У Х В А Л А

31 травня 2018 року

м. Київ

справа № 295/16181/16-ц

провадження № 61-19640св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Журавель В.І. (суддя-доповідач), Антоненко Н.О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

треті особи - Орган опіки та піклування Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування Житомирської міської ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Богунського районного суду міста Житомира від 21 грудня 2017 року у складі судді Чішман Л. М. та постанову апеляційного суду Житомирської області від 22 березня 2018 року у складі колегії суддів: Григорусь Н. Й., Галацевич О. М., Микитюк О. Ю.,

встановив:

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, у якому просила розірвати шлюб, укладений з ОСОБА_5, відібрати малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 у відповідача та передати їй, визначити місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом із нею.

У березні 2017 року ОСОБА_5 подав зустрічний позов, в якому з урахуванням уточнень просив визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із ним, встановити порядок участі матері ОСОБА_4 у вихованні та особистому спілкуванні з сином ОСОБА_6: перший та третій тиждень місяця з 09-00 год. суботи до 17-00 год. неділі; половина осінніх, зимових та весняних канікул; 45 днів під час літніх канікул; визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення ним повноліття за постійним місцем проживання батька ОСОБА_5

Обидва позови мотивовані тим, що 24 січня 2009 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладено шлюб, від якого мають двох дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Посилались на те, що їх спільне проживання є неможливим і поновлювати шлюбні відносини не мають наміру. При цьому, вони не можуть дійти згоди щодо місця проживання дітей.

Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 21 грудня 2017 року, залишеним без зміни постановою апеляційного суду Житомирської області від 22 березня первісний позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Розірвано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, зареєстрований 24 січня 2009 року відділом РАЦС Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві.

Визначено місце проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із матір'ю ОСОБА_4

У задоволенні решти вимог ОСОБА_4 та у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Визначаючи місце проживання дітей з матір'ю, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив із того, що це відповідатиме інтересам дітей.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, зокрема статей 6, 9 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 6 Декларації прав дитини, статей 7, 141, 150 СК України, та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині визначення місця проживання неповнолітнього ОСОБА_6 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким визначити місце його проживання разом із батьком.

Скарга аргументована тим, що суди при вирішенні спору не з'ясували фактичних обставин справи, не надали їм належної правової оцінки, у зв'язку з чим ухвалили судові рішення, які не відповідають вимогам закону, не врахували бажання самої дитини проживати разом із батьком.

Судові рішення оскаржуються лише в частині вирішення позовних вимог про визначення місця проживання неповнолітнього ОСОБА_6, в іншій частині судові рішення не оскаржуються, тому в касаційному порядку не переглядаються (частина перша статті 400 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК підставами касаційного оскаржень неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення ні процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про проведення підготовчих дій та обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, колегія суддів встановила відсутність підстав, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України. Тому колегія суддів, з урахуванням категорії та складності справи, призначає справу до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії із п'яти суддів.

Керуючись статтею 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ухвалив:

Справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: Орган опіки та піклування Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування Житомирської міської ради, про розірвання шлюбу, відібрання дитини та визначення місця її проживання та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, треті особи: Орган опіки та піклування Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування Житомирської міської ради, про визначення місця проживання дитини призначити до судового розгляду у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п'яти суддів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н. О.Антоненко

В. І.Крат