Справа № 345/4034/17
Провадження № 22-ц/779/690/2018
Головуючий у 1 інстанції Мигович О. М.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів Горейко М.Д., Ясеновенко Л.В.,

секретаря Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про збільшення розміру призначених аліментів на дитину за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 на заочне рішення Калуського міськрайонного суду від 12 лютого 2018 року під головуванням судді Миговича О.М., в м. Калуш,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів. Позовні вимоги мотивувала тим, що ОСОБА_3 є батьком її неповнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з нею та перебуває на її утриманні. Згідно рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 29.12.2011 року з відповідача присуджено аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 400 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. На підставі даного рішення судом видано виконавчий лист № 2-93/2011 від 08.02.2012 року. Не зважаючи на те, що відповідач належним чином не виконує покладені на нього обов'язки щодо сплати аліментів на утримання доньки, проте сума аліментів в розмірі 400 грн. щомісячно є зараз занадто малою для елементарного матеріального забезпечення дочки. Забезпечення дитини повністю здійснюється зусиллями та коштами позивачки, тому ОСОБА_2 вимушена була звернутися до суду із позовом про зміну розміру аліментів та стягувати з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Заочним рішенням Калуського міськрайонного суду від 12 лютого 2018 року позов задоволено.

Змінено розмір аліментів та зобов'язано стягувати із ОСОБА_3, аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно в розмірі 1/4 частини від усіх заробітків, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Стягнення аліментів в зазначеному розмірі розпочато з дня набрання рішенням законної сили.

Виконавчий лист по справі за №2-93/11 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі відкликано.

Стягнуто із ОСОБА_3 640 грн. судового збору в дохід Державної судової адміністрації України.

Не погоджуючись з вищевказаним заочним рішенням представник ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій зазначає, що рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Позивач в своєму позові зазначала, що підставою для звернення її з позовом є те, що на даний час змінилося її матеріальне становище і єдиним джерелом її доходу є соціальна допомога малозабезпеченим сім'ям.

Апелянт вважає, що зазначена позивачем обставина не може бути визначена судом підставою для зміни розміру вже призначених аліментів. З наданих позивачем документів вбачається, що позивач не є особою яка є не працездатною, однак при цьому ніде не працює.

З довідки від 11.10.2017 року виданої Державним центром зайнятості Калуського МРЦЗ, яку позивачка сама додала вбачається, що вона була зареєстрована як безробітна в Калуського МРЦЗ з 22.11.2016 року та знята з реєстрації 03.04.2017 року в зв'язку з порушенням законодавства про зайнятість та соціальне страхування на випадок безробіття щодо сприяння своєму працевлаштуванню протягом останніх трьох місяців у період, за який видається довідка. За таких обставин зрозуміло, що позивач безпідставно не хоче працювати та отримати власний дохід.

Апелянт вважає, що зазначені позивачем в позові обставини зміни матеріального стану є необґрунтованими та такими, що настали внаслідок умисної бездіяльності самої позивачки, яка також зобов'язана нести витрати на утримання дитини в розмірі що не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини певного віку.

Також ОСОБА_3 є пенсіонером за віком та отримує пенсію і не має інших доходів так само як і рухомого та нерухомого майна. Крім того, на його утриманні перебуває інша неповнолітня дитина. Тому стягнення аліментів в розмірі ? частини усіх видів доходів щомісячно є для ОСОБА_3 суттєвою витратою.

ОСОБА_3 також вважає, що він не є біологічним батьком дитини, та про те що запис в графі «батько» свідоцтва про народження дитини внесено його прізвище ім'я та по-батькові йому стало відомо з позовної заяви.

Дані обставини на думку відповідача підтверджують його сумнів в батьківстві відносно ОСОБА_4

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позову.

Позивач та представник апелянта в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином повідомлені про час і місце слухання справи в суді апеляційної інстанції, тому розгляд апеляційної скарги проведено без участі сторін.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 141 Сімейного Кодексу України (далі - СК України) передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з п. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Статтею 182 СК України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» (ВВР, 2017, № 25, ст.291), мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, про що внесено відповідні зміни до ст. 182 СК України.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Так, згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 21.12.2016 року №1801-VІІІ, прожитковий мінімум для дитини віком від 6 років до 18 років з 1 січня 2018 року становить 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень.

Судом встановлено, що сторони по справі є батьками неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.3).

На даний час ОСОБА_4 проживає з позивачкою та перебуває на її повному утриманні.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 29.12.2011 року, яке набрало чинності, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 по 400 гривень щомісячно, починаючи з 21.10.2010 року і до її повноліття (а.с. 4).

Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Тобто, законодавець не обмежує право сторони в справі про зміну розміру аліментів звернутися у суд тільки з підстав зміни матеріального стану чи стану здоров'я, а вказує і на інші випадки передбачені Кодексом. Ці випадки не конкретизуються, однак можна дійти висновку про те, що з часу визначення судом аліментів у розмірі 400 грн. на дитину (2011 рік) економічна ситуація у країні змінилася в бік погіршення матеріального стану багатьох верств населення і аліменти в розмірі 400 грн. на дитину не є достатніми для мінімального забезпечення дитини необхідними речами.

Суд першої інстанції, дослідивши зібрані у справі докази, прийшов до правильного висновку, що дитина проживає разом з матір'ю, і обов'язок по утриманню дитини переважно лежить на позивачці. Безумовно, утримання дітей є обов'язком двох батьків, однак воно не зводиться лише до суми стягуваних аліментів із платника. Це поняття є набагато ширшим, як у матеріальному аспекті (крім сплати аліментів) так і в моральному аспекті (виховання дітей, навчання їхнє дозвілля і т.д.).

Розмір стягуваних з відповідача аліментів по 400 гривень на утримання доньки є нижчим, ніж встановлений законом.

Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України (в редакції, яка діє на час виникнення спірних правовідносин) мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суд обґрунтовано в оскаржуваному рішенні зазначив, що розмір аліментів, які сплачує відповідач на утримання своєї дитини, не забезпечує належного рівня життя дитини, а саме: необхідного харчування, її медичного догляду, лікування, навчання тощо.

З урахуванням матеріального становища відповідача та стану його здоров'я, виходячи з закріплених ч. 9 ст. 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що розмір стягуваних аліментів підлягає збільшенню і визначив його у частці від усіх видів заробітку (доходу) в розмірі ? частки.

Доводи представника апелянта про неможливість сплати аліментів у такій частці не є обґрунтованими, оскільки відповідач та його представник зазначили, що він отримує пенсію, яка є щомісячним доходом, тому у останнього є можливість сплачувати аліменти з постійного доходу.

Оскільки предметом даного спору є збільшення розміру вже призначених іншим рішенням суду аліментів, тому доводи апелянта про його сумніви щодо батьківства по відношенню до дитини, не є предметом дослідження у даній справі і судом відхиляються.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому його слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованості рішення суду і підстав для його скасування з мотивів, наведених у скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 залишити без задоволення, а заочне рішення Калуського міськрайонного суду від 12 лютого 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 05 червня 2018 року.

Судді: І.В. Бойчук

М.Д. Горейко

Л.В. Ясеновенко