Справа № 758/997/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

07 травня 2018 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді -Войтенко Т. В. ,

за участю секретаря судового засідання - Дідук С. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратив право на користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачі звернулись до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що вони є співвласниками квартири АДРЕСА_1. Вказана квартира належить їм на підставі договору дарування квартири від 19.03.2003 року, посвідченого державним нотаріусом Прядко Т.А. за № 5-599 та зареєстрований в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна.

Зазначили, що в даній квартирі з 22.06.2016 року було зареєстровано громадянина Азербайджану ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який перебував на території України згідно посвідки на тимчасове проживання НОМЕР_4

Посилалися на те, що після реєстрації в квартирі відповідач жодного разу у квартирі не перебував та не приймав жодної участі в її утриманні. Під час реєстрації у квартирі відповідач зазначив, що реєструється в ній тимчасово та протягом року - тобто до 22.06.2017 року самостійно зніметься з реєстрації, оскільки має намір придбати в Україні власне житло.

Посилаючись на те, що відповідач самостійно з реєстрації не знявся та не бажає цього робити, тоді як згідно домовленості із власниками житла повинен був знятися з реєстрації в червні 2017 року, а також зважаючи на те, що відповідач перестав бути членом сім'ї позивачки ОСОБА_1, та нею подано позов про розірвання шлюбу з відповідачем, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з даним позовом, в якому зважаючи на те, що відповідач відсутній в квартирі без поважних причин понад встановлений законом строк, нею не цікавиться та не несе витрат по її утриманню, просили визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житлом, знявши його з реєстрації.

Позивачі в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином, від позивачів до суду надано заяви, згідно яких вони просять суд розгляд справи здійснювати за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі і просять їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечують.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся відповідно до ч.7 ст. 128 ЦПК України за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Заяв про розгляд справи за його відсутності, про причини неявки, відзив на позовну заяву від відповідача не надходили.

Зважаючи на відсутність заперечень позивачів, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у відсутності відповідача, який вважається належним чином повідомленим про розгляд справи відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України, з можливістю постановлення заочного рішення по справі (ч. 4 ст. 223 ЦПК України).

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову у зв'язку з наступним.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1, ОСОБА_2 на підставі Договору дарування квартири від 19.03.2003 року, посвідченого державним нотаріусом Прядко Т.А. за № 5-599 та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, є співвласниками квартира АДРЕСА_1 (а.с.12-13).

Відповідач ОСОБА_3 є чоловіком ОСОБА_1, що підтверджується відповідним Свідоцтвом про шлюб від 01.06.2016 року (а.с.19).

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 22.06.2016 зареєструвався в спірній квартирі зі згоди позивачів, оскільки набув статусу члена сім'ї власника житла в розумінні ст.ст. 64, 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України (а.с.18).

За твердженням позивачів, реєстрація відповідача у спірній квартирі носила формальний характер, відповідач ніколи у квартирі не проживав. На даний час реєстрація відповідача у квартирі позивачів порушує їхнє право власності, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Спірні правовідносини регулюються нормами ЦК та ЖК України.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Право користуватися чужим майном регламентується ст.ст. 401-402 ЦК України, відповідно до яких право на користування чужим майном може бути встановлено на підставі договору, закону, заповіту або рішенням суду. Стаття 405 ЦК України передбачає право користування житлом членами сім'ї власника житла, які проживають разом з ним.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як зазначають позивачі, вони надали згоду на реєстрацію відповідача у квартирі на один рік. Дані обставини наразі не спростовані.

При цьому, за твердженням позивачів, відповідач у квартирі не проживав, а відтак зі спливом 1 року після реєстрації у квартирі, втратив право на користування нею відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України.

З огляду на викладене, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, необхідно визнати таким, що втратив право користування житлом - квартирою АДРЕСА_1

При цьому, позивачами ставиться питання про зняття з реєстрації ОСОБА_3. Дана позовна вимога не може бути задоволена судом з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Таким чином відсутні підстави задоволення позовних вимог у частині зняття ОСОБА_3 з реєстраційного обліку, оскільки наявність рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, відповідно до вищезазначеного закону є підставою для зняття особи з реєстрації.

При цьому, у разі відмови компетентного органу зняти особу з реєстраційного обліку на підставі даного судового рішення, в разі набрання ним законної сили, така відмова (бездіяльність) може бути оскаржена в адміністративному порядку.

Відповідно до ст.ст. 141, 142 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. в рівних частинах.

Керуючись статтями 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 141, 223, 259, 263-265, 268, 273, 280-284 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, таким, що втратив право користування житловим приміщенням - АДРЕСА_1

В задоволенні позовних вимог про зняття з реєстрації ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) та ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3) по 352,40 грн. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивачем рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Подільський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст судового рішення складено 14 травня 2018 року.

Суддя Т. В. Войтенко