П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2018 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 759/8904/16

Апеляційне провадження № 22-ц/796/4143/2018

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І. М., суддів Головачова Я. В., Шахової О. В.,

при секретарі - Іваницькій О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду міста Києва, ухвалене під головуванням судді Ул'яновської О.В. 14 лютого 2018 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва»? третя особа: ОСОБА_2, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, та за позовом третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири,

в с т а н о в и в :

Згідно п.3 Розділу XIIПрикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (зі змінами від 15 грудня 2017 року) апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Виходячи зі змісту пунктів 8,9 ч.1 Розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) (в редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується. Справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2016 ОСОБА_3 звернувся до Святошинського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_4, Комунального підприємства «Керуюча компанія Святошинського району м. Києва «Житлово-експлуатаційна дільниця №3» про стягнення матеріальної шкоди, що складається з кошторисної вартості ремонтно-будівельних робіт і вартості майна та речей, що зазнали пошкоджень від залиття, в загальному розмірі 46 664 грн., моральної шкоди у розмірі 6 890 грн., вартості послуг експерта в розмірі 3 500 грн. та судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп., крім того, просив зобов'язати відповідача усунути порушення технічних вимог і правил експлуатації будинку шляхом демонтажу керамічної плитки і відкриття доступу до системи ГВП, негайно здійснити ремонт ГВП відповідно до вимоги Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, надати позивачу копію акту виконаних робіт.

У лютому 2017 року третя особа ОСОБА_2 звернулась до Святошинського районного суду міста Києва з самостійними вимогами щодо предмета спору до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Комунального підприємства «Керуюча компанія Святошинського району м. Києва «Житлово-експлуатаційна дільниця №3» і просила суд прийняти позовну заяву до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_3, стягнути матеріальну шкоду, що складається з кошторисної вартості ремонтно-будівельних робіт і вартості майна та речей, що зазнали пошкоджень від залиття, в загальному розмірі 23 332 грн., виходячи з її частки власності майна, стягнути з ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 8 000 грн., судовий збір у розмірі 640 грн., а також зобов'язати ОСОБА_4 усунути порушення технічних вимог і правил експлуатації будинку шляхом демонтажу керамічної плитки та відкриття доступу до системи ГВП, та провести експертне обстеження технічного стану мереж свого помешкання з отриманням відповідного рішення щодо визначення можливості і умов його подальшої експлуатації та, в разі визнання їх аварійними, вжити необхідні заходи.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 22 травня 2017 року (занесену до журналу судового засідання) ОСОБА_2 залучено до участі у справі в якості третьої особи (а.с.84).

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 14 лютого 2018 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_6, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» ЖЕД №3? третя особа: ОСОБА_2, залишено без задоволення, позовні третьої особи, що заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» ЖЕД №3 залишено без задоволення (а. с. 142 - 144).

Не погоджуючись з вищевказаним судовим рішенням, ОСОБА_2 20 березня 2018 року подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Святошинського районного суду міста Києва від 14 лютого 2018 року повністю та ухвалити нове рішення, яким призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Апеляційну скаргу, мотивувала, зокрема, порушенням норм матеріального і процесуального права. Скаржник зазначає, що їй не було належним чином роз'яснено її права після вступу в законну силу нової редакції ЦПК України. На думку останньої, існує конфлікт інтересів, оскільки за позовом ОСОБА_2 ОСОБА_3 виступає в якості і відповідача, і її представника. Крім того, вона, ОСОБА_2, заперечує факт звернення з позовною заявою.

Також, судом не було постановлено ухвалу, відповідно до якої її було б залучено до участі у справі в якості третьої особи.

ОСОБА_4 та Комунальне підприємство є неналежними сторонами у справі. В матеріалах справи відсутні відомості щодо пропонуванням сторонам вирішити справу мирним шляхом (шляхом мирного врегулювання спору).

Також, акт залиття був складений 21 квітня 2016 року, а саме залиття відбулось 02 березня 2016 року, чому суд не надав належної оцінки.

Судом першої інстанції порушено процесуальне право отримання письмових показів свідків, крім того, скаржника було позбавлено права брати участі в розгляді справи, як наслідок поставити питання свідкам. ОСОБА_8 має кваліфікацію судового експерта, внесений до Реєстру атестованих судових експертів, а тому його висновок є належним доказом у справі.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, з підстав, викладених у ній. Крім того, просила розділити суму відшкодування матеріальної шкоди між нею та ОСОБА_3

ОСОБА_3 просив скасувати рішення Святошинського районного суду міста Києва від 14 лютого 2018 року.

ОСОБА_4 просила залишити апеляційну скаргу без задоволення. В судовому засіданні пояснила, зокрема, що вночі великий тиск води, водою ніхто не користується, а в зварці між трубами була невелика дірка, яка і спричинила залиття; за стан труби несе відповідальність ЖЕК, не дивлячись на те, що труба знаходиться у її квартирі. Будинку 50 років, між тим ЖЕК за весь цей час жодного разу не перевірив, в кому стані труби, хоча це обов'язок ЖЕКу. Труба гарячого водопостачання у неї по стояку проходить транзитом. Крім того, з серпня 2016 року вона не користується гарячою водою, оскільки в неї встановлений бойлер.

Представник Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується відповідним зворотним повідомленням, відзиву на апеляційну скаргу не надіслав, а тому колегія суддів вважала за можливе відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України розглядати справу за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи та заперечення сторін, з'ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, згідно Свідоцтва про право власності на житло від 23жовтня 2006 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1, по ? частині кожному (а.с. 7).

На підставі розпорядження Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 06 лютого 2015 року№58, жилий будинок АДРЕСА_1 на праві господарського відання закріплено за комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» (м. Київ, 03134, вул. Симиренка, 17), обліковується на балансі вказаного підприємства (а.с. 44).

Згідно Акту від 21 квітня 2016 року, 02 березня 2016 року відбулось залиття квартири №35 з вище розташованої квартири АДРЕСА_2. При обстеженні 10 березня 2016 року квартири №35 відслідковувались сліди залиття на стіні та стелі кухні розміром 1,5 кв.м., на стелі коридору розміром 0,5 кв.м. та сліди залиття і відшарування шпалер у житловій кімнаті розміром 1,5 кв.м. Також сліди залиття відслідковувались на стінах туалету та ванній, які на час обстеження знаходились в стадії ремонту (а.с.8-9).

Залиття відбулось через тривалу експлуатацію труб, що призвело до пошкодження труби ГВП, виявити які своєчасно не було можливим, так як інженерні мережі в квартирі №42 закладені в короб та обкладені керамічною плиткою. В результаті залиття у квартирі необхідно виконати ремонтні роботи (а.с.8-9).

Відповідно до витягу розрахунку кошторисної вартості проведення ремонтно-будівельних робіт у квартирі АДРЕСА_1, вартість ремонтно-будівельних робіт по відновленню жилих приміщень квартири становить 11 641 грн. 00 коп. (а.с. 20).

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_3 обґрунтовував його, зокрема, тим, що причинами залиття є самовільне закладення відповідачем ОСОБА_4 керамічною плиткою стояка системи ГВП, який розміщений у туалетній кімнаті відповідача, що перекрило доступ до ГВП, а також бездіяльністю відповідача 2, яке зобов'язано у визначені законодавством України строки проводити профілактичні огляди системи ГВП та за їх результатами виконувати поточні ремонти, в тому числі в квартирі відповідача. Разом з тим, Керуюча компанія огляди та ремонти не проводила. Таким чином, розмір завданої матеріальної шкоди, на думку позивача, становить 46 664 грн., 3 500 грн. вартості послуг експерта. Що стосується моральної шкоди, то позивач вважає дії відповідачів неправомірними, що завдало йому моральної шкоди, яка виразилась у негативних емоціях та переживаннях. Розмір моральної шкоди позивач оцінив в 6 890 грн. Крім того, просив стягнути сплачений судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Звертаючись до суду з позовом як третя особа, що заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_2 обґрунтовувала його, зокрема, тим, що відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» ЖЕД №3 є порушниками її прав та інтересів, як власника ? частки спірної квартири, де сталося залиття. Відсутність виконання житлово-комунальних послуг і ремонтів в квартирі ОСОБА_4 №42 спричинило виникненню джерела аварії, на наслідками якого її нерухоме майно зазнало значної шкоди. Розмір матеріальної шкоди остання оцінює в 23 332 грн., виходячи з її частки майна, моральна шкода в розмірі 8 000 грн. та судовий збір в сумі 640 грн.

Залишаючи без задоволення позов ОСОБА_3 та позов третьої особи, що заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що акт про залиття від 21 квітня 2016 року не містить обов'язкових ознак (перелік пошкодженого майна, їх орієнтовну вартість, висновок щодо встановлення вини особи відповідачів у залитті, присутність відповідача при його складенні, причину залиття), лише містить інформацію про те, що залиття відбулось внаслідок пошкодження труби, у зв'язку з тривалою експлуатацією, проте винних осіб зносу труби ГВП не зазначено. Крім того, витяг розрахунку кошторису не містить обґрунтованого розрахунку суми ремонтно-будівельних робіт, переліку пошкодженого майна, вартості його відновлення, не зазначено, хто був присутній при проведенні експертизи, не надано повного висновку проведеної експертизи. Таким чином, надані докази не підтверджують факту завдання позивачам шкоди саме з вини відповідачів та що дії останніх були неправомірними, між ними та шкодою є безпосередній причинний зв'язок.

Оскільки позовна вимога щодо відшкодування моральної шкоди є похідною від вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, така вимога також задоволенню не підлягає.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України, з огляду на таке.

Згідно статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Збитки відшкодовуються у повному розмірі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до положень статті 1166 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Так, в ході розгляду справи достовірно встановлено та не заперечується учасниками справи, що 02 березня 2016 року відбулось залиття квартири №35, належної ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності (по ? частці кожному), з вище розташованої квартири АДРЕСА_2. Залиття відбулось через тривалу експлуатацію труб, що призвело до пошкодження труби ГВП.

Так, вартість ремонтно-будівельних робіт по відновленню жилих приміщень квартири становить 11 641 грн. 00 коп., відповідно до витягу розрахунку кошторисної вартості проведення ремонтно-будівельних робіт.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивачами не надано належних доказів, які б підтверджували факт завдання останнім матеріальної шкоди відповідачем ОСОБА_4, що дії вказаного відповідача були неправомірними, та що між такими діями та шкодою є безпосередній причинний зв'язок.

Крім того, в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_4 надала для огляду квитанції про оплату житлово-комунальних послуг за період з серпня 2016 по квітень 2018 року (за послуги з постачання гарячої води), з яких вбачається, що вона з серпня 2016 року не користувалась гарячою водою взагалі. Також, в судовому засіданні було оглянуто та долучено до матеріалів справи фотокартку приміщення кімнати туалету, розташованого в квартирі 42, яка підтверджує безперешкодний доступ до труби, через яку сталося залиття квартири ОСОБА_3.

У зв'язку з викладеним вище, колегії суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог до ОСОБА_4

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції відносно відповідача - Керуючої компанії.

Частина друга статті 1166 ЦК України встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, тобто особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Так, в ході розгляду справи доведено належними та допустимими доказами факт залиття квартири позивачів, встановлено, що залиття відбулося через тривалу експлуатацію труб, що призвело до пошкодження труби ГВП, що підтверджується відповідним Актом про залиття, відповідно до витягу розрахунку кошторисної вартості проведення ремонтно-будівельних робіт у квартирі АДРЕСА_1, вартість ремонтно-будівельних робіт по відновленню жилих приміщень квартири становить 11 641 грн. 00 коп. На підставі розпорядження Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 06 лютого 2015 року№58, жилий будинок АДРЕСА_1 на праві господарського відання закріплено за комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» (м. Київ, 03134, вул. Симиренка, 17), обліковується на балансі вказаного підприємства.

Крім того, як вбачається з постанови Святошинського РУГУ МВС України в м. Києві від 21 листопада 2016 року (а.с.91) ОСОБА_3 визнано потерпілим у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0006840 від 05 липня 2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що працівниками ЖЕД №3 Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» не проведено перевірку будинкової системи ГВП, а саме частини, розташованої в квартирі №42 над квартирою ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1, в результаті вказаних неправомірних дій працівників ЖЕД №3 02 березня 2016 року стало можливим залиття вказаної квартири з боку мешканців квартири №42.

Керуючою компанією в ході розгляду даної справи не доведено належними та допустимими доказами відсутність вини у залитті, яке відбулося 02 березня 2016 року в квартирі ОСОБА_3.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення матеріальної шкоди на користь позивачів саме з відповідача - Керуючої компанії.

Що стосується розміру матеріальної шкоди, колегія суддів виходить з витягу розрахунку кошторисної вартості проведення ремонтно-будівельних робіт, згідно якого вартість ремонтно-будівельних робіт по відновленню жилих приміщень квартири ОСОБА_3 становила 11 641 грн. 00 коп., а також з того, що квартира №35, в якій сталося залиття, належить обом позивачам на праві спільної часткової власності, по ? частині кожному позивачу. Таким чином, наявні підстави для стягнення з Керуючої компанії на користь позивачів матеріальної шкоди в розмірі 5 820 грн. 50 коп., на кожного позивача.

Крім того, наявні підстави для стягнення на користь ОСОБА_3 витрати на послуги експерта в розмірі 3 500 грн., оскільки вони підтверджені належними письмовими доказами (а.с.21).

Також, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» на користь позивачів підлягає стягненню сплачений ними судовий збір, а саме: на користь ОСОБА_3 - 551 грн. 20 коп. судового збору за подання позовної заяви, на користь ОСОБА_2 - 2 426 грн. 80 коп. судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Щодо відшкодування матеріальної шкоди, завданої пошкодженням майна (речей), внаслідок залиття квартири, то позивачами не надано належних доказів існування такого майна та речей, розрахунку його вартості, чеків (квитанцій) його придбання, ступінь зносу матеріали справи не містять.

Що стосується позовних вимог обох позивачів щодо відшкодування моральної шкоди, колегія суддів не вбачає підстав для їх задоволення, оскільки належних доказів завдання останнім моральної шкоди, не надано.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Виходячи зі змісту п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, є недоведеними обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, крім того, суд неправильно застосував норми матеріального права.

Таким чином, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції - скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3 та позову третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_2

Керуючись статтями 367-368, 371, 374, 376, 381-384, 389-390 ЦПК України, Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 14 лютого 2018 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва»? третя особа: ОСОБА_2, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири - задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» (03134 місто Київ, вул. Симиренка, 17) на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_1) матеріальну шкоду, завдану внаслідок залиття квартири в розмірі 5 820 грн. 50 коп., послуги експерта в розмірі 3 500 грн. та судовий збір, сплачений за подання позовної заяви в розмірі 551 грн. 20 коп., а всього стягнути 9 871 (дев'ять тисяч вісімсот сімдесят один) грн. 70 коп.

Позовні вимоги третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири - задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» (03134 місто Київ, вул. Симиренка, 17) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1; АДРЕСА_1) матеріальну шкоду, завдану внаслідок залиття квартири в розмірі 5 820 грн. 50 коп., судовий збір, сплачений за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 2 426 грн. 80 коп., а всього стягнути 8 247 (вісім тисяч двісті сорок сім) грн. 30 коп.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: І.М.Вербова

Судді: Я.В. Головачов

О.В.Шахова

Повне судове рішення складено 07 червня 2018 року