Справа № 339/194/15-ц
Провадження № 22-ц/779/717/2018
Головуючий у 1 інстанції Поляниця М. М.
Суддя-доповідач Матківський
У Х В А Л А

08 червня 2018 року м. Івано-Франківськ

Суддя Апеляційного суду Івано-Франківської області: Матківський Р.Й., ознайомившись із апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на ухвалу Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 14 грудня 2017 року,

в с т а н о в и в :

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 травня 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на ухвалу Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 14 грудня 2017 року про задоволення подання державного виконавця про видачу дубліката виконавчого документа залишено без руху та у зв»язку із визнанням причин пропуску строку на оскарження неповажними, повторно надано строк протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали для наведення інших поважних причин для поновлення строку на оскарження відповідно ч.3 ст. 257 ЦПК України.

Представника апелянта попереджено також, що у випадку невиконання у встановлений строк даних вимог у відкритті апеляційного провадження може бути відмовлено.

Залишаючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 без руху апеляційний суд встановив, що копію оскаржуваної ухвали апелянтом отримано 21 грудня 2017 року, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.203).

Строк на апеляційне оскарження даної ухвали закінчився 26.12.2017 року, а скарга представником ОСОБА_1 здана на пошту 04.05.2018 року, тобто з пропуском встановленого законом строку.

Тому, зазначені у апеляційній скарзі причини пропуску строку, що ОСОБА_1 не була присутня у судовому засіданні, а про наявність ухвали дізналась через представника під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження 13.04.2018 року визнано неповажними.

На виконання ухвали представник апелянта подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду, однак у даному клопотанні навів аналогічні причини пропуску строку, як і у апеляційній скарзі.

Зокрема, представник апелянта знову зазначає, що ОСОБА_1 має право на апеляційне та касаційне оскарження. Вона є пенсіонером (непрацездатною особою), не є фахівцем в галузі права та не може самостійно захищати свої права, у тому числі належним чином використовувати надані процесуальні права. Апелянту не було відомо формальних вимог особливостей строків та порядку подачі апеляційної скарги у звязку із прийняттям нової редакції Цивільного процесуального кодексу України. Враховуючи судову практику, представник апелянта вважає, що відносно ОСОБА_1 не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог та доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним.

Представником апелянта зазначено також, що суд не повідомляв ОСОБА_1 про розгляд заяви про видачу дубліката виконавчого листа і це є безумовною підставою для скасування ухвали суду.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що рішенням Болехівського міського суду від 08.07.2015 року залишеним без змін ухвалою апеляційного суду від 10.09.2015 року задоволено позов ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю. Зобовязано ОСОБА_1 привести у попередній стан знищену частину огорожі домоволодіння, яке розташоване по вул. Б. Хмельницького, 69 в с. Підбереж, Болехівської міської ради Івано-Франківської області, що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності та стягнуто судові витрати.

У процесі виконання зазначеного судового рішення представником ОСОБА_1 була подана заява про відстрочення виконання судового рішення.

Ухвалою Болехівського міського суду від 18.11.2015 року залишеною без змін ухвалою апеляційного суду від 05.01.2016 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення відмовлено.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Рішення Європейського суду з прав людини від 26 квітня 2005 року у справі «Сокур проти України» містить висновок про те, що невиконання судового рішення на користь заявника впродовж тривалого часу є порушенням його права на справедливий розгляд, закріпленого у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначений Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У справах «Рябих проти Росії» (заява No 52854/99, рішення від 24 липня 2003 року, пункт 52) та «Пономарьов проти України» (заяваNo 3236/03 від 03 квітня 2008, пункт 40) Європейський суд з прав людини зазначив, що правова визначеність передбачає повагу до принципу res judicata, тобто принципу остаточності судових рішень.

Встановлення в законі строків на апеляційне оскарження також спрямовано на забезпечення вказаного принципу. Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення може порушити принцип правової визначеності. Сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки. Вирішення питання про поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави: поважні причини пропуску цього строку. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення судом про прийняте рішення у справі. Проте навіть у такому випадку можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

У даній справі представником не доведено жодним переконливим і належним доказом, що вік та обізнаність у правах були реальною, фактичною та істотною перешкодою для оскарження ухвали суду про задоволення подання державного виконавця про видачу дубліката виконавчого документа для забезпечення виконання рішення суду, яке вступило у законну силу ще 10 вересня 2015 року. Протягом усього часу розгляду справи та періоду виконання рішення суду ОСОБА_1 користувалась послугами адвоката.

У клопотанні на виконання недоліків скарги згідно ухвали апеляційного суду від 14 травня 2018 року представник жодним чином не спростував що копію оскаржуваної ухвали ОСОБА_1 отримала 21 грудня 2017 року, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.203).

Ознайомлення її представника із оскаржуваною ухвалою під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження 13.04.2018 року у даній справі не можна вважати поважною причиною для поновлення пропущеного без поважних причин строку на оскарження.

Враховуючи зазначені обставини вважаю, що у відкритті апеляційного провадження необхідно відмовити.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 185, 357 ЦПК України,

у х в а л и в :

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на ухвалу Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 14 грудня 2017 року відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня проголошення.

Суддя Р.Й. Матківський