Постанова

Іменем України

30 травня 2018 року

м. Київ

справа №2603/11848/13-ц

провадження №61-19816св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя - доповідач),

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

представники позивача: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

відповідач - відкрите акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк»,

представник відповідача - Брайченко ОлександраОлександрівна,

третя особа - приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Угрин Лілія Анатоліївна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 4 липня 2016 року у складі судді Петріщевої І. В. та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 5 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Поливач Л. Д., Вербової І. М., Шахової О. В.,

ВСТАНОВИВ :

У вересні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати виконавчий напис, вчинений 24 жовтня 2008 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Угрин Л. А., таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20 листопада 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 25 лютого 2014 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 травня 2014 року судові рішення залишено без змін.

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 листопада 2013 року.

Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 отримав рекомендований лист із повідомленням про вручення вимоги публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк» про усунення порушень та виселення з житла від 27 січня 2016 року, в якому вимагалося погасити заборгованість за кредитними договорами, укладеними 14 березня 2007 року між публічним акціонерним товариством &quто;ВіЕйБі Банк&qu;В; та ОСОБА_6, ОСОБА_7, з метою уникнення звернення стягнення на належну ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1, яка передана в іпотеку в забезпечення виконання вказаних кредитних договорів.

Заявник вважає, що зазначене свідчить про наявність невиконаного у ОСОБА_1 обов'язку іпотекодавця, а оскільки від дати укладення договору іпотеки і до 27 січня 2016 року ОСОБА_1 вимоги не направлялися, іпотека вважається не припиненою.

Вказані обставини, на думку заявника є нововиявленими та свідчать про незаконність вчиненого 24 жовтня 2008 року виконавчого напису та про неможливість його виконання у зв'язку із порушенням прав ОСОБА_1 та вимог Закону України «Про іпотеку» і чинної на момент його здійснення Інструкції про вчинення нотаріальних дій, а тому є підставами для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 4 липня 2016 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 листопада 2013 року у зв'язку з ново виявленими обставинами відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що зазначена заявником як нововиявлена істотна для справи обставина, не є нововиявленою та істотною для цієї справи обставиною, що не була і не могла бути відома заявнику, тому не є підставою для перегляду рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами. Заявником не було доведено та судом не було виявлено істотних обставин, що існували, але не були йому відомі на час вирішення справи, у звязку із чим заява про перегляд за нововиявленими обставинами задоволенню не підлягає.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 5 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що обставини, на які посилався ОСОБА_1 як на нововиявлені такими не є, оскільки не спростовують фактів, покладених в основу судового рішення та не можуть вплинути на висновки суду змінивши його зміст.

Апеляційний суд дійшов висновку, що обставини, на які посилається заявник як на підставу для перегляду судового рішення у розумінні частини другої статті 361 ЦПК України не є нововиявленими, оскільки перелік підстав для перегляду судового рішення є вичерпним та не підлягає тлумаченню або розширенню. Направлення банком ОСОБА_1 в січні 2016 року вимог про погашення кредитної заборгованості не свідчить про те, що він не був повідомленим про наявність заборгованості за кредитним договором перед вчиненням виконавчого напису нотаріусом.

У касаційній скарзі, поданої у січні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить скасувати ухвали першої та апеляційної інстанцій та постановити нову ухвалу про задоволення заяви.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про дослідження та відтворення технічного запису судових засідань за його участю, що призвело до неможливості встановлення істотних обставин як для розгляду справи в цілому, так і для прийняття рішення про наявність нововиявлених обставин, про які вказано у заяві.

У касаційній скарзі послався на те, що нововиявленою обставиною є недодержання ПАТ «ВіЕйБі Банк» при зверненні до нотаріуса Угрин Л.А. в 2008 році за вчиненням спірного виконавчого напису вимог статті 35 Закону України «Про іпотеку», тобто неповідомлення ОСОБА_1 про заборгованість за кредитними договорами, та намір звернути стягнення на квартиру, і ненадання можливості погасити борг. Доказом існування нововиявлених обставин є вимоги ПАТ «ВіЕйБі Банк» про усунення порушень та виселення з житла, адресовані ОСОБА_1, та направлені йому рекомендованим листом із повідомленням про вручення. Датою встановлення нововиявлених обставин є 01 лютого 2016 року - день отримання ОСОБА_1 вимог ПАТ «ВіЕйБі Банк» про усунення порушень та виселення з житла.

У відзиві на касаційну скаргу, ПАТ «ВіЕйБі Банк» не погодився з її доводами та просив залишити оскаржувані ОСОБА_1 ухвали судів першої та апеляційної інстанції без змін, посилаючись на їх законність і обґрунтованість.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 травня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення

змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

21 квітня 2018 року цивільна справа надійшла до Верховного Суду.

За змістом частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом установлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20 листопада 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25 лютого 2014 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», третя особа: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Угрин Л. А. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 травня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 листопада 2013 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 25 лютого 2014 року залишено без змін.

Вирішуючи даний спір по суті та відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив з повідомлення банком ОСОБА_1 про наявність боргу, необхідність його погашення та про можливе звернення стягнення на іпотечне майно внаслідок неповернення заборгованості, у зв'язку із чим, дійшов висновку про обізнаність ОСОБА_1 про зазначені обставини. Судом було встановлено, що банк мав право розпочинати процедуру звернення стягнення на іпотечне майно, а у державного нотаріуса були передбачені законом підстави для вчинення виконавчого напису.

У якості нововиявленої обставини для перегляду рішення суду першої інстанції, ОСОБА_1, посилається на недодержання ПАТ «ВіЕйБі Банк» при зверненні до нотаріуса у 2008 році за вчиненням спірного виконавчого напису вимог статті 35 Закону України «Про іпотеку», тобто неповідомлення ОСОБА_1 про заборгованість за кредитними договорами, та про намір банку звернути стягнення на квартиру.

Разом з тим, вказані обставини були предметом судового розгляду судом першої інстанції та під час перегляду судового рішення судами апеляційної та касаційної інстанцій.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 361 ЦПК України 2004 року, який був чинним на момент розгляду апеляційним судом заяви про перегляд, підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 361 ЦПК України 2004 року, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмету доказування у справі і можуть вплинути на висновки суду про права і обов'язки осіб, які беруть участь у справі.

Суд має право скасувати судове рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Відмовляючи у задоволенні заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що обставини, на які посилається заявник, не є нововиявленими в розумінні положень статті 361 ЦПК України 2004 року, оскільки на момент вирішення спору були предметом судового розгляду. Обставини щодо повідомлення ОСОБА_1 про заборгованість за кредитними договорами та про намір банку звернути стягнення на квартиру були предметом дослідження в судах першої, апеляційної та касаційної інстанції під час вирішення спору по суті, а направлення банком ОСОБА_1 у січні 2016 року вимог про погашення кредитної заборгованості не свідчить про те, що останній не був повідомленим про наявність заборгованості за кредитними договором перед вчиненням виконавчого напису нотаріусом, і така обставина не є нововиявленою в розумінні статті 361 ЦПК України 2004 року, а фактично є новою.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та встановлення обставин, які на думку заявника мають істотне значення для вирішення справи.

Разом із тим, ці доводи не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанції щодо неможливості віднесення обставин, на які посилається заявник до категорії нововиявлених, оскільки останній посилається на необхідність дослідження і переоцінки фактів, які існували на момент ухвалення рішення і перевірялись судом, а також на обставини, які виникли після ухвалення рішення, що унеможливлює його перегляд за правилами статті 361 ЦПК України 2004 року.

Доводи касаційної скарги щодо відмови судом першої інстанції у задоволенні клопотання про дослідження та відтворення технічного запису судових засідань за участю ОСОБА_1 на висновки судів попередніх інстанцій, викладених в оскаржуваних ухвалах, не впливають.

Аргументи касаційної скарги є аналогічними доводам апеляційної скарги, які належним чином перевірені в ході апеляційного розгляду справи та висновки щодо яких обґрунтовано викладено в мотивувальній частині постановленої апеляційним судом ухвали, в тому числі і щодо доводів про щодо відмови судом першої інстанції у задоволенні клопотання про дослідження та відтворення технічного запису.

Згідно статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 4 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 5 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

І. М.Фаловська