АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/226/18 22-ц/774/1125/К/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2018 року м. Кривий Ріг

Справа № 210/226/18

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого- судді Бондар Я.М.,

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.,

сторони : позивач ОСОБА_1,

відповідач Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал ОСОБА_2 Ріг»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства «АрселорМіттал ОСОБА_2 Ріг» на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 20 лютого 2018 року, яке ухвалене суддею Літвіненко Н.А. у місті ОСОБА_2,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 акціонерного товариства «АрселорМіттал ОСОБА_2 Ріг» (далі ПАТ «АрселорМіттал ОСОБА_2 Ріг») про стягнення моральної шкоди.

В мотивування заявлених вимог зазначив, що, працюючи протягом тривалого часу на підприємстві відповідача у шкідливих умовах праці, отримав професійне захворювання, у звязку із чим висновком МСЕК від 16.02.2016 року йому встановлено 50 % втрати професійної працездатності та визнано його інвалідом третьої групи. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, у звязку з чим йому завдана моральна шкода, розмір якої він оцінює у 148920 грн. та яку просив стягнути на свою користь з відповідача.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 20 лютого 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково, стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал ОСОБА_2 Ріг» на його користь моральну шкоду в розмірі 30000 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб. Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал ОСОБА_2 Ріг» на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «АрселорМіттал ОСОБА_2 Ріг» ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову позивачу в задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи. Вважає, що суд не звернув увагу на відсутність протиправних дій з боку відповідача, які б знаходились у причинному звязку з ушкодженням здоровя та заподіянню моральних страждань позивачу та безпідставно поклав на нього обовязок по відшкодуванню моральної шкоди. Суд не врахував те, що відповідач є не єдиним роботодавцем, у якого працював позивач у шкідливих умовах праці, тривалість роботи позивача на ПАТ «Південний ГЗК», яка складає понад 15 років і вдвічі перевищує строк роботи на ПАТ «АрселорМіттал ОСОБА_2 Ріг», а також залишив поза увагою, що професійне захворювання позивача проявило себе ще до працевлаштування на підприємство відповідача. Крім того, стягнутий судом розмір моральної шкоди не відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Указом Президента України №452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_2.

За частиною 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_2.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 04.03.2009 року по 28.03.2016 року працював машиністом бульдозера цеху технологічного автотранспорту ПАТ «АрселорМіттал ОСОБА_2 Ріг» в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища.

Рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 17.12.2015 року позивачу встановлене професійне захворювання: вібраційна хвороба першої-другої стадії від дії комбінованої вібрації, синдром вегетативно-сенсорної поліневропатії верхніх кінцівок в поєднанні з помірно вираженою попереково-крижовою радикулопатією (L5, S1), переважно справа, на фоні ретросподилолістезу L5 (на 0,5 см), двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФС першої ст.), остеоартрозом ліктьовим і колінним суглобів (ПФ першого ступеню), у звязку з чим складено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 30.12.2015 року.

Професійне захворювання було встановлене на підставі даних Санітарно-гігієнічної характеристики умов праці від 02.09.2014 р. № 2/2-11-3/2425 виданої Головним державним санітарним лікарем м. Кривого Рогу, Криворізького та Широківського районів де вказано, що позивач працював машиністом бульдозера цеху технологічного автотранспорту ПАТ «АрселорМіттал ОСОБА_2 Ріг».

При цьому працюючи на підприємстві відповідача позивач підпадав під вплив шкідливих та несприятливих факторів, виконував роботи в умовах, які характеризувались перевищенням граничнодопустимого рівня та шкідливих факторів технологічного процесу: по рівню загальної вібрації відносяться до 3 класу 2 ступеню швидкості, по рівню локальної вібрації до 3 класу 4 ступеня шкідливості.

Згідно п. 16, 17 вищезазначеного Акту професійне захворювання виникло за тих обставин, що позивач працюючи з 04.03.2009 року по момент проведення розслідування машиністом бульдозера автотранспортного цеху ВАТ «АрселорМіттал ОСОБА_2 Ріг», здійснював виконання робіт по плануванню відвалів та промислових майданчиків за допомогою бульдозера та протягом зазначеного періоду підпадав під вплив фактору загальної та локальної вібрації, показники котрих перевищували нормативні через недосконалість робочого місця. Також, ОСОБА_1 працюючи з 15.04.1993 року по 15.01.2008 року машиністом бульдозера РУ «Південного ГЗК», виконував роботи протягом зазначеного періоду виробничої операції, повязані з впливом загальної та локальної вібрації, показники котрих перевищували нормативи. Причиною виникнення професійного захворювання є загальна вібрація, робоча поза. Рівень загальної вібрації: 108-114 дБ при нормі 107 дБ, 118-121 дБ при нормі 116 дБ, рівень локальної вібрації: 122 дБ при нормі 112 дБ. (а.с. 4-6).

Відповідно до п.19 акту у звязку з тим, що ОСОБА_1 працює і працював у шкідливих умовах 20 років та 7 місяців на різних підприємствах, а також неодноразову зміну керівництва цеху, визначити конкретних посадових осіб, які відповідальні за профілактику виникнення професійного захворювання, неможливо.

Висновком МСЕК від 16.02.2016 року ОСОБА_1 встановлено 50 % втрати професійної працездатності з наступним переоглядом 01.02.2017 року та визнано його інвалідом третьої групи. Висновком МСЕК від 09.02.2017 року позивачу підтверджено 50 % втрати професійної працездатності та групу інвалідності безстроково. Встановлена потреба у забезпеченні позивача лікувальними засобами, ВМП та у санаторно-курортному лікуванні.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та покладаючи обовязок з відшкодування моральної шкоди на відповідача, суд першої інстанції керувався ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України й виходив з доведеності факту заподіяння моральної шкоди позивачу при виконанні ним трудових обовязків з вини відповідача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, щодо обовязку відповідача відшкодувати спричинену моральну шкоду позивачу, через отримане професійне захворювання, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як убачається з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 30.12.2015 року, причиною професійного захворювання позивача є робота протягом тривалого часу в умовах впливу вібрації, яка перевищувала гранично допустимий рівень.

Статтею 153 КЗпП України, передбачено обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Виходячи з викладеного, обовязок по відшкодуванню моральної шкоди судом першої інстанції обґрунтовано покладено на відповідача, оскільки обов'язок створити безпечні умови праці законодавством покладено на роботодавця.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про наявність вини позивача в отриманому ним професійному захворюванні, так як він, ще до працевлаштування на ПАТ «АрселорМіттал ОСОБА_2 Ріг» мав захворювання і розумів, що продовження роботи у шкідливих факторах може погіршити його стан здоровя, але свідомо йшов на це, оскільки ці обставини не виключають законодавчо закріпленого обов'язку роботодавця, забезпечити безпечні умови виробничого середовища.

Відсутність причинного звязку між завданою позивачу шкодою і винною протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих звязків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обовязку власника відшкодувати моральну шкоду.

Таким чином, судом вірно встановлено порушення ПАТ «АрселорМіттал ОСОБА_2 Ріг» норм трудового законодавства, що призвело до виникнення у позивача професійного захворювання, а тому саме на роботодавця покладається обовязок з відшкодування завданої моральної шкоди.

Факт заподіяння позивачу моральної шкоди у звязку з отриманим ним професійним захворюванням, встановлений в судовому засіданні. Так, позивач час від часу змушений проходити стаціонарний курс лікування та періодичні обстеження, переносить щоденний фізичний біль та моральні переживання, позбавлений нормальних життєвих зв'язків, у зв'язку з тим, що професійне захворювання обмежує його життєву активність і вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Однак, колегія суддів не може погодитися із визначеним судом першої інстанції розміром компенсації моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, та вважає слушними доводи апеляційної скарги представника відповідача про необґрунтованість розміру моральної шкоди та завищений його розмір.

Відповідно до розяснень, викладених у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Стягуючи з відповідача ПАТ «АрселорМіттал ОСОБА_2 Ріг» на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 30000 грн., суд першої інстанції не врахував характер отриманого позивачем професійного захворювання, відсоток втрати ним професійної працездатності, який становить 50%, що відповідач є не єдиним роботодавцем у якого працював позивач у шкідливих умовах праці, зокрема у ПАТ «ОСОБА_4 ОСОБА_2 Ріг» позивач працював лише 7,6 років з 20 років 7 міс. де підпадав під дію шкідливих факторів виробничого середовища.

На підставі викладеного, колегія суддів, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і змешити його 30000 гривень до 10000 гривень.

За таких обставин, апеляційна скарга представника відповідача задоволенню не підлягає, апеляційна скарга представника позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 374,376,381,382 ЦПК України, Апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 акціонерного товариства «АрселорМіттал ОСОБА_2 Ріг» задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 20 лютого 2018 року змінити в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з ОСОБА_3 акціонерного товариства «АрселорМіттал ОСОБА_2 Ріг» на користь ОСОБА_1, зменшити його з 30000 грн. до 10000 (десяти тисяч) грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 05 червня 2018 року.

Головуючий:

Судді: