Справа № 450/530/17 Головуючий у І інстанції Журавський В. В.
Провадження № 22-ц/780/2333/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 06.06.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 червня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Приходька К.П.,

суддів Голуб С.А., Савченка С.І.,

за участю секретаря Вергелес О.А.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 лютого 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Правекс-Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Правекс-Банк» про визнання строку дії кредитного договору припиненим, зобовязання здійснити перерахунок кредитної заборгованості,-

встановила:

у лютому 2017 року ПАТ «КБ «Правекс-Банк» звернулося до суду із вищезазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 08 серпня 2007 року АКБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є позивач, уклав з ОСОБА_2 кредитний договір №626-011/07Р.

За цим договором АКБ «Правекс-Банк» зобовязався надати ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 112 500 доларів США.

ОСОБА_2 зобовязався до 08 серпня 2027 року повернути кредит та сплатити відсотки за користування ним у розмірі 12,99% річних.

Крім того, 08 серпня 2007 АКБ «Правекс-Банк» уклав з ОСОБА_3 договір поруки №626-011/07Р.

Згідно з умовами якого ОСОБА_3 зобовязалася нести солідарну майнову відповідальність перед АКБ «Правекс-Банк» за виконання в повному обсязі зобовязань ОСОБА_2 за кредитним договором №626-011/07Р від 08 серпня 2007 року та можливих змін і доповнень до нього.

ПАТ КБ «Правекс-Банк» виконав покладені на нього зобовязання за кредитним договором та перерахував ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 112500 доларів США.

В свою чергу, ОСОБА_2 допустив порушення своїх зобовязань щодо своєчасного погашення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, тому у нього виникла заборгованість по сплаті основної суми заборгованості у розмірі 74791 доларів США 03 центи та заборгованості по сплаті процентів за користування кредитними коштами у розмірі 18381 доларів США 63 центи.

Відповідачі ухиляються від добровільної сплати заборгованості.

Просило суд, стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором у розмірі 93172 доларів США 66 центів.

ОСОБА_2 предявив зустрічний позов, який обґрунтував тим, що 08 серпня 2007 року між ним та АКБ «Правекс-Банк» був укладений договір кредиту №626-011/07Р зі строком повернення грошових коштів до 08 серпня 2027 року.

Крім цього, умовами кредитного договору було передбачено можливість зміни строку дії договору за певних умов, зокрема у випадку виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом або сплатою відсотків за користування кредитом строк користування кредитом припиняється достроково на 10 день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення.

З розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що в період з вересня 2007 року по травень 2009 року ОСОБА_2 сплачував платежі за кредитним договором своєчасно та у розмірі, встановленому графіком погашення кредиту.

Проте, починаючи з травня 2009 року ОСОБА_2 порушив встановлені строки погашення кредиту, тому згідно умов кредитного договору з 10 червня 2009 року строк дії договору кредиту сплив.

11 червня 2009 року ОСОБА_2 мав погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за користування ним та штрафні санкції.

Просив визнати строк дії кредитного договору №626-011/07Р від 08 серпня 2007 року припиненим з 11 червня 2009 року, а також зобовязати ПАТ КБ «Правекс-Банк» здійснити відповідний перерахунок кредитної заборгованості з урахуванням фактичного строку дії договору кредиту.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 лютого 2018 року, первісний позов задоволено, а у задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, з неповним зясуванням судом обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилається на те, що основною підставою для скасування рішення є факт недоведеності позивачем права на стягнення кредитної заборгованості у заявленій сумі та валюті.

У п.1.1 кредитного договору №626-011/07Р від 08 серпня 2007 року зазначено, що банк зобовязується надати позичальникові кредит в іноземній валюті на загальну суму 112 500 доларів США, а у п.2.1 прописані умови видачі кредиту, а саме «видача кредиту здійснюється шляхом видачі готівки з каси Банку».

У ході судового розгляду не було встановлено, в який саме спосіб банк виконав свої зобовязання, оскільки в матеріалах відсутні копії первинних бухгалтерських документів як про видачу коштів готівкою, так і про перерахування їх на будь-який рахунок позичальника або іншої особи, а це ставить під сумнів обґрунтованість висновку суду про виконання Банком своїх зобовязань за кредитним договором.

Єдиними доказами отримання ОСОБА_2 кредитних коштів у розмірі 112500 доларів США є лише кредитний договір та розрахунок заборгованості.

Основний доказ, яким суд обґрунтовує своє рішення щодо доведеності вимог позивача, є ксерокопія абсолютно нечитабельного розрахунку заборгованості, завіреного печаткою для документів ТОВ «Вердикт лігал», тобто документ неналежної якості та сумнівного походження, і є неналежним засобом доказування.

Предметом зустрічної позовної заяви було встановлення реального строку дії кредитного договору і вимога захистити права споживача шляхом перерахунку кредитних зобовязань позивача внаслідок зміни строку дії договору.

У заяві зазначалося, що 08 серпня 2007 року між ПАТ «КБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір кредиту №626-011/07Р про надання позивачу кредиту у розмірі 112 500 доларів США з кінцевим строком погашення 08 серпня 2027 року.

Однак, у договорі кредиту було передбачено можливість зміни строку дії договору за певних умов.

Згідно даних, наведених у розрахунку вимог банку, у травні 2009 року мало місце порушення встановлених строків погашення кредиту, за що позичальнику було нараховано пеню, передбачену п.10.1. В подальшому такі порушення з боку позичальника стали систематичними, про що свідчить нарахування пені кредитором.

Факт неналежного виконання позичальником встановленого договором графіку погашення кредиту та відсотків визнається сторонами і повинен бути прийнятий судом як доведений факт того, що згідно п.4.4 строк дії договору кредиту сплив 10 червня 2009 року.

11 червня 2009 року позичальник мав погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції.

Згідно з п.4.4 договору кредиту, у разі невиконання позичальником обовязків, визначених п.п.4.1 та 4.2, строк користування кредитом припиняється достроково, на 10 день наступного місяця та відповідно, позичальник зобовязаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції.

Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобовязання та визначили умови такого повернення коштів.

Просив, скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 лютого 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Правекс-Банк» 46586,33 доларів США кредитної заборгованості та 17807,72 грн. судового збору та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 у звязку з недоведеністю вимог позивачем.

Скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 лютого 2018 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про захист прав споживачів та ухвалити нове рішення про задоволення вимог зустрічного позову у повному обсязі.

Стягнути з ПАТ «КБ «Правекс-Банк» на користь ОСОБА_2 суму сплаченого судового збору за апеляційне оскарження у розмірі 26712 грн.

На вищезазначену апеляційну скаргу, ПАТ «КБ «Правекс-Банк» подало відзив, мотивуючи його тим, що рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 лютого 2018 року є законним та обґрунтованим, таким, що не порушує норми матеріального та процесуального права.

Вважають, що твердження скарги апелянта не відповідають умовам кредитного договору і нормам чинного законодавства, а мета скарги полягає не у захисті прав апелянта як споживача кредитних послуг, а в уникненні відповідальності за невиконання зобовязань.

Звертає увагу, що в зустрічній позовній заяві Апелянт не оскаржував кредитний договір та не оспорював факт виконання зобовязань банком, натомість просив здійснити відповідний перерахунок кредитної заборгованості. Тобто, факт заборгованості не оскаржувався, натомість були питання щодо суми вимог банку.

Більше того, в зустрічні позовній заяві апелянт заявив, що сплачував транші вчасно та у розмірі, встановленому графіком або з незначною переплатою, тобто виконував свої зобовязання належним чином.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що апелянт здійснював платежі на погашення заборгованості по кредиту, що також свідчить про визнання ним факту отримання грошових коштів за кредитним договором. Сам по собі факт ненадання оригіналу квитанції, що підтверджує надання кредиту у розмірі 112500 доларів США не спростовує отримання апелянтом грошових коштів за кредитним договором.

Щодо відмови у задоволенні зустрічного позову, то п4.4 кредитного договору містить чітку умову, що у випадку виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом або за сплатою відсотків за користування кредитом, строк користування кредитом, зазначений у п.1.2 даного договору припиняється достроково. Дана умова передбачає право банку на дострокове стягнення заборгованості і визнання боржника таким, що більше не має права користуватись кредитними коштами.

Просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 08 серпня 2007 року АКБ «Правекс-Банк», правонаступником якого ПАТ КБ «Правекс-Банк», уклав з ОСОБА_2 кредитний договір №626-011/07Р (а.с.8-19).

За цим договором АКБ «Правекс-Банк» зобовязався надати ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 112 500 доларів США. В свою чергу, ОСОБА_2 зобовязався до 08 серпня 2027 року повернути кредит рівними частинами в сумі 469 доларів США щомісяця, зі сплатою відсотків за користування ним у розрахунку розмірі 12,99% річних (а.с.8-11).

В той же день АКБ «Правекс-Банк» уклав з ОСОБА_3 договір поруки №626-011/07Р, за яким ОСОБА_3 зобовязалась нести солідарну майнову відповідальність перед АКБ «Правекс-Банк» за виконання в повному обсязі зобовязань ОСОБА_2 за кредитним договором №626-011/07Р від 08 серпня 2007 року та можливих змін і доповнень до нього щодо сплати процентів, неустойки, вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом у строк до 08 серпня 2027 року у розмірі 112 500 доларів США та будь-якого збільшення цієї суми, яке прямо передбачено умовами кредитного договору, відшкодування збитків та іншої заборгованості (а.с.20-21).

08 серпня 2007 року ПАТ КБ «Правекс-Банк» перерахував ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 112500 доларів США.

ОСОБА_2 неналежним чином виконував грошові зобовязання, тому у ПАТ КБ «Правекс-Банк» виникло право вимагати від відповідачів дострокового повернення боргу за кредитним договором у розмірі 93172 доларів США 66 центи, що складається з заборгованості за кредитом 74791 доларів США 03 центи, заборгованості по процентам 18381 доларів США 63 центи, що підтверджується письмовим розрахунком заборгованості станом на 14 квітня 2016 року (а.с.28-32).

ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Правекс-Банк» досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, позивач за зустрічним позовом при підписанні спірного кредитного договору погодився з його умовами, не заперечував проти надання кредиту, сплати процентів та інших платежів.

Ухвалюючи рішення про задоволення первісного позову та відмови у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив із того, що в матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідачі добровільно сплатили заборгованість за кредитним договором. Твердження позивача за зустрічним позовом щодо того, що ПАТ КБ «Правекс-Банк» не додав до позовної заяви належні та допустимі докази отримання ОСОБА_2 кредиту у заявленому розмірі, не заслуговують на увагу та спростовуються розрахунком заборгованості по кредитному договору, з якого вбачається, що ОСОБА_2 здійснював платежі на погашення заборгованості по кредиту, що також свідчить про визнання ним факту отримання грошових коштів за кредитним договором (а.с.28-32).

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України позичальник зобовязується повертати кредит та сплачувати проценти за користування ним у розмірах та на умовах, встановлених договором. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно з ч.1 ст.549, ч.2 ст.551 цього ж Кодексу у разі порушення зобовязання боржник повинен передати кредиторові пеню (грошові кошти) у розмірі, передбаченому в договорі.

За правилом ч.1 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно з ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були йому передані позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором.

У відповідності до ст.192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За правилами ч.1 та ч.3 ст.533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

При цьому, у відповідності до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Принцип належного виконання зобовязання, передбачений ст.526 ЦК України, охоплює виконання його належними субєктами, у належному місці, в належний строк, щодо належного предмета та належним способом. Поняття предмету зобовязання в кредитних відносинах охоплює, в тому числі, й валюту зобов'язання.

Відповідно до ч.3 ст.533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускаються у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Згідно з п.14 постанови Пленуму Верховного Суду «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року, згідно якого суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до п.12 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року, у разі, якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 553 ЦК України.

Крім цього, як зазначив Верховний Суд України в правовій позиції, викладеній у справі №6-1680цс15, якщо у кредитному договорі виконання зобовязання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (стаття 533 ЦК України) за наявності хоча б у однієї сторони зобовязання: або у банка - отримувача або у ініціатора платежу індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України (стаття 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»), то суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті.

У відповідності до ч.1 та ч.2 ст.598 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК України, зокрема: припинення зобовязання виконанням; припинення зобовязання переданням відступного; припинення зобовязання зарахуванням; припинення зобовязання за домовленістю сторін (новація), припинення зобовязання прощенням боргу; припинення зобовязання поєднанням боржника і кредитора в одній особі; припинення зобовязання неможливістю його виконання; припинення зобовязання смертю фізичної особи; припинення зобовязання ліквідацією юридичної особи тощо.

Відповідно до ст. 610 та ч. 1 ст. 611 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення первісного позову та відмови у задоволенні зустрічного позову, оскільки зобовязання за кредитним договором є невиконаним, так як існує заборгованість зі сплати тіла кредиту та процентів за користування грошовими коштами.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Викладені в апеляційній скарзі доводи на думку колегії суддів є непереконливими, такими що не спростовують висновків суду першої інстанції, у звязку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 лютого 2018 року без змін..

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді