Ухвала

24 травня 2018 року

м. Київ

справа № 642/1707/16-ц

провадження № 61-4409св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_5, про роз?яснення постанови Верховного Суду від 12 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4, яка діє у власних інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_5 до товариства з обмеженою відповідальністю - фірма «Алмаз», третя особа - ОСОБА_6, про визнання права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої дитиниОСОБА_5, звернулася до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Алмаз» (далі - ТОВ фірма «Алмаз»), третя особа - ОСОБА_6, про визнання права власності в порядку спадкування.

Позовна заява мотивована тим, що 28 квітня 2002 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 укладено установчий договір про створення ТОВ фірма «Алмаз». Дата державної реєстрації, дата та номер запису в Єдиному державному реєстрі про включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичну особу - 22 серпня 2005 року, номер запису 0013800. Відповідно до умов вказаного договору частки засновників складають по 50 %.

Відповідно до свідоцтва про смерть від 25 серпня 2015 року НОМЕР_1 ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_1

Після його смерті відкрилася спадщина відповідно до вимог ЦК України, до якої входить у тому числі і корпоративні права - 50 % уставного фонду ТОВ фірма «Алмаз».

За життя ОСОБА_8 не залишив заповіту, тому спадкування після його смерті відбувається за законом. Позивач ОСОБА_4 - дружина ОСОБА_8, та їх малолітня донька ОСОБА_5 є спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_8.

Позивач на підставі статті 55 Закону України «Про господарські товариства», статей 147, 148, 1218, 1268 ЦК України просила визнати за нею право власності на 1/8 частину нежитлової будівлі літ. В-2, загальною площею

204, 6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; визнати за нею право власності на 1/8 частину нежитлової будівлі літ. Д-3, загальною площею 498,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2; визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/8 частину нежитлової будівлі літ. В-2, загальною площею

204,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/8 частину нежитлової будівлі літ. Д-3, загальною площею 498,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 20 жовтня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої дитиниОСОБА_5, до ТОВ фірма «Алмаз», третя особа - ОСОБА_6, про визнання права власності в порядку спадкування відмовлено.

Накладений арешт ухвалою Ленінського районного суду міста Харкова від

14 квітня 2016 року на спірне майно скасовано з часу набуття чинності рішення суду.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що нерухоме майно, на яке позивачка заявляє вимоги, належало приватній фірмі «Алмаз» до вступу

ОСОБА_8 у склад учасників ТОВ фірма «Алмаз» та відповідно до вимог статті 334 ЦК України не належало ОСОБА_8.

ОСОБА_8 не вніс свій вклад до статутного капіталу ТОВ «Алмаз» на дату своєї смерті. Збори учасників ТОВ фірма «Алмаз» не давали згоди на повернення частки учасника у натуральній формі, бо внесена (оплачена) частина вкладу ОСОБА_8 у статутному фонді (капіталі) відсутня.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 30 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_5, відхилено.

Рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 20 жовтня 2016 року залишено без змін.

Постановляючи ухвалу про відхилення апеляційної скарги ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_5, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для виділу частки майна, що належала учаснику товариства, в натурі.

19 грудня 2016 року ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_5, подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 20 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 30 листопада 2016 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій не встановлено обставин, від яких залежить правильне вирішення справи по суті, не застосовано норми матеріального права, які підлягають застосуванню.

До участі у справі не залучено спадкоємців ОСОБА_8, а саме: його матір ОСОБА_9 та співзасновника ТОВ фірма «Алмаз» - ОСОБА_7.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень

ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядається спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У січні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Постановою Верховного суду від 12 лютого 2018 року касаційну скаргу

ОСОБА_4, яка діє в свої інтересах та інтересах малолітньої дитини

ОСОБА_5, залишено без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 20 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 30 листопада 2016 року залишено без змін.

У квітні 2018 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_5, про роз?яснення постанови Верховного Суду від 12 лютого 2018 року, в якій просить роз?яснити у якій редакції судом касаційної інстанції застосовано статут ТОВ фірма «Алмаз» та чи погодився або не погодився суд касаційної інстанції із висновками судів попередніх інстанцій, що право власності на спірне нерухоме майно зареєстровано за юридичною особою приватною фірмою «Алмаз»?

У задоволенні заяви ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_5, про роз?яснення постанови Верховного Суду від 12 лютого 2018 року, слід відмовити з таких підстав.

За змістом статті 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз'яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.

Подання заяви про роз'яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред'явлене до примусового виконання.

Суд розглядає заяву про роз'яснення судового рішення у порядку, в якому було ухвалено відповідне судове рішення, протягом десяти днів з дня її надходження. У разі необхідності суд може викликати учасників справи, державного чи приватного виконавця в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розглядові заяви про роз'яснення рішення.

Зі змісту зазначеної статті вбачається, що незрозумілим є рішення суду, в якому припускається декілька варіантів тлумачення. Таким чином, приводом для роз'яснення рішення суду є утруднення чи неможливість його виконання.

Судове рішення, яке просить роз'яснити ОСОБА_4 є мотивованим, чітким та зрозумілим, а тому підстави для його роз'яснення відсутні.

Крім того, постановою Верховного Суду від 12 лютого 2018 року залишено без змін рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 20 жовтня

2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 30 листопада 2016 року, якими в задоволенні позовних вимог відмовлено, що виключає можливість утруднення чи неможливості його виконання.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_5, про роз?яснення постанови Верховного Суду від 12 лютого 2018 року.

Керуючись статтями 271, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_5, про роз?яснення постанови Верховного Суду від 12 лютого 2018 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська