РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2018

м.Харків

Справа № 646/6626/16-ц

Провадження 2/639/628/18

Жовтневий районний суд м.Харкова

у складі: головуючого - судді Єрмоленко В.Б.

за участю секретаря-Петрової Н.М.

Учасники справи:

відповідач-Третяк А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом Публічного Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованності за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» ( ПАТ КБ «ПриватБанк», далі Банк), звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованності за кредитним договором.

В обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 19.08.2011 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договор б/н відповідач отримав кредит у розмірі 30000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту наплатіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Проте відповідач належним чином не виконує зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість станом на 30.04.2016 року у розмірі 15485,72 грн., з яких заборгованість за кредитом- 4874,75 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом- 7947,36 грн., заборгованість за пенею 1450,00 грн., а також штраф (фіксова частина) -500,00 грн., штраф (відсоткова складова) 713,61 грн. Також позивач просив стягнути з відповідача понесені ним судові витрати по справі в розмірі 1378,00 грн.

Представник позивача до судового засідання не з'явився, був повідомлений належним чином про день і час розгляду справи, разом з позовною заявою надав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач проти позову заперечував, пояснивши, що у нього відсутні боргові зобовязання перед ПАТ КБ «ПриватБанк», кредит повністю погашено, при виплаті останнього платежу позивач надав довідку про існування заборгованості в сумі 2091,61 грн., проте позивач ніякої інформації про складові такої заборгованості не може надати, незважаючи на неодноразові звернення, посилались на суму судового збору, потім на нарахування пені. Відповідач також пояснив, що він є військовослужбовцем, та відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» штрафні санкції, пеня за невиконання зобовязань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Суд, вислухавши пояснення відповідача, перевіривши матеріали справи, приходить до наступного.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 15.11.2017 р. позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволені частково.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 19.12.2017 р. заява ОСОБА_1 задоволена, заочне рішення скасовано і справа призначено до розгляду.

Судом встановлено, що 19.08.2011 р. ОСОБА_1 заповнив та підписав заяву про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк». З тексту заяви вбачається, що відповідач виявив бажання отримати платіжну кредитну картку «Універсальна», з встановленням платіжного ліміту 30000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Своїм підписом відповідач погодився з тим, що дана заява, разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» становлять між позичальником та банком договір про надання банківських послуг.

При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України (договір приєднання), згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Пунктом 1.1.3.2.3 умов та правил надання банківських послуг для ПАТ «ПриватБанк» передбачена можливість зміни тарифів та інших невідємних частини договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умовами інформування позивачальника шляхом надання виписки по карковому рахунку на умовах, зазначених в п.1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг і п. 5.8 Правил користування платіжною карткою. Відповідно до п. 1.1.2.3 до обовязків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам.

За умовами вказаного вище договору ОСОБА_1 отримав кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 30000,00 грн. У вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах, передбачених цим договором.

Власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, оскільки не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобовязаннями відповідно до умов Договору.

Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Як випливає з розрахунку заборгованості за кредитним договором б/н від 19.08.2011 року відповідач припинив виконувати взяті на себе зобовязання щодо погашення (внесення чергового платежу) кредиту та відсотків за його користування, внаслідок чого за ним, станом на 30.04.2016 рік мається заборгованість у розмірі 15485,72 грн, з яких заборгованість за кредитом - 4874,75 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом - 7947,36 грн., заборгованість за пенею 1450,00 грн., а також штраф (фіксова частина) -500,00 грн., штраф (відсоткова складова) -713,61 грн.

На обґрунтування своїх заперечень, при розгляді заяви про скасування заочного рішення, ОСОБА_1 повідомив, що заборгованість ним повністю погашена 23.06.2017 р., тобто до ухвалення первісного заочного рішення, про що позивач навмисно не повідомив суд, предявивши довідку, складену ПАТ КБ «ПриватБанк» про існування заборгованості у розмірі 2091,61 грн.

Зазначений доказ разом із заявою про перегляд заочного рішення направлявся позивачу, який надіслав заперечення на заяву ОСОБА_1, проте не відреагував на такий доказ та не надав будь-які пояснення щодо зменшення суми заборгованості або її відсутності та обґрунтованості суми, вказаної у довідці від 23.06.2017 р.

Приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Оцінюючи докази суд зазначає, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом (постанова Верховного Суду України від 12.06.2014 року у справі № 6-32цс13).

Суду не надано детального розрахунку заборгованості, яка відповідно до довідки від 23.06.2017 року становить 2091,61 грн., а лише надано розрахунок заборгованості станом на 30.04.2016 р. При цьому, матеріали справи також не містять відомостей з чого саме (тіло кредит, пеня, відсотки, штрафи) складається заборгованість у розмірі 2091,61 грн., враховуючи що згідно анкети-заяви взагалі неможливо встановити розмір кредитного ліміту, що за позовною заявою складає 30000 грн.

Позивачем не представлено доказів відкриття на ім`я відповідача рахунку, виписки по даному рахунку, який і мав би підтвердити рух грошових коштів, наявність або відсутність заборгованості, розмір кредиту , що був отриманий позичальником, а додана до матеріалів справи Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» не містить відомостей про отримання вказаних документів з боку позичальника, ознайомлення останнього з вказаною Довідкою та Прикладами використання кредитних коштів на кредитній картці.

Відповідно до ч. 5,6 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв'язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об'єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Приписами ч.2 ст. 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до ч.1,2 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасник справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням заяви.

У позовній заяві уповноваженим представником позивача висловлено клопотання про розгляд справи у відсутність представника позивача.

Заявляючи таке клопотання про розгляд справи за її відсутності особа усвідомлює, погоджується та несе ризики неможливості вчасно відреагувати на обставини, які будуть з'ясовані в ході проведення судового засідання, надати відповідні пояснення та додаткові докази або ж заявити клопотання.

У відповідності до ч. 2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати не підлягають стягненню з відповідача.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 19, 81, 133, 141, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 526, 1054 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У позові Публічного Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором-відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 31.05.2018.

СУДДЯ -