Постанова

Іменем України

30 травня 2018 року

м. Київ

справа № 532/1429/15-ц

провадження № 61-23386св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя - доповідач),

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Фаловської І. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач-відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1,

відповідач-позивач - ОСОБА_2,

третя особа - Орлицька сільська рада Кобеляцького району Полтавської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргуОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Полтавської області від 23 січня 2017 року у складі суддів Карпушина Г. Л., Одринської Т. В., Дорош А. І.,

ВСТАНОВИВ :

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просив встановити порядок користування земельною ділянкою та домоволодінням в АДРЕСА_1, виділивши йому у користування в житловому будинку літ. «А-1» кімн. 1-5 пл. 6,9 кв.м та 1-6 пл. 11,0 кв.м та долю в земельній ділянці, в загальному користуванні залишити кімнати 1-1 та 1-4. Решту кімнат залишити в користуванні відповідача. Вселити його в дане домоволодіння.

Позов мотивовано тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19 липня 1991 року, позивачу належить ? частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1. Інші ? частини даного домоволодіння належать на праві власності відповідачу ОСОБА_2

Позивач не може користуватися своєю часткою в даному домоволодінні, оскільки відповідач змінила замки та чинить перешкоди у доступу до будинку. Іншого житла він не має, тому просив встановити порядок користування спірним домоволодінням, виділивши йому в користування кімнати 1-5 та 1-6 згідно варіанту будівельно-технічної експертизи, з можливістю влаштування окремого входу.

У серпні 2015 року ОСОБА_2 подала зустрічний позов до ОСОБА_1, в якому просила припинити право спільної власності ОСОБА_1 на ? частку в даному домоволодінні та визнати за нею право власності на цю частку, присудивши ОСОБА_1 грошову компенсацію її вартості, 28 072 грн, які вона внесла на депозитний рахунок суду.

Зустрічний позов мотивовано тим, що частка ОСОБА_1 в спірному домоволодінні є незначною - 1/4 частина, не може бути виділена в натурі та не можливо встановити порядок користування, тому є підстави для припинення права спільної власності ОСОБА_1 з виплатою йому відповідної компенсації.

Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 12 травня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Вселено ОСОБА_1 в житловий будинок АДРЕСА_1 та виділено йому на ? частину в користування: в основній частині даного житлового будинку літ. «А-1» приміщення: житлову кімнату 1-6 площею 11,0 кв.м (на плані варіанту № 1 зафарбовано в червоний колір).

У користування ОСОБА_2 на ? частини, виділено в користування: в основній частині даного житлового будинку (АДРЕСА_1) літ. «А-1» приміщення: житлову кімнату 1-8 пл. 22,5 кв.м, житлову кімнату 1-9 пл. 8,4 кв.м, житлову кімнату 1-10 пл. 8,6 кв.м, кухню 1-11 пл. 6,9 кв.м; в добудові літ. «а» приміщення: кімнату 1-5 пл. 6,9 кв.м. (на плані варіанту №1 зафарбовано в синій колір).

У спільному користуванні сторін залишено: в основній частині даного житлового будинку (АДРЕСА_1) літ. «А-1» приміщення: коридор 1-7 площею 5,6 кв.м, в добудові літ. «а» приміщення: передпокій 1-4 площею 11,0 кв.м (на плані варіанту №1 зафарбовано в жовтий колір).

У задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині усунення перешкод у користуванні належним позивачу житлом, шляхом вселення його в дане житло, знайшли своє підтвердження. Крім того, варіант № 1, запропонований експертом, є найбільш наближений до ідеальних часток сторін у спірному домоволодінні, що є підставою для встановлення порядку користування даним домоволодінням, саме за цим варіантом висновку будівельно-технічної експертизи.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що ? частка ОСОБА_1 в даному спірному домоволодінні не може вважатися незначною та такою, що не завдасть істотної шкоди позивачу, оскільки відповідач ОСОБА_1 не має іншого житла, категорично відмовляється від грошової компенсації, а також згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи можливо встановити порядок користування даним житловим будинком між його співвласниками.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 23 січня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про визначення порядку користування домоволодінням скасовано з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що між сторонами фактично існує спір про розмір часток у спільній частковій власності, який останніми у встановленому законом або судовому порядку не вирішений, що істотно впливає на достатність і обґрунтованість наявного у справі експертного висновку, як доказу.

За висновками апеляційного суду, вимоги позивача про встановлення порядку користування спільним нерухомим майном є передчасними та такими, що не мають належного нормативно-технічного обґрунтування їх законності, а тому задоволенню не підлягають. Встановлення порядку користування належним сторонам житловим будинком, без вирішення питання про дійсний розмір часток співвласників, може привести до порушення прав останніх.

З урахуванням обставин щодо існування між сторонами спору про розмір часток, даних про те, що позивач є мешканцем Донецької області, вимушено виїхав з постійного місця проживання та проживає в с. Орлик Кобеляцького району Полтавської області, де іншого житла у власності чи користуванні не має, суд апеляційної інстанції погодився з висновками місцевого суду про відсутність підстав для задоволення вимог відповідача за зустрічним позовом.

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

ОСОБА_1, не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції та посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати ухвалене ним рішення із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Рішення суду апеляційної інстанції оскаржується позивачем лише в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про встановлення порядку користування спірним домоволодінням.

В іншій частині рішення суду сторонами не оскаржуються, тому не переглядається колегією суддів в касаційному порядку на предмет законності і обґрунтованості.

Касаційна скарга мотивована тим, що за рішеннями судів позивача вселено до спірного домоволодіння, але порядок користування ним не вирішено. Рішення апеляційного суду щодо відмови у встановленні порядку користування домоволодінням не відповідає дійсним обставинам справи та порушує права позивача на вільне користування власним майном. Позивач вказує на те, що між ним і відповідачем немає спору про розмір належних кожному часток у спірному домоволодінні, оскільки йому належить ? частина, а відповідачу - ? частки. Відповідач без його згоди провела переобладнання та перепланування спірного будинку. Разом з тим, позивач претендує на користування саме належною йому частиною будинку, яка була меншою, ніж після перепланування.

У касаційній скарзі позивач посилається на те, що рішення апеляційного суду фактично нівелює його право власності, оскільки його вселено у домоволодіння, але користуватись і володіти належним йому майном він не може. У зв'язку з ухваленням апеляційним судом рішення спір між сторонами залишився не вирішеним, у зв'язку із чим вказане рішення підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Відзив ОСОБА_2, який надійшов до суду, колегією суддів до уваги не приймається, оскільки він не підписаний заявником.

Інші учасники судового процесу не скористалися своїм правом на подання до суду відзиву на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до Верховного Суду не направили.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 грудня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення

змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року дана справа надійшла до Верховного Суду.

За змістом частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19 липня 1991 року, ОСОБА_1 успадкував та є власником ? частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, що складається із жилого будинку житловою площею 40 кв.м, сараю.

На підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10 грудня 2008 року, ОСОБА_1 належало ? частина вказаного домоволодіння.

Згідно протоколу засідання виконкому Орлицької сільської ради

від 06 травня 1992 року, ОСОБА_1 було виділено 0,06 га землі біля успадкованого будинку.

Інші ? частини вищевказаного домоволодіння успадкувала

ОСОБА_2

Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 20 вересня 2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 22 грудня 2011 року, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном, виділ в натурі ? частки домоволодіння та земельної ділянки, оскільки згідно висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи № 86-11 від 08 серпня 2011 року, не можливо запропонувати варіанти розподілу частин житлового будинку з господарськими побудовами, що розташовані в АДРЕСА_1 в частках 1/4 та 3/4.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсним свідоцтво видане ОСОБА_1 10 грудня 2008 року Орлинською сільською радою Кобелянського району Полтавської області про право власності на ? нерухомого майна, яке складається з житлового будинку з господарство-побутовими будівлями в АДРЕСА_1

Зобов`язано комунальне підприємство «Кобелянське бюро технічної інвентаризації» скасувати відповідний запис в державному реєстрі нерухомого майна та внести відповідний запис про реєстрацію права власності на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого ОСОБА_1 19 липня 1991 року.

Таким чином, ОСОБА_1 є власником ? частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, що складається із жилого будинку житловою пл. 40 кв.м, сараю, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 липня 1991 року.

На момент звернення позивача до суду спільне сторін майно складається з: житлового будинку жилою площею 57,4 кв.м; трьох сараїв літери «Б», «Д», «Ж»; погреба, літньої кухні; гаража-сараю літера «Г,г,г-1»; гаража літера «Е»; вбиральні; колодязя; замощення; зливної ями; огорожі 1-4.

Вказані добудови, перебудови та прибудови були здійсненні за життя братом позивача ОСОБА_3., після смерті якого дане нерухоме майно в порядку спадкування перейшло у власність ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 02 березня 2002 року.

У 2005 році ОСОБА_2, за власний рахунок облаштувала будинок системами водопостачання, водовідведення та газопостачання.

Відповідно до статті 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно частини першої статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

У висновку судової будівельно-технічної експертизи від 20 жовтня 2015 року експертом встановлено можливість встановлення порядку користування житловим будинком, що розташований по АДРЕСА_1 між його співвласниками, а саме: на ? частину співвласнику потрібно виділити в користування: по основній частині житлового будинку літ. «А-1» приміщення площею 15,75 кв.м (63х1/4), по добудові - 4,48 кв.м (17,9х1/4); на ? частини співвласнику потрібно виділити в користування: по основній частині житлового будинку літ. «А-1» приміщення площею 47,25 кв.м (63х3/4), по добудові - 13,42 кв.м (17,9х3/4).

З урахуванням наведеного експертом запропоновано два варіанти порядку користування житловим будинком.

Встановивши відсутність у ОСОБА_1 іншого житла та запропоновані висновком судового експерта варіанти користування житловим будинком, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що варіант № 1 найбільш наближений до ідеальних часток сторін у спірному домоволодінні, тому саме цей варіант підлягає застосуванню для встановлення порядку користування спірним домоволодінням. При цьому, судом першої інстанції взято до уваги надані в судовому засіданні пояснення судового експерта про неможливість встановлення користування даним домоволодінням з влаштуванням окремого входу для ОСОБА_1, оскільки відповідно до технічних норм, це вважається виділом частки в натурі, яке в даному випадку, відповідно до вимог норм ДБН, є не можливим.

Суд першої інстанції, встановив правові підстави для вселення ОСОБА_1 у житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 та з урахуванням його частки у спільному майні, за варіантом №1 будівельно-технічної експертизи вселив останнього та обґрунтовано виділив йому ? частину в користування: в основній частині даного житлового будинку літ. «А-1» приміщення: житлову кімнату 1-6 площею 11,0 кв.м (на плані варіанту № 1 зафарбовано в червоний колір).

При цьому, в користування ОСОБА_2 на ? частини, виділено в користування: в основній частині даного житлового будинку (АДРЕСА_1) літ. «А-1» приміщення: житлову кімнату 1-8 площею 22,5 кв.м, житлову кімнату 1-9 площею 8,4 кв.м, житлову кімнату 1-10 площею 8,6 кв.м, кухню 1-11 площею 6,9 кв.м; в добудові літ. «а» приміщення: кімнату 1-5 площею 6,9 кв.м (на плані варіанту №1 зафарбовано в синій колір).

В спільному користуванні сторін залишено: в основній частині даного житлового будинку (АДРЕСА_1) літ. «А-1» приміщення: коридор 1-7 площею 5,6 кв.м, в добудові літ. «а» приміщення: передпокій 1-4 площею 11,0 кв.м (на плані варіанту №1 зафарбовано в жовтий колір).

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині встановлення вищевказаного порядку користування житловим будинком відповідно до часток кожного із співвласників та відмовляючи у задоволенні цих вимог, апеляційний суд не врахував положень статей 317, 319, 321, 391 ЦК України, якими встановлено, що власник майна вільно та на власний розсуд володіє, користується та розпоряджається своїм майном. На зміст права власності не впливає місце проживання власника та місцезнаходження майна. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Погодившись з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для вселення ОСОБА_1 у спірний будинок, як власника його ? частини, суд апеляційної інстанції помилково відмовив у встановлені порядку користування спільним нерухомим майном, фактично залишив спір між сторонами не вирішеним, права позивача ОСОБА_1 не захищеними, оскільки за таких обставин позивач підлягає вселенню у будинок в цілому, без визначення конкретної житлової площі, якою має право користуватись відповідно до належної йому частки у спільному майні.

Суд апеляційної інстанції, наведеного вище не врахував та неправильно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, у зв'язку з чим дійшов хибного висновку про відсутність правових підстав для встановлення порядку користування спільним житловим будинком відповідно до належних кожному із співвласників часток та помилково скасував правильне по суті рішення суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з доводами касаційної скарги позивача щодо неправильності застосування апеляційним судом норм матеріального права та наявності у зв'язку з цим підстав, визначених статтею 413 ЦПК України для скасування ухваленого ним рішення із залишенням в силі правильного по суті рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 23 січня 2017 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про встановлення порядку користування житловим будинком скасувати, рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 12 травня 2016 року в частині задоволення цих вимог залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

В. В. Пророк

І. М. Фаловська

С. П. Штелик