Постанова

Іменем України

30 травня 2018 року

м. Київ

справа №752/18892/16-ц

провадження №61-20260св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя - доповідач),

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1,

представник заявника - ОСОБА_2,

заінтересована особа - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

представник заінтересованої особи - Племянніков БогданДементійович,

заінтересована особа - головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Біловол Віталій Олексійович,

заінтересована особа - старший державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Савчук КостянтинаПетровича,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргуОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 10 квітня 2017 року у складі судді Чередніченко Н. П. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 13 червня 2017 року у складі колегії суддів: Кравець В. А., Махлай Л. Д., Мазурик О. Ф.,

ВСТАНОВИВ :

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в якій просив зупинити стягнення та визнати такими, що не підлягають виконанню: виконавчий лист № 752/151/15-ц від 05 травня 2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості у сумі 1 669 368,40 доларів США, що згідно курсу Національного банку України еквівалентно 50 098 079 гривень 55 копійок; виконавчий лист № 752/151/15-ц від 05 травня 2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» третейського збору у сумі 25 500 грн, виданих на виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України» від 23 березня 2015 року.

Заяву мотивовано тим, що третейський суд розглянув справу про стягнення боргу, яка йому вже на момент ухвалення рішення 23 березня 2015 року була непідвідомча. Крім того, обов'язок ОСОБА_1 за вказаними виконавчими документами взагалі відсутній, оскільки він розпочав і продовжує виконувати вже нове зобов'язання.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 10 квітня 2017 року у задоволенні заяви відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що спір, який розглядався в третейському суді, стосувався питання стягнення проблемної заборгованості (стягнення суми боргу), яку ОСОБА_1 фактично не заперечує, і виключно в рамках угоди між банком та ОСОБА_1 та наявного в ній третейського застереження. Виставлені до сплати проценти та тіло кредиту є обов'язком боржника, підписавши договір він несе цей обов'язок до моменту повного виконання покладених на нього зобов'язань за договором кредиту.

З урахуванням наявності третейського застереження в умовах договору, суд першої інстанції виходив з того, що звернення ПАТ «Укрсоцбанк» до третейського суду з позовом про стягнення заборгованості не є спором щодо захисту прав споживачів, оскільки підставами подання позову є наявність заборгованості, яку кредитор вправі повернути, згідно умов договору.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13 червня 2017 року апеляційну ухвалу місцевого суду залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що законодавець встановлює певні підстави, за яких суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, а саме, у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Обґрунтовуючи заяву, ОСОБА_1 вказує обставини, які мали бути з'ясовані при постановленні ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 28 квітня 2015 року про видачу виконавчих листів на підставі рішення третейського суду. А оскільки, рішення, за яким видано виконавчі листи набрало законної сили, рішення підлягає примусовому виконанню, строк пред'явлення виконавчих листів до виконання не закінчився, то доводи, на які посилається заявник, не є підставою для задоволення його заяви про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню, оскільки не узгоджуються з вимогами частини четвертої статті 369 ЦПК України.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані ухвали судів попередніх інстанцій з направленням справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд не мав права видавати виконавчі листи, так як рішення третейського суду взагалі не підлягає виконанню, тому що прийняте по справі, яка йому не підвідомча.

Крім того, суд всупереч нормам законодавства, рішенню Конституційного Суду України та висновкам Верховного Суду України щодо застосування правових норм в аналогічних правовідносинах, зазначив, що положення Закону України «Про захист прав споживачів» після моменту укладання кредитного договору не застосовуються до спорів щодо виконання такого договору.

Інші учасники судового процесу не скористалися своїм правом на подання до суду відзиву на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до Верховного Суду не направили.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення

змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року дана справа надійшла до Верховного Суду.

За змістом частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом установлено, що 23 березня 2015 року постійно діючим Третейським судом при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України ухвалено рішення у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до

ОСОБА_6 про стягнення з останнього заборгованості в сумі 1 669 368,40 доларів США, що еквівалентно 50 098 079,55 грн та третейського збору у сумі 25 500 грн.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 28 квітня 2015 року за завою ПАТ «Укрсоцбанк» було видано виконавчі листи на примусове виконання вказаного рішення третейського суду.

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про визнання виданих на підставі рішення третейського суду виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, посилаючись на положення частини другої та четвертої статті 369 ЦПК України (в редакції чинній на момент вчинення процесуальної дії).

Відповідно до частини другої статті 369 ЦПК України у редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року, суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Частиною четвертою статті 369 ЦПК України у редакції, яка діяла

до 15 грудня 2017 року передбачено, що суд ухвалою вносить виправлення до виконавчого листа, а у разі, якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Якщо стягнення за таким виконавчим листом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що законодавець встановлює підстави, за яких суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, зокрема, у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Встановивши, що виконавчі листи видані на підставі ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 28 квітня 2015 року, набрало законної сили та не скасовано, рішення підлягає примусовому виконанню, а строк пред'явлення виконавчих листів до виконання не закінчився, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд дійшли обґрунтованих висновків про відсутність правових підстав для визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню відповідно до положень частини четвертої статті 369 ЦПК України 2004 року.

Обставини, з якими заявник пов`язує помилковість видачі судом виконавчих документів не є підставами, в розумінні частини четвертої статті 369 ЦПК України 2004 року, для визнання виданих на підставі ухвали суду виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню.

Доводи і обставини, на які посилається заявник, стосуються вирішення судом заяви про видачу виконавчого листа на підставі рішення третейського суду в порядку, передбаченому статями 389-7 - 389-11 ЦПК України у редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року.

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку, що вимоги заяви про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню - задоволенню не підлягають.

Доводи касаційної скарги позивача цих висновків не спростовують та у переважній більшості зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції (стаття 400 ЦПК України).

Аргументи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі ОСОБА_1, які належним чином перевірені в процесі апеляційного розгляду справи та не спростовують висновків судів.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судового рішення виключно в межах, які безпосередньо стосуються правильності застосування місцевим та апеляційним судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв'язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Згідно статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів на підставі статті 410 ЦПК України залишає без задоволення касаційну скаргу, а ухвали суду першої та апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 10 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 13 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

І. М. Фаловська