АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий в 1 інстанції - Катющенко В.П.
№22-ц/796/3865/2018 Доповідач - Українець Л.Д.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі:

судді-доповідача УкраїнецьЛ.Д.

суддів Шебуєвої В.А.,

ЯщукТ.І.,

за участю секретаря Федорчук Я.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 05 квітня 2016 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В

У вересні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У мотивування вимог посилалося на те, що 16 червня 2012 року між банком та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № K2S4R103651221 за умовами якого позичальник отримав грошові кошти у розмірі 2 007 грн 45 коп. зі сплатою 0,12 % річних з кінцевим строком повернення 15 грудня 2013 року.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві.

Позичальник зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у результаті чого станом на 26.08.2015 рокуутворилась заборгованість в розмірі 4793,39 грн., яка складається з: 1 656,24 грн.- заборгованість за кредитом, 1,05 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом, 120,45 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 2 311,20 грн.- пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи в сумі 500,00 грн. - фіксована частина, 204,45 грн. - процентна складова.

Враховуючи наведене, просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в розмірі 4793,39 грн. та судові витрати.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 05 квітня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 13 вересня 2016 року апеляційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» залишена без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 07 березня 2018 рокукасаційну скаргу ПАТ КБ«ПриватБанк» задоволеночастково.Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 13 вересня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При новому розгляді встановлено, що ПАТ КБ «Приватбанк» не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Зазначило, що всупереч твердженням суду про відсутність підпису позичальника в Умовах та Правилах надання банківських послуг, їх підписання кредитним договором не передбачено. Натомість підписуючи заяву позичальника, відповідач вказав, що він ознайомлений та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг. Цей факт був встановлений в судовому засіданні та не спростований відповідачем.

Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано апеляційний суд міста Києва та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

У відповідності до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом міста Києва.

ОСОБА_3 в судові засідання, призначені на 18 квітня, 16 травня та 6 червня 2018 року не з&q?нн;явився. Направлені йому за місцем реєстрації повідомлення про час та місце розгляду справи повернулися з відмітками поштового відділення про повернення за закінчення встановленого терміну зберігання.

Про розгляд справи 06 червня 2018 року о 14 годині 30 хв суд помістив оголошення про виклик ОСОБА_3 на офіційному веб-порталі Судової влади України 17.05.2018 року.

Отже суд прийняв усі міри для повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи. У межах строків, передбачених для розгляду справи, відкладав її розгляд з підстав неповідомлення відповідача про час та місце розгляду справи і тричі направляв ОСОБА_3 повідомлення про час та місце розгляду справи за його відомим місцем проживання.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи за відсутності відповідача, враховуючи, що справа перебуває в провадженні суду з вересня 2015 року.

Заслухавши доповідь судді, представника банку Передереєва В.Г., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що банком не на надано доказів отримання позичальником саме тих Умов та правил і Тарифів, що були додані до позовної заяви, а також позивачем не надано графіку платежів, який у заяві зазначено невід'ємним додатком. Також банком не доведено перерахування кредитних коштів на рахунок ТОВ «Дієса», у якому відповідачем було придбано товар за кредитні кошти.

Проте з таким висновком суду погодитися не можливо з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 16 червня 2012 року між банком та ОСОБА_3 укладено кредитний договір шляхом підписання заяви позичальника, в якій вказано, що заява разом із Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам та тарифами складає кредитно-заставний договір. На підставі зазначеного договору відповідач отримав кредит у розмірі 2 007 грн 45 коп. зі сплатою 0,12% річних з кінцевим строком повернення 15 грудня 2013 року для придбання телефону у ТОВ «Дієса», шляхом перерахування коштів на поточний рахунок продавця. (а.с.5-15)

Згідно з частиною першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти

За нормами частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Стаття 633 ЦК України передбачає, що договори, які укладаються банком з фізичними особами є публічними.

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

ОСОБА_3, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, приєднався до договору приєднання та погодився з його умовами.

При цьому Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ними не потрібен, якщо саме ці Умови та Правила були чинними під час укладення договору.

Проте суд першої інстанціїне врахував, що відповідач укладення, чи не укладення кредитного договору не оспорював, а з розрахунку кредитної заборгованості та виписки по рахунку вбачається, що позичальник частково сплачував заборгованість, користувався кредитними коштами, тобто погоджувався з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами.

Крім того, відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції пославшись на правову позицію, висловлену в постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року № 6-16цс15, не врахував, що вона не стосується даних правовідносин, оскільки в цій справі йдеться про зміну Умов надання споживчого кредиту фізичним особам щодо збільшення позовної давності, де положення ч. 1 ст. 259 ЦК України вимагає письмової згоди, а в даній справі - про публічну пропозицію ПАТ КБ «ПриватБанк» на укладення кредитного договору, з умовами якого відповідач ознайомився, підписавши анкету - заяву.

У пункті 15 Заяви позичальник погодився на те, що заява разом із Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам та тарифами складає кредитно-заставний договір

Відповідачем не надано спростовання факту отримання Умов надання споживчого кредиту фізичним особам в редакції, яка долучена до позовної заяви, шляхом надання цих Умов у відмінній редакції, тому суд апеляційної інстанції приходить до висновку про укладення між банком та ОСОБА_3 кредитного договору.

Крім того, факт отримання платіжної картки, грошових коштів не оспорюється, як і не спростовується факт користування отриманими в кредит коштами.

Також в постанові Верховного Суду від 07 березня 2018 року, якою направлено справу на новий розгляд суду апеляційної інстанції, зауважено, що відповідач укладення, чи не укладення кредитного договору не оспорював, а з розрахунку кредитної заборгованості та виписки по рахунку вбачається, що позичальник частково сплачував заборгованість, користувався кредитними коштами, тобто погоджувався з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами.

У силу ч.1 ст.417 ЦПК України, вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про безпідставність рішення суду про відмову в задоволенні позову, тому рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Згідно зі ст. ст.526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним договором, утворилася заборгованість, яка станом на 26.08.2015 року становить 4793,39 грн.та складається з: 1 656,24 грн.- заборгованість за кредитом, 1,05 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом, 120,45 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 2 311,20 грн.- пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи в сумі 500,00 грн. - фіксована частина, 204,45 грн. - процентна складова. (а.с.4)

Відповідачем не надано власного розрахунку з обґрунтуванням його правильності та повноти, як того вимагає цивільно-процесуальне законодавство.

У суду апеляційної інстанції відсутні підстави ставити цей розрахунок під сумнів, тому суд бере його за основу при вирішенні питання про розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Ураховуючи наведене позов ПАТ КБ «ПриватБанк»підлягає задоволенню в повному обсязі і з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягнунню заборгованість за кредитним договором в сумі 4793,39 грн., яка складається з: 1 656,24 грн.- заборгованість за кредитом, 1,05 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом, 120,45 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 2 311,20 грн.- пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи в сумі 500,00 грн. - фіксована частина, 204,45 грн. - процентна складова.

Частинами 1, 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ураховуючи задоволення позову та апеляційної скарги в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подачу позову в сумі 1218 грн., за подачу апеляційної скарги в розмірі 1339,80 грн., та 1461,60 грн. судового збору за подачу касаційної скарги, а всього підлягає стягненню 4019,40 грн. судового збору.

Керуючись статями 526, 530, 610, 612, 629 ЦК України,статями 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 05 квітня 2016 року скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 4793,39 грн. та 4019,40 грн. судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 07 червня 2018 року.

Суддя-доповідач Л.Д. Українець

Судді В.А. Шебуєва

Т.І Ящук