Справа № 500/1443/18
Провадження № 2/500/1785/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2018 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді Присакар О.Я.,

за участю секретаря судового засідання Сирбу Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ізмаїла в загальному позовному провадженні цивільну справу цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

15.03.2018 року позивач звернулась до суду з позовними вимогами, які заявою від 14.05.2018 року уточнила та просить якими просить визнати за нею право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Телеграфна, 137, ріг вул. Топольна, 59, мотивуючи тим, що вищевказане майно належить ОСОБА_3. 21.11.2001 року ОСОБА_3 померла, після її смерті відкрилась спадщина на вищезазначене спадкове майно. 28.02.1996 року ОСОБА_3 залишила заповіт, згідно умов якого належну їй частку житлового будинку з надвірними спорудами розташованого за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Телеграфна, 137, ріг вул. Топольна, 59, заповіла ОСОБА_4 та ОСОБА_2, в рівних частках. Після укладення шлюбу ОСОБА_4 змінила прізвище на «Машковська». ОСОБА_1 вступила у володіння спадковим майном, оскільки на час відкриття спадщини мешкала разом із спадкодавцем. ОСОБА_2 від прийняття спадщини відмовилась на користь позивача ОСОБА_1 При зверненні до нотаріуса позивачу було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після ОСОБА_3, у звязку з тим, що правовстановлюючий документ на спадкове майно відсутній.

Представник позивача в судове засідання не зявилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала.

Відповідач в судове засідання не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, не заперечувала проти задоволення позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 належить 1/2 частка житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Телеграфна, 137, ріг вул. Топольна, 59, на підставі договору купівлі-продажу від 23.12.1959 року, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за № 4-2475, що підтверджено довідкою № 663 від 11.05.2018 року наданою комунальним підприємством «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації».

Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 274070, виданого 21.11.2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ізмаїльського міського управління юстиції Одеської області, ОСОБА_3 померла 21.11.2001 року.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз'яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом.

Після смерті ОСОБА_3 згідно ст.525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/2 частка житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Телеграфна, 137, ріг вул. Топольна, 59.

Згідно ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР (1963 року) кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Відповідно до заповіту, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 28.02.1996 року, зареєстрованого в реєстрі за № 4-871, ОСОБА_3 заповіла належну їй частку житлового будинку з надвірними спорудами розташованого за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Телеграфна, 137, ріг вул. Топольна, 59, заповіла ОСОБА_4 та ОСОБА_2, в рівних частках.

Згідно до свідоцтва про одруження серії І-ЖД № 024627, виданого 22.06.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, після укладення шлюбу ОСОБА_4 змінила прізвище на «Машковська».

Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори) № 50638485 від 23.01.2018 року, наданої приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу ОСОБА_6, заповіт ОСОБА_7 від 28.02.1996 року, зареєстрований за № 4-871 не змінювався та не скасовувався.

Осіб, які мають право на обовязкову частку в спадщині, незалежно від змісту заповіту відповідно до ст. 535 ЦК УРСР (1963 року), немає.

Згідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно п. 1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_1 вступила у володіння спадковим майном, оскільки на час відкриття спадщини постійно мешкала разом із спадкодавцем, що підтверджено записом в будинковій книзі на обєкт нерухомого майна, розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Телеграфна, 137, ріг вул. Топольна, 59, тобто ОСОБА_1 вважається такою, що прийняла спадщину.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_2, надала заяву про відмову від спадщини на користь ОСОБА_1

Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_6 № 01-16/120 від 07.02.2018 року позивачу було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, у звязку із тим, що правовстановлюючий документ на спадкове майно відсутній.

Дослідивши матеріали справи, та приймаючи до уваги, що позивачем доведено факт прийняття спадщини після ОСОБА_8, померлого 14.01.1998 року, та у звязку з тим що, визнання права власності на спадкове майно в нотаріальному порядку неможливе, іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту на підставі ст. 16 ЦК України, в зв'язку з чим задовольняє позов.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 16, 76, 263-265 ЦПК України, ст. 525, 534, 535, 549 ЦК УРСР (1963 року), суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1 ріг вул. Топольна, 59) до ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2) про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1 ріг вул. Топольна, 59), в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3, померлої 21.11.2001 року, право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Телеграфна, 137, ріг вул. Топольна, 59.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 29.05.2018 року.

Суддя: ОСОБА_9