Постанова

Іменем України

14 травня 2018 року

м. Київ

справа № 136/1787/15-ц

провадження № 61-12913 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Альфа Банк»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Липовецького районного суду Вінницької області у складі судді

Кривенко Д. Т. від 14 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області у складі колегії суддів: Міхасішина І. В., Стадника І. М., Войтюка Ю. Б., від 12 травня 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2015 року публічне акціонерне товариство «Альфа Банк» (далі - ПАТ «Альфа Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовну заяву мотивовано тим, щовідповідно до кредитного договору

від 05 вересня 2014 року банк надав відповідачу кредитні кошти в сумі 75 457 грн 18 коп. зі сплатою 15,99 % річних, датою остаточного повернення яких є 08 вересня 2019 року.

Посилаючись на те, що ОСОБА_4 зобов'язання за договором виконувала неналежним чином, внаслідок чого станом на 22 вересня

2015 року має прострочену заборгованість в сумі 95 422 грн 20 коп., з яких: за кредитом - 74 061 грн 88 коп., за відсотками - 8 351 грн 20 коп., по комісії - 11 409 грн 12 коп.; штраф 1 600 грн., банк просив стягнути з відповідача вказану заборгованість.

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому просила визнати недійсним вищезазначений кредитний договір, посилаючись на те, що всупереч Закону України «Про захист прав споживачів» їй не було надано повної інформації за таким договором, а також у Розділі № 2 Загальні умови кредитування (рефінансування) фізичних осіб в ПАТ «Альфа -Банк» проставлено підпис, що їй не належить, що свідчить про відсутність її волевиявлення на його укладення.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 14 березня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 12 травня 2017 року, позов ПАТ «Альфа Банк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Альфа Банк» заборгованість за кредитним договором у сумі 84 013 грн 08 коп. У задоволенні іншої частини позову ПАТ «Альфа Банк» відмовлено. У задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Судові рішення мотивовані тим, що позичальник не виконав свої зобов'язання за кредитним договором, допустив заборгованість по кредиту, а тому є всі підставі для її стягнення з відповідача. При цьому визначена банком комісія не підлягає стягненню, оскільки такі платежі встановлені за послуги на користь банку, які він не має права встановлювати. Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4 суди виходили з того, що при укладанні оспорюваного договору було дотримано всі передбачені законом істотні умови, які були обумовлені згодою сторін, позичальник ознайомився з усіма елементами вартості кредиту та іншими необхідними складовими оплат по ньому та погодився з ними. Непідписання відповідачем розділу

№ 2 кредитного договору не є підставою для визнання його недійсним, оскільки пунктом 7 розділу №1 договору, він вважається укладеним та набуває чинності з моменту підписання сторонами розділу № 1 цього договору та скріплення печаткою банку. Інші аркуші не потребують додаткового (окремого) проставляння підписів сторін.

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості є таким, що не відповідає дійсності. Суди не застосували до штрафних санкцій положення статті 551 ЦК України. Крім того, оспорюваний нею договір не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки їй не було надано повної інформації за таким договором. Розгляд її позовної заяви не був можливим без проведення почеркознавчої експертизи, оскільки у розділі № 2 загальні умови кредитування (рефінансування) фізичних осіб у ПАТ «Альфа Банк» проставлено підпис, що їй не належить. Крім того, апеляційний суд розглянув справу за її відсутності, не врахувавши її клопотання про відкладення розгляду справи через хворобу.

У серпні 2017 року від ПАТ «Альфа Банк» надійшли заперечення на касаційну скаргу, в яких банк посилається на те, що при укладанні оспорюваного договору було дотримано всі передбачені законом істотні умови, які були обумовлені згодою сторін, позичальник ознайомився з усіма елементами вартості кредиту та іншими необхідними складовими оплат по ньому та погодився з ними, шляхом підписання розділу

№ 1 цього договору та скріплення печаткою банку.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 05 вересня 2014 року між

ПАТ «Альфа Банк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір

№ 500958836, відповідно до умов якого, позичальник отримала грошові кошти у сумі 75 457 грн 18 коп. зі сплатою 15,99 % річних та з кінцевою датою повернення 08 вересня 2019 року

Оскільки умови кредитного договору з боку відповідача виконувалися неналежним чином, станом на 22 вересня 2015 року у неї перед банком виникла заборгованість у сумі 95 422 грн 20 коп., з яких: за кредитом - 74 061 грн 88 коп., за відсотками - 8 351 грн 20 коп., по комісії - 11 409 грн 12 коп.; штраф - 1 600 грн.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною першою статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій, встановивши, що ОСОБА_4 належним чином не виконала зобов'язань за кредитним договором від 05 вересня 2014 року № 500958836, який був укладений між нею та ПАТ «Альфа Банк», у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка з вирахуванням розміру комісії за послуги банку, становить 84 013 грн 08 коп., дійшли обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача зазначеної заборгованості.

У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов'язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

Доводи касаційної скарги про неправильність розрахунку кредитної заборгованості є необґрунтованими, оскільки на його спростування відповідачі не надали власного розрахунку та доказів, що підтверджують повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

Доводи касаційної скарги про те, що суди не застосували до штрафних санкцій положення частини третьої статті 551 ЦК України безпідставні, оскільки розмір штрафу (1 600 грн) не перевищує розмір заборгованості за тілом кредиту.

Відповідно до частин першої - п'ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з частинами першої та другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - и третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема:

а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення ; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Згідно з пунктом 1 кредитного договору, цей договір складається з двох розділів: розділ № 1 «Базові умови кредитування» та розділ № 2 «Загальні умови кредитування (рефінансування) фізичних осіб в ПАТ «Альфа - Банк», які нероздільно пов'язані між собою та складають єдиний документ, включаючи всі додатки до нього , які складають невід'ємну частину цього договору.

Пунктом 5 розділу № 1 кредитного договору передбачено, що підписанням цього договору позичальник підтверджує, що (1) він попередньо ознайомлений у письмовій формі з умовами надання кредиту, в тому числі вартістю кредиту, в тому числі вартістю кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютно подорожчання кредиту, вартості, видів та предметів супутніх послуг, а також будь-якою іншою інформацією, надання якої вимагає чинне в Україні законодавство, в тому числі інформацією, надання якої передбачене нормами Закону України «Про захист прав споживачів» та нормативними документами НБУ, які йому зрозумілі, не потребують додаткового тлумачення та з якими він цілком згодний, що (2) він отримав свій примірник цього договору, що складається з першого та другого розділів та додатків до нього в дату його укладення; що (3) він в письмовій формі ознайомлений з загальними умовами кредитування (рефінансування) фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», затвердженими розпорядженням

ПАТ «Альфа-Банк» від 10 червня 2014 року №1577, які оприлюднені на інтернет-сторінці банку за електронною адресою: alfabank.com.ua та які йому роз'яснені, зрозумілі, та з якими він цілком згодний.

Також ОСОБА_4 було підписано додаток № 1 до договору - графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг.

Колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про те, що позичальникубуло надано повну інформацію щодо кредиту та повний комплект документів, що складають договір.

Відхиляючи доводи ОСОБА_4 про непідписання нею розділу

№ 2 кредитного договору, суди правильно виходили із того, що пунктом 7 розділу № 1 кредитного договору передбачено, що цей договір вважається укладеним та набуває чинності з моменту підписання сторонами розділу

№ 1 цього договору та скріплення печаткою банку, інші аркуші не потребують додаткового (окремого) проставляння підписів сторін.

При цьому судами враховані пояснення самої ОСОБА_4, яка визнала факт підписання нею кредитного договору та додатків до нього, за виключенням розділу № 2, та розуміння нею юридичної значимості її дій, в тому числі щодо інших істотних умов укладеного кредитного договору.

Таким чином, у справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, установивши, що сторонами в момент укладення договору виконано вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» щодо укладення кредитного договору в письмовій формі та зазначення у ньому передбачених законом обов'язкових умов і кредитний договір не суперечить нормам цивільного законодавства, відповідає вільному волевиявленню та внутрішній волі учасників правочину, дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання недійсним оспорюваного кредитного договору.

Не заслуговують уваги доводи касаційної скарги про порушення апеляційним судом норм процесуального права, оскільки, звернувшись до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи, ОСОБА_4 не було надано доказів на підтвердження зазначених у ньому обставин, а тому апеляційний суд правильно визнав причини неявки відповідача у судове засідання неповажними і розглянув справу за її відсутності, що відповідає повноваженням апеляційного суду (стаття 305 ЦПК України 2004 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 14 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 12 травня

2017 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

Є. В.Синельников

С.Ф. Хопта