Постанова

Іменем України

23 травня 2018 року

м. Київ

справа № 206/6416/15-ц

провадження № 61-10596св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група»,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2016 року в складі судді Сухорукова А. О. та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2016 року в складі колегії суддів: Красвітної Т. П., Романюк М. М., Котушенко С. П.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У листопаді 2015 року приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» (далі - ПрАТ «СК «Українська страхова група») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП).

Позовна заява мотивована тим, що 27 жовтня 2014 року сталася ДТП за участю автомобіля «Sкоdа» під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля Mitsubishi під керуванням ОСОБА_2 Автомобіль «Sкоdа» належить товариству з обмеженою відповідальністю «УніКредит Лізинг»

(далі - ТОВ «УніКредит Лізинг») і був застрахований у ПрАТ «СК «Українська страхова група». Вина ОСОБА_2 у скоєнні ДТП підтверджена постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду

м. Дніпропетровська від 26 листопада 2014 року. До позивача звернувся страхувальник із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування і надав при цьому всі необхідні документи. Позивач на підставі рахунка-фактури від 29 жовтня 2014 року та рахунка-фактури від 27 листопада 2014 року склав страховий акт та зробив розрахунок суми страхового відшкодування, що належить до виплати страхувальнику. На підставі вказаних документів позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 133 551,95 грн. Цивільна відповідальність власника автомобіля Mitsubishi застрахована у публічному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Універсальна» (далі - ПАТ «СК «Універсальна»), розмір ліміту за заподіяння шкоди майну становить 50 000 грн, розмір франшизи - 510 грн. Розмір завданої власнику автомобіля Sкоdа матеріальної шкоди, яку не покриває поліс відповідача, становить 84 061,43 грн.

На підставі викладеного ПрАТ «СК «Українська страхова група» просило стягнути з ОСОБА_2 84 061,43 грн страхового відшкодування.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами на підтвердження розміру збитків, завданих позивачу.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що позивач не довів і матеріали справи не містять доказів, що автомобілю Sкоdа було завдано пошкоджень саме під час ДТП, яка сталася з вини відповідача. Визначені позивачем пошкодження відрізняються від пошкоджень, які вказані у схемі місця ДТП, довідці відділу з оформлення ДТП м. Дніпропетровська Міністерства внутрішніх справ України (далі - МВС України) від 20 листопада 2014 року, довідці відділу Державної автомобільної інспекції Дніпропетровського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області (далі - ДАІ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області) від 27 жовтня 2014 року.

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПрАТ «СК «Українська страхова група», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права,просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що виплату страхового відшкодування проведено на підставі договору добровільного страхування, відповідно до якого не передбачено обов'язковість проведення експертизи, складення звіту тощо. Підтвердженням виплати страхового відшкодування є платіжне доручення. Первинна довідка Державної автомобільної інспекції

(далі - ДАІ) не є підставою для визначення розміру матеріального збитку, оскільки в цій довідці працівники правоохоронних органів фіксують лише видимі зовнішні пошкодження. Повний перелік пошкоджень можна визначити лише під час ремонтних робіт автомобіля. Відмовивши у задоволенні позову, суди безпідставно звільнили від відповідальності особу, яка скоїла ДТП та завдала майнової шкоди.

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив.

26 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Встановлено, що 27 жовтня 2014 року відбулася ДТП за участю автомобіля Sкоdа під керуванням ОСОБА_3, який належить ТОВ «УніКредит Лізинг», та автомобіля Mitsubishi під керуванням ОСОБА_2

Вина ОСОБА_2 у скоєнні ДТП підтверджена постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2014 року.

25 липня 2014 року між ПрАТ «СК «Українська страхова група» та ТОВ «УніКредит Лізинг» був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, предметом якого є страхування автомобіля Sкоdа. Договір добровільного страхування на час ДТП був чинним.

Відповідно до схеми місця ДТП автомобіль Sкоdа має видимі пошкодження переднього бампера, правого переднього крила та капота.

У довідці відділу з оформлення ДТП м. Дніпропетровська МВС України від 20 листопада 2014 року зазначено, що автомобіль Sкоdа отримав пошкодження передньої центральної та передньої правої частин автомобіля.

За змістом довідки, виданої відділом ДАІ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, 27 жовтня 2014 року внаслідок ДТП транспортний засіб Sкоdа отримав механічні пошкодження: два передні колеса, передній бампер, подушки безпеки, права блокфара, праве переднє крило, капот, решітка радіатора.

28 жовтня 2014 року ТОВ «УніКредит Лізинг» повідомило ПрАТ «СК «Українська страхова група» про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.

На підставі рахунка-фактури від 29 жовтня 2014 року та рахунка-фактури від 27 листопада 2014 року складено страховий акт та зроблено розрахунок суми страхового відшкодування, що належить до виплати страхувальнику у розмірі 133 551,95 грн.

11 листопада 2014 року ПрАТ «СК «Українська страхова група» перерахувало на рахунок ТОВ «Інтеравто-Плюс» кошти у розмірі 133 551,95 грн як суму страхового відшкодування за договором від 25 липня 2014 року та страховим актом від 11 листопада 2014 року, що підтверджується платіжним дорученням від 11 листопада 2014 року.

Цивільна відповідальність власника транспортного засобу Mitsubishi на час ДТП була застрахована у ПАТ «СК «Універсальна», розмір ліміту за заподіяння шкоди майну становить 50 000 грн, розмір франшизи - 510 грн.

У статті 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

При цьому за змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За змістом статті 1194 ЦК України в системному зв'язку зі статтею 993 цього Кодексу та статтею 27 Закону України «Про страхування» можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов'язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов'язків свого попередника.

Заміною кредитора деліктне зобов'язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов'язок з відшкодування шкоди не виконала.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах від 10 лютого 2016 року у справі № 6-2878цс15, від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2471цс15, від 21 грудня 2016 року у справі № 6-2097цс16.

Отже, страховик, який виплатив страхове відшкодування має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування.

Разом з тим, суди дійшли висновку, що визначені в рахунку-фактурі від 29 жовтня 2014 року пошкодження автомобіля Sкоdа, зокрема позиції 1-9, 18-21, 26-33, 37-38, 41-50, 52-57, 61-63, 66, 69, 71-73, 77-81, 88-93, не відповідають фактичним пошкодженням, які вказані у схемі місця ДТП, довідці відділу по оформленню ДТП м. Дніпропетровська МВС України від 20 листопада 2014 року, довідці відділу ДАІ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 27 жовтня 2014 року, тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

Проте суди залишили поза увагою, що в решті визначені у рахунку-фактурі від 29 жовтня 2014 року пошкодження автомобіля Sкоdа збігаються з пошкодженнями, які вказані у схемі місця ДТП, довідці відділу з оформлення ДТП м. Дніпропетровська МВС України від 20 листопада 2014 року, довідці відділу ДАІ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 27 жовтня 2014 року.

Отже, суди не перевірили, чи знаходяться зазначені у рахунку-фактурі виконані роботи та замінені запасні частини, які збігаються з пошкодженнями, які вказані у схемі місця ДТП, довідці відділу з оформлення ДТП м. Дніпропетровська МВС України від 20 листопада

2014 року, довідці відділу ДАІ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 27 жовтня 2014 року, у причинно-наслідковому зв'язку з пошкодженнями, які отримав автомобіль «Sкоdа» внаслідок ДТП.

Також суди залишили поза увагою, що в довідках ДАІ зазначено лише видимі зовнішні пошкодження транспортного засобу, а фактичну шкоду можна визначити лише після детального огляду пошкодженого автомобіля.

У пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» судам роз'яснено, що в разі пошкодження внаслідок дій винної особи окремих деталей, вузлів, агрегатів транспортного засобу розмір реальних збитків необхідно визначати виходячи з вартості запасних частин і відновлювального ремонту.

З аналізу наведених норм матеріального права можна дійти висновку, що до шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, належить вартість відновлювального ремонту, у тому числі й робіт щодо відновлення пошкодженої речі.

Крім того, суди не звернули уваги, що виплату страхового відшкодування проведено на підставі договору добровільного страхування, відповідно до якого не передбачена обов'язковість проведення експертизи, складення звіту тощо.

Отже, суди не встановили фактичних обставин справи, не дослідили доказів, не перевірили розрахунку шкоди, завданої власнику автомобіля Sкоdа, не перевірили доводів відповідача, чи є ТОВ «Інтеравто-Плюс» платником податку на додану вартість, а тому дійшли помилкового висновку про відмову в задоволенні позову повністю. Оскільки внаслідок ДТП застрахований автомобіль Sкоdа було пошкоджено, то позивач має право на стягнення з винної особи (відповідача) суми страхового відшкодування в межах фактично завданої шкоди.

Перевірка доводів заявника, пов'язаних з установленням фактичних обставин справи та оцінкою доказів у ній, перебуває поза визначеними статтею 400 ЦПК України межами перегляду справи в касаційному порядку.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

Оскільки суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема не дослідили зібраних у справі доказів, а суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, то немає правових підстав для ухвалення нового рішення або зміни судових рішень.

Таким чином, судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до вимог статті 411 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» задовольнити частково.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

В. В. Пророк

І. М. Фаловська

С. П. Штелик