Постанова

Іменем України

21 травня 2018 року

м. Київ

справа № 372/2960/16-ц

провадження № 61-17619св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: ЖуравельВ. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: товариство з обмеженою відповідальністю «Каса народної допомоги», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, ОСОБА_6,

третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гамаль Ірина Миколаївна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Київської області від 17 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Верланова С. М., Яворського М. А., Таргоній Д. О.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом дотовариства з обмеженою відповідальністю «Каса народної допомоги» (далі - ТОВ «Каса народної допомоги»), приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ГамальІ. М., у якому просила визнати незаконним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки від 09 серпня 2016 року.

Позовна заява мотивована тим, що 11 грудня 2013 року між нею та ТОВ «Каса народної допомоги» укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник надав їй кредит у сумі 175 тис. грн терміном користування до 11 грудня 2014 року зі сплатою 36 % річних. На забезпечення виконання кредитних зобов'язань 11 грудня 2013 року також укладено договір іпотеки, за умовами якого позивач передала ТОВ «Каса народної допомоги» в іпотеку квартиру АДРЕСА_1.

Вказувала, що 25 березня 2015 року між нею та ТОВ «Каса народної допомоги» було укладено додаткову угоду до кредитного договору від 11 грудня 2013 року, за умовами якої збільшено суму кредиту на 625 тис. грн та продовжено строк дії кредитного договору до 11 грудня 2015 року.

У листопаді 2015 року їй стало відомо, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 03 серпня 2016 року прийняла рішення про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру заТОВ «Каса народної допомоги». Підставою виникнення права власності зазначено договір іпотеки від 11 грудня 2013 року.

Вважає таке рішення незаконним, оскільки вона не отримувала вимогу про усунення порушення відТОВ «Каса народної допомоги»та останнім не підтверджено факту невиконання або неналежного виконання позивачем основного зобов'язання, а також порушення умов договору іпотеки.

Просила позов задовольнити.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 10 квітня 2017 року, з урахуванням ухвали цього ж суду про виправлення описки від 19 квітня 2017 року, у складі судді Зінченка О. М. позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 09 серпня 2016 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Скасовано заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, вжиті ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 07 листопада 2016 року, з моменту набрання чинності цим рішенням.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що при прийняті оспорюваного рішення про державну реєстрацію права власності ТОВ «Каса народної допомоги» на спірну квартиру, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 у порушення вимог статті 35 Закону України «Про іпотеку» не переконалась про отримання позивачем у встановленому законом порядку повідомлення іпотекодержателя про намір звернення стягнення на предмет іпотеки.Крім того, державна реєстрація речових прав на об'єкт була здійснена приватним нотаріусом, проте остання проводиться державними реєстраторами прав на нерухоме майно Міністерства юстиції України.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 17 серпня 2017 року рішення Обухівського районного суду Київської області від 10 квітня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_8 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 діяла відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Будь-яких передбачених чинним законодавством підстав для відмови в державній реєстрації прав при прийнятті оспорюваного рішення приватним нотаріусом, чи порушень процедури розгляду зави про державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно, судом апеляційної інстанції не встановлено.

У вересні 2017 року ОСОБА_4 подала касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила рішення суду апеляційної інстанції скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 порушено положення статті 35 Закону України «Про іпотеку», оскільки при вчиненні нотаріальної дії не було відповідної банківської вимоги про дострокове погашення кредитної заборгованості, направленої на адресу позивача. Зазначене також підтверджуються довідкою публічного акціонерного товариства «Укрпошта» Київська обласна дирекція Центр поштового зв'язку від 21 березня 2017 року. Суд апеляційної інстанції також не взяв до уваги відомості, викладені у довідці відділення поштового зв'язку м. Українка публічного акціонерного товариства «Укрпошта» від 22 лютого 2017 року. Судом не встановлено фактичних обставин справи.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу № 372/2960/16-ц 17 квітня 2018 року передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суди встановили, що 11 грудня 2013 року між ТОВ «Каса народної допомоги» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримала кредит у сумі 175 тис. грн, розмір якого був збільшений на 625 тис. грн, зі сплатою 36 % річних, строком користуваннядо 11 грудня 2014 року, продовженим до 11 грудня 2015 року.

11 грудня 2013 року на забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між ТОВ «Каса народної допомоги» та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1. Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5

25 березня 2015 року між ТОВ «Каса народної допомоги» таОСОБА_4 було укладено договір про внесення змін та доповнень № 1 до договору іпотеки.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_4 умов кредитного договору, станом на 23 вересня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 213 277 грн57 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 189 916 грн 20 коп., заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 23 361 грн 37 коп.

Відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

09 жовтня 2015 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 направила письмову вимогу про усунення порушень основного зобов`язання та попередження ОСОБА_4 про те, що у разі невиконання цієї вимоги ТОВ «Каса народної допомоги»розпочне процедуру примусового стягнення заборгованості шляхом прийняття у свою власність предмета іпотеки, що підтверджується списком згрупованих поштових відправлень від 09 жовтня 2015 року та фіскальним чеком про оплату послуг поштового зв'язку від 09 жовтня 2015 року.

15 жовтня 2015 року ОСОБА_4 отримала вказану письмову вимогу, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, проте вимогу не виконала.

Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

У пункті 6.1 договору іпотеки міститься застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, у якому сторони визначили спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону України «Про іпотеку» та за своїми правовими наслідками дане застереження прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Оскільки будь-яких передбачених чинним законодавством підстав для відмови в державній реєстрації прав при прийнятті оспорюваного рішення приватним нотаріусом, чи порушень процедури розгляду зави про державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно, судом встановлено не було, тому правильним є висновок суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Агрументи касаційної скарги про те, що суд не взяв до уваги відомості, викладені у довідці відділення поштового зв'язку м. Українка публічного акціонерного товариства «Укрпошта» колегія суддів відхиляє.

Відповідно до довідки відділення поштового зв'язку м. Українка публічного акціонерного товариства «Укрпошта» від 22 лютого 2017 року рекомендований лист на ім'я ОСОБА_4 у жовтні, листопаді і грудні 2015 року та січні 2016 року не надходив. Апеляційний суд надав відповідну правову оцінку цій довідці та врахував її при вирішенні справи. При цьому суд касаційної інстанції не може вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Інші доводи касаційної скарги також не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду Київської області від 17 серпня 2017 року без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Київської області від 17 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н.О. Антоненко

В.І. Крат