної ділянки будинку 186-а по вул. Миколи Ласточкіна (стара назва Чапаєва) у м. Запоріжжі.

Власником будинку № 186-а по вул. Миколи Ласточкіна (стара назва Чапаєва) у м. Запоріжжі є відповідач.

Відповідно до ст. 401 ЦК України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 402 ЦК України, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

В силу ч.ч. 1, 2 ст. 404 ЦК України, право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомими майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатацію ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо.

Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.

За таких обставин, оскільки між сторонами не досягнута домовленість про встановлення сервітуту та про його умови, відповідно до ч. 3ст. 402 ЦК України, позивач мав підстави для звернення до суду з позовом про встановлення сервітуту.

Згідно зі ст. 98 ЗК України, право земельного сервітуту це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 100 ЗК України власник або землекористувач земельної ділянки має право вимагати встановлення земельного сервітуту для обслуговування своєї земельної ділянки. Земельний сервітут встановлюється за домовленістю між власниками сусідніх земельних ділянок на підставі договору або за рішенням суду.

Як вбачається із роз'яснень, викладених у пункті 22-2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року № 7, пункті 38 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», вирішуючи спори про встановлення сервітуту, суд має враховувати, що земельний сервітут встановлюється стосовно певного об'єкта і не залежить від власників цих об'єктів, оскільки його дія зберігається в разі переходу права на земельну ділянку, щодо якої його встановлено, до іншої особи (ч. 1 ст. 401 ЦК України, ч. 1 ст. 101 ЗК України), а в разі встановлення особистого сервітуту права закріплюються за певною особою і він припиняється внаслідок її смерті (ч. 2 ст. 401, п. 6 ч. 1 ст. 406 ЦК України).

Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки в ефективному її використанні; умовою встановлення сервітуту є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, а сервітут, який встановлюється, є найменш обтяжливим для власника земельної ділянки.

При цьому слід враховувати, що, з врахуванням вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, закон вимагає саме від позивача надання суду доказів того, що нормальне господарське використання своєї земельної ділянки неможливо без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки та він зобов'язаний довести, що задоволення його потреб неможливо здійснити яким-небудь іншим необтяжливим для відповідача способом, а також, що при цьому будуть дотримані вимоги п. 3.25 Державних будівельних норм 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», згідно з яким, для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м; і що, при цьому, буде забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок. Також позивачем не зазначено термін, на який має бути встановлено сервітут та необхідності встановлення для нього безоплатного земельного сервітуту, тоді як вирішення цих питань є обовязковим при розгляді даного спору.

З огляду на зазначені вимоги закону, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає, що позивач не довів суду та не надав доказів того, що умовою встановлення земельного сервітуту є неможливість задоволення його потреби щодо обслуговування стіни будівлі у інший спосіб, а спосіб здійснення сервітуту є найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлюється.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 229, 259, 264, 265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Запорізька міська рада про встановлення сервітуту відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення до апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 08 червня 2018 року.

Суддя В.Б. Кулик