Постанова

Іменем України

30 травня 2018 року

м. Київ

справа № 357/835/17

провадження № 61-6194св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Журавель В.І. (суддя-доповідач), Антоненко Н.О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Київській області,

відповідач - ОСОБА_4,

третя особа - Державна судова адміністрація України,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Державної судової адміністрації України на заочне рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27 квітня 2017 року у складі судді Осаулової Н. А. та ухвалу апеляційного суду Київської області від 29 вересня 2017 року у складі колегії суддів Лівінського С. В., Журби С. О., Фінагеєва В. О.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Київській області (далі - ТУ ДСА України в Київській області) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа: Державна судова адміністрація України про стягнення коштів.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що відповідно до пункту 10 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VIII (далі - Закон № 76-VIII) у 2015 році максимальний місячний розмір суддівської винагороди обмежувався 7 розмірами мінімальної заробітної плати, а при скороченні чисельності працівників - 10 розмірами мінімальної заробітної плати. Цим же Законом було доповнено частину шосту статті 149 чинного на той час Закону України «Про судоустрій і статус суддів» абзацом другим такого змісту: «Загальна чисельність працівників апаратів судів не може перевищувати величину, визначену із розрахунку 3,7 посади працівників на одну посаду судді, виходячи із загальної кількості посад суддів в цілому у місцевих та апеляційних судах».

Листом ДСА України від 15 січня 2015 року № 1-315/15 повідомлено, що «...у разі скорочення чисельності працівників суду у межах, необхідних для належного організаційного забезпечення суду, суддів та судового процесу, з урахуванням бюджетних асигнувань на оплату праці, розмір заробітної плати та суддівської винагороди після проведення такого скорочення обмежується 10 розмірами мінімальної заробітної плати».

На виконання наведеного листа, на підставі наказу начальника ТУ ДСА України в Київській області від 02 лютого 2015 року № 15/0 (про проведення скорочення) позивачем було проведено скорочення штатних одиниць працівників місцевих загальних судів Київської області, а саме: в 11 місцевих судах Київської області - за наказом; в 6 судах - враховано загальну чисельність працівників апаратів цих судів, що була значно меншою за показник 3,7; в інших судах - за рахунок існуючих вакантних посад, що не заповнювалися.

З огляду на проведене скорочення, вимоги Закону № 76-VIII, а також беручи до уваги рішення Ради суддів України від 05 лютого 2015 року № 6, позивачем, на підставі наказу начальника ТУ ДСА України в Київській області від 10 лютого 2015 року № 13 виплачено суддям суддівську винагороду в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Проте, після проведення фінансового аудиту управління та аудиту його відповідності, ДСА України 25 березня 2016 року складено звіт про результати аудиту та, поряд з іншим, виплату суддівської винагороди суддям у розмірі 10 мінімальних заробітних плат визнано порушенням і покладено на управління обов'язок забезпечити відшкодування безпідставно нарахованих та виплачених коштів на виплату суддівської винагороди.

З урахуванням наведеного позивач просив суд стягнути на свою користь з ОСОБА_4 кошти в сумі 7 380 грн.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27 квітня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 29 вересня 2017 року, в задоволенні позову відмовлено.

У листопаді 2017 року ДСА України подала до суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що у ході проведення планового фінансового аудиту відповідності, ефективності та фінансового аудиту за період діяльності з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2015 року у ТУ ДСА України в Київській області виявлено порушення зокрема, безпідставне нарахування та виплата заробітної плати (виплата суддівської винагороди).

ДСА України не має можливості стягнути на користь бюджету безпідставно отримані кошти відповідачем з винної особи, оскільки таку не встановлено.

Ухвалою Верховного Суду від 15 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній вище справі та витребувано її із суду першої інстанції.

Колегія суддів відхиляє аргументи касаційної скарги з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивач виплатив відповідачу суддівську винагороду добровільно, не в результаті рахункової помилки та за відсутності недобросовісності з боку останнього.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій.

Суд установив, що відповідач по справі ОСОБА_4 працює суддею Білоцерківського міськрайонного суду Київської області.

Позивач у зв'язку з проведеним ним скороченням штатних одиниць та затвердженням змін до штатних розписів місцевих загальних судів Київської області на 2015 рік, керуючись пунктом 10 розділу III «Прикінцеві положення» Закону № 76-VIII, наказом ТУ ДСА України в Київській області від 10 лютого 2015 року № 13 установив, що з лютого 2015 року максимальний місячний розмір суддівської винагороди суддям місцевих загальних судів Київської області обмежується 10 розмірами мінімальної заробітної плати.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно не підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.

Встановивши, що виплата суддівської винагороди здійснена за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату та факту недобросовісності набувача, суди попередніх інстанцій дійшли обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ТУ ДСА України в Київській області щодо стягнення з відповідача безпідставно нарахованих і виплачених коштів у сумі 7 308 грн.

Аргументи касаційної скарги є аналогічними викладеним ДСА України у апеляційній скарзі та не свідчать про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

У зв'язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, заочне рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 29 вересня 2017 року залишити без змін.

Відповідно до частини третьої стаття 401 ЦПК суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної судової адміністрації України залишити без задоволення.

Заочне рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 29 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

В.І. Крат