Справа № 128/2164/17
РІШЕННЯ

Іменем України

31.05.2018 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

судді Ганкіної І.А.,

за участю секретаря Жигарової Д.О.,

без участі сторін по справі,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

15.08.2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом, який обгрунтовує тим, що вона з 22.08.2015 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем у справі ОСОБА_2 В шлюбі у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3.

Позивач зазначає, що сімейне життя між ними поступово погіршувалося у зв'язку з відсутністю взаєморозуміння та через різні погляди на шлюб і сім'ю, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин з жовтня 2016 року. Вказує, що збереження шлюбу є не можливим та буде суперечити їхнім інтересам, тому просить суд розірвати даний шлюб.

Також ОСОБА_1 зазначає, що відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання їхнього малолітнього сина ОСОБА_3, хоча має можливість надавати таку допомогу, оскільки аліменти він нікому не платить, стягнень по виконавчим документам з нього не проводиться, інших неповнолітніх дітей, повнолітніх дочки, сина він не має.

За вказаних обставин позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на свою користь на утримання їхнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошові сумі в розмірі 3000 грн. щомісяця, починаючи стягнення із дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, а також просить допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць.

Заочним рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 09.11.2017 року по справі № 128/2164/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів позовні вимоги були задоволені та вирішено:

«Шлюб між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований 22 серпня 2015 року у Виконавчому комітеті Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області, актовий запис № 30 - розірвати.

Після розірвання шлюбу прізвище дружини «ОСОБА_1».

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 судові витрати в сумі 640,00 грн.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, (який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 (яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2) аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 15.08.2017 і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_12

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, (який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1) на користь держави судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп.

Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за 1 місяць допустити до негайного виконання» (а.с. 25-27).

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 22.02.2018 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 09 листопада 2017 року по справі № 128/2164/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів було задоволено та скасовано заочне рішення по вказаній справі. Справу було призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с. 58).

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 30.05.2018 року було закрито підготовче провадження у справі, а справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

В судове засідання сторони по справі не з'явились, попередньо подали суду письмові заяви про розгляд справи без їхньої участі, при цьому позивач ОСОБА_1 в поданій заяві зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, а відповідач ОСОБА_2 в поданій заяві зазначив, що повністю заперечує проти задоволення позовних вимог.

Згідно письмового відзиву відповідача на позовну заяву, відповідач ОСОБА_2 зазначає, що він не погоджується з позовною вимогою щодо стягнення з нього аліментів на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн., оскільки ця сума є лише на 200 грн. меншою від прожиткового мінімуму в Україні. Зазначає, що на даний час він є безробітним, але неофіційно працює та отримує дохід в розмірі 4000 грн. щомісячно, тому виплата аліментів в розмірі 3000 грн. щомісячно є для нього дуже великою сумою. Вказує, що згоден платити аліменти на утримання свого сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) до досягнення сином повноліття (а.с. 62).

Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що позивач по справі ОСОБА_1 та відповідач по справі ОСОБА_2 22 серпня 2015 року зареєстрували шлюб у Виконавчому комітеті Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області, про що було зроблено актовий запис № 30, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 22.08.2015 року (а.с. 9).

В шлюбі в сторін по справі ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про його народження серії НОМЕР_3 від 12.10.2015 року (а.с. 8).

Відповідно до довідки № 5473, виданої виконавчим комітетом Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області 27.11.2017 року відповідач по справі ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_3 разом з своєю матір'ю ОСОБА_7, бабушкою ОСОБА_8, тіткою ОСОБА_9 та сестрою ОСОБА_10 (а.с. 37).

Згідно позовної заяви, сімейне життя між сторонами по справі поступово погіршувалося у зв'язку з відсутністю взаєморозуміння та через різні погляди на шлюб і сім'ю, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин з жовтня 2016 року.

На примирення позивач по справі не погоджується.

Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

З'ясувавши фактичні взаємовідносини подружжя, обставини, викладені у позові, те, що позивач не бажає підтримувати подружні стосунки з відповідачем, їх взаємовідносини, суд вважає, що немає підстав для вжиття заходів для примирення подружжя, спільне життя подружжя та подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та негативно вливати на виховання та розвиток їхнього малолітнього сина, що має істотне значення, тому шлюб необхідно розірвати.

Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України.

Згідно ст.51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Позивач забажала надалі іменуватися прізвищем «ОСОБА_1», що відповідає вимогам ст. 113 СК України.

Судом також встановлено, що сторонами не досягнуто добровільної згоди щодо розміру щомісячної матеріальної допомоги на утримання їхнього малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Частиною 1 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

В частині 2 цієї статті зазначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції).

Також, частинами 1 та 2 ст.27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв'язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Таким чином, аналізуючи вищезазначені обставини та факти, враховуючи принципи об'єктивності та справедливості, суд вважає позовну вимогу в частині стягнення аліментів частково обґрунтованою.

Так, при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище малолітнього сина сторін ОСОБА_3, який здоровий, проживає разом з матір'ю ОСОБА_1 та знаходиться на її утриманні; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, який фізично здоровий, власного житла не має, працює неофіційно та має мінливий дохід; відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також можливість утримання дитини другим з батьків - його матір'ю ОСОБА_1, а тому приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 900 (дев'ятсот) гривень щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення позивача з даним позовом до суду - з 15.08.2017 року і до досягненням дитиною повноліття і саме такий розмір аліментів, з урахуванням встановлених обставин справи, суд вважає достатнім для задоволення потреб сина сторін по справі ОСОБА_3.

Згідно з ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне з метою забезпечення інтересів дітей, допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення суми платежу за один місяць.

Також, у зв'язку з частковим задоволенням позову, з відповідача підлягають до стягнення на користь позивача судові витрати по справі, понесені позивачем на сплату судового збору за вимогою про розірвання шлюбу.

Крім того, в порядку ст.141 ЦПК України, у зв'язку з частковим задоволенням позовну позивача, яка звільнена від сплати судового збору за вимогою про стягнення аліментів, судові витрати в розмірі 640 грн. слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 24, 104, 105, 110, 113, 141, 180, 181, 182, 184, 191, 192 СК України, ст.ст. 4, 12, 18, 19, 76-82, 89, 95, 133, 141, 211, 223, 245, 247, 259, 263-265, 267, 268, 354, 430 п. 15.5 розділу XIII Прикінцевих положень ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів- задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований 22 серпня 2015 року у Виконавчому комітеті Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області, актовий запис № 30 - розірвати.

Після розірвання шлюбу позивачу ОСОБА_1 - залишити прізвище «ОСОБА_1».

Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 900 (дев'ятсот) гривень щомісячно, починаючи стягнення з 15 серпня 2017 року і досягнення дитиною повноліття.

Рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць - допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, в рахунок відшкодування сплаченого нею судового збору грошові кошти в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.

Судові витрати в розмірі 640 (шістсот сорок) грн. - компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ І.А.Ганкіна