Провадження № 2/761/3737/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Осаулова А.А.

за участю секретаря судових засідань: Вольда М.А.

представників позивача, відповідача: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні в місті Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Делівері», фізичної особи - підприємця ОСОБА_5; третя особа: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кворум» про захист прав споживача та відшкодування матеріальних збитків, -

ВСТАНОВИВ:

В липні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Луцького міськрайонного суду Волинської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Делівері» (надалі по тексту Відповідач-1) , фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 (надалі по тексту Відповідач-2), в якому просив стягнути солідарно з Відповідачів на свою користь кошти матеріального збитку у розмірі 10 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28 грудня 2016 року перевізником ТОВ «Делівері» було прийнято на складі «УЖГОРОД» за адресою: м. Ужгород, вул. Проектна, 1а, у ОСОБА_6 упакований декоративний елемент - розетон в кількості - 2 місця, вагою 416 кг, об'ємом - 0,71 м3 для доставки на ім'я Позивача до складу «ЛУЦЬК-1» за адресою: АДРЕСА_1. Загальна вартість доставки вантажу становила 49 000,00 грн. 30.12.2017 року вантаж був отриманий Позивачем, після чого останнім було виявлено значне його пошкодження, що унеможливлювало подальше використання. Розмір збитків складав у сумі 10 000,00 грн. При цьому, оскільки експедитором відповідно до Полісу добровільного страхування вантажу та багажу (вантажобагажу) є ФОП ОСОБА_5, останній повинен нести солідарну відповідальність перед ним за дії перевізника. Так, 16 січня 2017 року Позивач звертався до Відповідачів із листом-претензією про відшкодування шкоди, однак йому було відмовлено у задоволенні вимог, в зв'язку з недоведеність вини перевізника та експедитора. Враховуючи викладене, Позивач був вимушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 жовтня 2017 року цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Делівері», фізичної особи - підприємця ОСОБА_5; третя особа: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кворум» про захист прав споживача та відшкодування матеріальних збитків, було передано за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва, яка в подальшому була передана до провадження судді Осаулова А.А., який ухвалою від 17.11.2017 року призначив її до розгляду за участю сторін в судове засідання.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 30.01.2018р. по вказаній цивільній справі було проведено підготовче судове засідання.

Представник Позивача у судовому засіданні проведене в режимі відеоконференцї позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити з підстав зазначених позові.

Представник Відповідача-1 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на свій письмовий відзив, в якому зазначив, що 28.12.2016р. до відділення ТОВ «Делівері», що знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул. Проектна, 1А, звернувся ОСОБА_6 з метою здійснення відправлення вантажу до м. Луцьк, який був доставлений 30.12.2016 року. Цього ж дня, Позивач звернувся до відділення Відповідача з метою одержання вантажу. Після встановлення особи вантажоодержувача та оплати ним послуг Відповідача вантаж було забрано з відділення. Вантаж було одержано належним вантажоодержувачем без будь-яких претензій до ТОВ «Делівері» з приводу його стану. Однак, 27.01.2017 року Позивач звернувся до Експедитора зазначивши, що отриманий ним раніше товар частково пошкоджений. Між тим, під час отримання вантажу жодних претензій до його стану у Позивача не виникло, жодних пошкоджень Експедитор та Замовник не фіксували. Таким чином, обов'язок Експедитора щодо перевезення вантажу з м. Ужгород до м. Луцьк було виконано належним чином, у відповідності із нормами діючого законодавства України щодо вантажних перевезень та Правил Відповідача. Відповідач вважає, що пошкодження вантажу не могли виникнути під час його перевезення. Крім цього, звертав увагу суду, що єдиною підставою для матеріальної відповідальності перевізника за прийнятий до перевезення вантаж є складений у двосторонньому порядку акт, який сторонами укладено не було. Враховуючи викладене, у задоволенні позовних вимог просив відмовити у повному обсязі.

Представники Відповідача-2 та третьої особи у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, пояснень, відзивів проти позову до суду не подавали.

Суд вислухавши пояснення представників Позивача та Відповідача-1, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до квитанції про прийом вантажу №, 28.12.2016 року від вантажовідправника ОСОБА_6 на складі «УЖГОРОД», що знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул. Проектна, 1А, був відправлений вантаж (керамічна плитка) в кількості - 2 грузових місця, вагою 416 кг, об'ємом - 0,71 м3 на адресу вантажоодержувача ОСОБА_4 до складу «ЛУЦЬК-1» за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 3).

Згідно ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно дост. 924 ЦК Україниперевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

В той же час, положеннями ст. 920 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

З Акту отримання багажу від ТОВ «Делівері» №А-87848 від 30.12.2016 року вбачається, що після встановлення належності особи вантажоодержувача ОСОБА_4 на підставі водійського посвідчення серії НОМЕР_1 від 26.09.2008 року та оплати послуг Відповідача-1, останнім 30.12.2016 року було забрано вантаж з віділення. (а.с. 76).

Разом з тим, звертаючись до суду з вказаним позовом Позивач вказує, що під час приймання вказаного вантажу ним було виявлено пошкодження, зокрема «бій декоративного елементу», про що ним була складена відповідна заява до ТОВ «Делівері» від 27.01.2018 року (а.с. 4).

Відповідно до Правил транспортного експедирування вантажів (багажу), затверджених Наказом ТОВ «Делівері» №39 від 20.11.2012 року, ТОВ «Делівері» здійснює транспортне експедирування вантажів (багажу) у порядку, передбаченому цими Правилами транспортного експедирування вантажів (багажу) (далі - Правила), Законом України «Про транспорт», Законом України «Про дорожній рух», Статутом автомобільного транспорту України, Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, Цивільним та Господарським кодексами України, Законом України «Про транспортно-експедиторську діяльність» та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють транспортно-експедиторську діяльність.

Як передбачено Правилами, експедитор приймає вантаж (багаж) до перевезення на підставі заявки Вантажовідправника, якому після прийому вантажу (багажу) надає квитанцію про прийняття вантажу до перевезення, яка є єдиним документом, що підтверджує прийняття вантажу до транспортування. Заявка на транспортне експедирування залишається у експедитора.

Відповідно до п. 1.1 Правил, вантаж (багаж) повинен здаватися Вантажовідправником до перевезення в затареному, упакованому, опломбованому (опечатаному), промаркованому вигляді із зазначенням виду (типу), точної ваги (обсягу), кількості місць багажу та супровідними документами. Відповідальність за вміст, що знаходиться у вантажному місці, несе вантажовідправник.

За умовами п.п. 6.1. 6.2 Правил, видача вантажу (багажу) проводиться експедитором по електронним актам отримання багажу (вантажу), з обов'язковим пред'явленням документа, що посвідчує особу - паспорта або водійського посвідчення, що діють на території України. Для отримання вантажу (багажу) вантажоодержувачу також необхідно повідомити експедитору номер квитанції.

Також, п. 6.4 Правил передбачено, що при видачі вантажів, у випадках порушення цілісності вантажу (багажу) - повного або часткового пошкодження, знищення, псування, недостачі вантажних місць по кількості, вазі і т.д., складається Акт приймання вантажу (багажу) за кількістю та якістю. Якщо Замовник (вантажовідправник, вантажоодержувач) відмовився при отриманні пошкодженого вантажу від складання Акту приймання вантажу за кількістю та якістю, подальші претензії щодо цілісності та якості отриманого вантажу Експедитором не розглядаються.

Акт складається і підписується: з боку Експедитора - завідувачем складу або комірником, спільно з ще одним працівником Експедитора, з боку Вантажоодержувача - повноваженим представником Вантажоодержувача (6.4.3. Правил).

Складання Замовником (Вантажовідправником або Вантажоодержувачем) Актів (будь-якого зразка) за фактами повного або часткового пошкодження, знищення, псування, недостачі вантажних місць по кількості, вазі в односторонньому порядку не допускається (п. 6.4.6 Правил).

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Тобто, за своєю правовою природою майновою шкодою є збитки (псування, погіршення або знищення цінності), завдані майну фізичної або юридичної особи в наслідок його пошкодження, необхідність провести затрати на відновлення майна чи інших цінностей, необхідність здійснення зайвих витрат з метою відновлення порушеного права.

Статтею 158 Статуту автомобільного транспорту визначено, що обставини, що можуть служити підставою для матеріальної відповідальності автотранспортних підприємств або організацій, вантажовідправників, вантажоодержувачів при автомобільних перевезеннях, стверджуються записами в товарно-транспортних документах, а в разі розбіжності між автотранспортним підприємством або організацією і вантажовідправником (вантажоодержувачем) - актами встановленої форми.

Обставини, які можуть служити основною для матеріальної відповідальності автотранспортних підприємств і організацій та пасажирів при автомобільних перевезеннях, засвідчуються актами встановленої форми.

Перелік обставин, що підлягають засвідченню записами в товарно-транспортних документах, форми актів і порядок їх складання встановлюються Правилами.

Зокрема, п.п. 15.1, 15.3 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997 року встановлено, що у разі зіпсуття або пошкодження вантажу, а також у разі розбіжностей між перевізником і вантажовідправником (вантажоодержувачем) обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актом за формою, що наведена в додатку 4 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні. Записи в акті засвідчуються підписами вантажовідправника (вантажоодержувача), так і водія. Односторонні записи в акті вважаються недійсними.

Тобто, виходячи з вищенаведеного, можна дійти висновку, що чинним законодавством щодо перевезення вантажів в Україні чітко визначено, що у випадках розбіжностей із замовником, єдиною підставою для матеріальної відповідальності перевізників за прийнятий до перевезення вантаж є складений у двосторонньому порядку акту, який, в свою чергу, є єдиним належним та допустимим доказом фіксації розбіжностей між сторонами при вантажних перевезеннях автотранспортом в Україні.

Як вже зазначалось вище, видача Позивачу вантажу супроводжувалася оформленням Акту видачі вантажу.

Водночас, як встановлено з змісту останнього, Акт було підписано без будь-який претензій до стану вантажу, про що свідчить підпис позивача як вантажоодержувача.

При цьому, жодних доказів, які б підтверджували складання між Позивачем та ТОВ «Делівері», ФОП ОСОБА_5 в день отримання вантажу акту щодо розбіжностей при перевезенні вантажу по квитанції № від 28.12.2016 року, матеріали справи не містять.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається Позивач як на підставу для задоволення позову у відповідності до вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України не були доведені ним та не встановлені судом в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 до ТОВ «Делівері» про стягнення матеріальних збитків у сумі 10 000,00 грн. слід залишити без задоволення.

При цьому, суд також не знаходить пістав для задоволення вимог Позивача про стягнення збитків зі експедитора, зокрема фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 з огляду на наступне.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» Експедитор відповідає перед клієнтом за кількість місць, вагу, якщо проводилося контрольне зважування у присутності представника перевізника, що зафіксовано його підписом, належність упаковки згідно з даними товарно-транспортних документів, що завірені підписом представника перевізника, якщо інше не встановлено договором транспортного експедирування.

За невиконання або неналежне виконання обов'язків, які передбачені договором транспортного експедирування і цим Законом, експедитор і клієнт несуть відповідальність згідно з Цивільним кодексом України, іншими законами та договором транспортного експедирування.

Експедитор несе відповідальність за дії та недогляд третіх осіб, залучених ним до виконання договору транспортного експедирування, у тому ж порядку, як і за власні дії.

Аналіз чинного законодавства України дає підстави для висновку, що порушення зобов'язань перевізником, який залучений експедитором для здійснення транспортного експедирування вантажу, є неналежним виконанням зобов'язань самим експедитором і тягне за собою цивільну відповідальність останнього перед клієнтом.

Згідно п.п.5.2, 5.3. Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженихнаказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997 року, вид упаковки має відповідати особливостям вантажу, упаковка має забезпечувати повне збереження вантажу під час його транспортування з урахуванням вантажно - розвантажувальних робіт. Характер упаковки повинен відповідати виду вантажу,вантажності автомобіля, профілю і стану дороги та іншим умовам.

Так п. 1.6 Правил передбачено, що у разі, якщо при прийомі вантажу (багажу) до перевезення від Вантажовідправника буде встановлено, що упаковка вантажу (багажу) має пошкодження або носить сліди пошкодження, Вантажовідправник зобов'язаний у присутності представника Експедитора розкрити таку упаковку, перевірити цілісність вантажу (багажу) і упакувати в нову упаковку, яка не має пошкоджень. Вантаж, який був поданий Вантажовідправником до перевезення в стані, що не відповідає правилам перевезення, і не був приведений у відповідний стан у строк, який забезпечує своєчасне його відправлення до пункту призначення, приймається до перевезення із зазначенням про невідповідність упаковки вантажу дійсним правилам, в цьому випадку Експедитор не несе відповідальності за збереження вантажу при транспортуванні.

Пунктом 7.2.1 Правил передбачено, що Експедитор не несе відповідальність за цілісність, збереження вантажу у випадку, якщо:

- упаковка не відповідає Правилам;

- вантаж передається Вантажоодержувачем або Вантажовідправнику в цілій (непошкодженій) упаковці, а також у разі, якщо виявлені пошкодження упаковки не відповідають пошкодженням на вантажі;

- вантаж не упакований;

- при видачі вантажу виявлено пошкодження вантажу або недостача вантажу в цілій (непошкодженій) упаковці.

Відповідальність за будь-які пошкодження, недостачу або відсутність вантажу всередині неушкодженої упаковки, несе Вантажовідправник.

Між тим, доказів пошкодження товару внаслідок дій Відповідача-2 суду не надано.

Перевіряючи матеріали справи, судом встановлено, що Вантажовідправник відмовився від додаткової послуги упакування вантажу про, що зазначено в квитанції про прийом вантажу № від 28.12.2016р., що в подальшому виключає відповідальність Експедитора за збереження вантажу при транспортуванні.

Відтак, на підставі вищевикладеного, а також враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 до ФОП ОСОБА_5 також слід залишити без задоволення.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 12,76,77,78,79,80,81,263,265,280,285,289 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Делівері», фізичної особи - підприємця ОСОБА_5; третя особа: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кворум» про захист прав споживача та відшкодування матеріальних збитків за договором перевезення вантажу від 28.12.2016 року, - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги до або через Шевченківський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя: Осаулов А.А.

Повний текс складено 25.05.2018 року.