Провадження № 22-ц/772/1195/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2018 рокуСправа № 127/24384/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі:

Головуючого судді : Зайцева А.Ю.,

суддів : Панасюка О.С., Шемети Т.М.,

за участю секретаря судового засідання : Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи : Приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання договорів довічного утримання недійсними,

за апеляційною скаргою ОСОБА_7, яка діє в інтересах ОСОБА_4, на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28.03.2018 року, ухвалене у складі судді Антонюка В.В., повний текст рішення складено 30.03.2018 року, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2017 року ОСОБА_3 звернулася у суд з позовом до ОСОБА_4, третя особа Приватний Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання договорів довічного утримання недійсними.

Позов обґрунтовано тим, що 27.03.2017 року між ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, від імені якої діяла ОСОБА_6, укладено два договори довічного утримання, за якими позивач передала у власність відповідача житловий будинок з прибудовами та господарськими будівлями № 127 по вул. Лермонтова у м. Вінниця, загальною площею 114,2 кв. м., та земельну ділянку під № 127 по вул. Лермонтова у м. Вінниця площею 0,0883 га.

Позивач являється інвалідом першої групи по зору з 2004 року, практично повністю сліпа, потребує постійного стороннього догляду. У січні 2017 року позивач отримала перелом кісток та понад два місяці перебувала у гіпсі, практично не могла рухатися, догляд здійснювали сусіди.

У березні 2017 року до будинку позивача навідалась відповідач, яка повідомила, що надаватиме фінансову допомогу, доглядатиме за нею, готуватиме, прибиратиме, буде сплачувати комунальні послуги та надаватиме іншу необхідну допомогу. Оскільки позивач такої допомоги дуже потребувала, то вона погодилася. Відповідач повідомила, що для початку надання допомоги, необхідно оформити на її імя довіреність, саме за таких обставин 27.03.2017 року було укладено оскаржувані договори довічного утримання. Обовязки по догляду, якого потребує позивач інвалід 1 групи, яка не може самостійно пересуватися, даними договорами взагалі не передбачено.

Виходячи з наведеного, положень ст. ст. 229 - 233, 744, 745 ЦК України, ОСОБА_3 просила :

1)визнати недійсними договори довічного утримання укладені 27.03.2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які посвідчені приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_9, зареєстровані у реєстрі за № 748, та № 746;

2)застосувати наслідки недійсності правочинів та визнати за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок з прибудовами та господарськими будівлями № 127 по вул. Лермантова у м. Вінниці, загальною площею 114,2 кв. м. та земельну ділянку під № 127 по вул. Лермантова у м. Вінниці, площею 0,0883 га., кадастровий номер :02:020:0081.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28.03.2018 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір довічного утримання, укладений 27.03.2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрований у реєстрі за № 748.

Визнано недійсним договір довічного утримання, укладений 27.03.2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрований у реєстрі за № 746.

Застосовано наслідки недійсності правочинів та визнано за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок з прибудовами та господарськими будівлями №127 по вул. Лермонтова у м. Вінниці, загальною площею 114,2 кв. м. та земельну ділянку під № 127 по вул. Лермонтова у м. Вінниці, площею 0,0883 га., кадастровий номер :02:020:0081.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що враховуючи, що позивач укладала договори довічного утримання у похилому віці (на момент укладення договору їй було 87 років), членів сім'ї та близьких родичів немає, являється інвалідом першої групи по зору з 2004 року, практично повністю сліпа, потребує постійного стороннього догляду, тому невірно сприйняла обставини, які мали істотне значення, що є підставою для визнання недійсними спірних договорів відповідно до ст. 229 ЦК України. Доказів, які б підтверджували надання допомоги по догляду позивачу відповідачем суду не надано, жодних договорів про надання послуг відповідач з третіми особами не укладала.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_7, яка діє в інтересах ОСОБА_4, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне зясування судом обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Подана апеляційна скарга обґрунтована тим, що договорами довічного утримання не передбачено здійснення догляду позивача, а визначено лише довічне утримання. Зазначає, що договори довічного утримання укладено з додержанням вимог законодавства, нотаріусом було зачитував в голос тексти договорів позивачці та вона була ознайомлена з їх умовами. Судом першої інстанції порушено положення ст. 627 ЦК України щодо положень свободи договору, оскільки догляд позивача спірними договорами не передбачено.

Зазначає, що судом першої інстанції при розгляді справи допущено порушення ст. ст. 2, 3, 10, 12, ч. 5 ст. 263 ЦПК України, не застосовано ст. 8 Загальної декларації прав людини, ст. 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року, ст. ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 41, 129 Конституції України, ст. ст. 321, 627, 745 ЦК України, неправильно застосовано ст. ст. 203, 215, 216, 229, 744, 746 ЦК України.

Посилається на те, що суд першої інстанції не звернув увагу, що в графі «Мені відомо, що пропонований договір довічного утримання передбачає тільки виплату грошей, будь-який догляд набувач за даним договором надавати не зобовязаний» позивач власноручно поставила підпис, що виключає наявність помилки щодо сприйняття прав та обовязків сторін за спірними договорами. Також позивач підписала в паспорті, що після підписання договору вона перестане бути власником квартири, залишаючись її користувачем до кінця свого життя, вона ознайомлена та згодна з кандидатурою набувача за спірним договором ОСОБА_4

Вказує, що п. 8 договору № 746 передбачено, що набувач (відповідач) зобовязується довічно фінансово утримувати відчужувача (позивача), тобто забезпечувати грошовими ресурсами для задоволення її життєвих потреб. У випадку виникнення в майбутньому потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення чи догляду, відчужувач на власний розсуд несе всі ці витрати на ці види забезпечення в межах коштів, отриманих за договором.

Також посилається на те, що в справі відсутні докази того, що позивач зверталася до відповідача з проханням надавати їй саме догляд за договором, а відповідач відмовила у наданні такого догляду.

Ухваленим рішення суду першої інстанції позбавляється відповідач права власності, що є порушенням ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 321 ЦК України.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до п. п. 8, 9 п. 1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2137-VIII від 03.10.2017 року до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується. Справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

За змістом ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Стаття 263 ЦПК України визначає, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України.

У справі встановлено, що 27.03.2017 року між ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4 від імені якої діяла ОСОБА_6 було укладено два договори довічного утримання, за якими Відчужувач передала у власність набувача житловий будинок з прибудовами та господарськими будівлями № 127 по вул. Лермонтова у м. Вінниця, загальною площею 114,2 кв. м., та земельну ділянку під № 127 по вул. Лермонтова у м. Вінниця площею 0,0883 га.

За умовами договору довічного утримання посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_5 зареєстрованого в реєстрі за № 746, набувач зобовязується довічно фінансово утримувати відчужувача, тобто забезпечувати грошовими ресурсами для задоволення її життєвих потреб. Грошове утримання складається зі первинного платежу у розмірі 2000 гривень та щомісячних платежів 350 гривень на місяць. Крім щомісячних платежів набувач зобовязаний оплачувати комунальні послуги за будинок. Набувач зобовязується здійснити поховання відчужувача. Сума щомісячного платежу підлягає індексації. Несвоєчасна сплата індексації не є порушенням істотних умов договору. Відчужувач засвідчує, що визначене сторонами щомісячне грошове утримання є достатнім для матеріального забезпечення відчужувача для задоволення його життєвих потреб та не потребуватиме подальшого перегляду сторонами.

Аналогічні умови містить і договір довічного утримання посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за № 748.

Згідно довідки до акту огляду МСЕК позивач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, являється інвалідом першої групи по зору та потребує стороннього догляду (а. с. 10).

Висновок суду першої інстанції про те, що позивачем доведено наявність правових підстав для визнання оспорюваних правочинів недійсними, колегія суддів вважає обґрунтованим та погоджується із судом першої інстанції.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття ОСОБА_3 фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення останньої під час підпису договорів довічного утримання, суд повинен визначати не тільки за фактом прочитання позивачу змісту договорів, підготовлених нотаріусом, а й з урахуванням дійсних обставин справи (Постанова Верховного Суду у постанові від 28.02.2018 року по справі № 273/175/16-ц , провадження № 61 - 1753 св18), а саме: причин підписання таких договорів позивачем з огляду на те, що позивач є людиною похилого віку (ІНФОРМАЦІЯ_1), інвалідом І групи, після перелому не має змоги самостійно пересуватися, у зв'язку із цим має потребу у догляді й сторонній допомозі.

Надаючи свої пояснення по справі, ОСОБА_3 зазначила, що являється інвалідом І групи по зору і пересувається на інвалідному візку, а відтак потребує постійної сторонньої допомоги. Договори вона дійсно підписала, бо потребувала догляду. Вказані твердження місцевим судом вірно визнано такими, що заслуговують на увагу, враховуючи, що позивач укладала зазначені договори у похилому віці (на момент укладення договору їй було 87 років), членів сім'ї та близьких родичів немає, тому невірно сприйняла обставини, які мали істотне значення

Вказане доводить, що грошова допомога не була визначальною причиною для укладення договорів довічного утримання. На 19 хв. 07 с. відеозапису позивач зауважувала нотаріусу, що їй коштів вистачає, головне щоб за нею дивилися, тому що вона з 2002 року не може підходити до газу, є інвалідом І групи по зору і потребує сторонньої допомоги.

Суд першої інстанції вірно виходив також з того, що доказів, які б підтверджували надання такої допомоги позивачу відповідачем суду не надано, жодних договорів про надання послуг відповідач з третіми особами не укладала.

Згідно ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність, або можливість використання за цільовим призначенням.

Пленум Верховного Суду України у розясненнях, викладених п. 19 постанови N 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику про визнання правочинів недійсними» звертає увагу судів на те, що обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (ст. 229 ЦК) мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивачем доведено наявність помилки щодо розподілу прав та обовязків сторін договорів, що були нею підписані, сприйняття їх як необхідних для отримання постійного догляду та сторонньої допомоги, з огляду на те, що вона являється інвалідом І групи по зору і пересувається на інвалідному візку, а відтак потребує постійної сторонньої допомоги

Аргументи апеляційної скарги про те, що позивачу було належно розяснено нотаріусом природу, умови та наслідків укладення оспорюваних договорів, колегія суддів не вважає такими, що дають правові підстави для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки дії приватного нотаріуса по формальному роз'ясненню обставин і наслідків укладення договору довічного утримання не підтверджують розуміння ОСОБА_3, на час вчинення оспорюваних правочинів, їх наслідків, правової природи та обовязків сторін, враховуючи її вік та фізичний стан.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи апеляційний суд вважає безпідставними, вони не спростовують правильні висновки суду першої інстанції, з якими погоджується також колегія суддів.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що зазначені в апеляційній скарзі аргументи суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Керуючись п. п. 8, 9 п. 1 розділу ХІІІ Перехідних положень, ст. ст. 7, 258 ч.4, 259 ч.1, 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7, яка діє в інтересах ОСОБА_4, залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28.03.2018 року у даній справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий Підпис А. Ю. Зайцев

Судді: Підпис О. С. Панасюк

ОСОБА_10 Шемета

Згідно з оригіналом

Головуючий А. Ю. Зайцев