ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/1393/17
"01" червня 2018 р. смт. Петриківка
Петриківський районний суд Дніпропетровської області в складі головуючого судді Караула О.А., за участю секретаря судового засідання Дудки В.В., розглянувши в смт Петриківка у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,-
18.12.2017 року до Петриківського районного суду Дніпропетровської області надійшов вказаний позов від ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.
Позивач вказав, що він є власником будинку № 58-а по вул. Тургенєва в с. Мала Петриківка Петриківського району Дніпропетровської області, що підтверджує відповідним договором дарування посвідченим Петриківською держнотконторою за № 1447.
У листопаді 2014 року син позивача ОСОБА_3 почав проживати однією сімєю, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу із ОСОБА_2, тобто відповідачем у справі. Пара мала намір зареєструвати шлюб, з огляду на що позивач зареєстрував відповідача у своєму будинку.
Наразі відповідач не проживає за місцем реєстрації більше шести місяців, а саме з лютого 2015 року, на доказ чого надано акт обстеження проживання від 13.12.2017 року. З реєстрації за власним бажанням відповідач не знімається, отже вирішити це питання у позасудовому порядку сторонам не вдалося.
Вказані обставини перешкоджають власнику житла вільно розпоряджатися своїм майном. ОСОБА_1 не має змоги оформити субсидію на оплату комунальних послуг, оскільки в дохід сімї необхідно зарахувати доходи відповідача, який фактично у вказаному вище будинку не проживає.
На основі викладеного позивач просить суд визнати відповідача такою особою, що втратила право на користування житловим будинком № 58-а по вул. Тургенєва в с. Мала Петриківка Петриківського району Дніпропетровської області.
Позивач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду заяву у якій просить розгляд справи проводити без його участі, призначити справу до судового розгляду, який проводити без його участі. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить їх задовольнити, проти заочного рішення у справі не заперечує. Витрати по сплаті судового збору залишити за позивачем.
Відповідач повторно в судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджено поштовим відправленням, яке було повернуто до суду з довідкою «за закінченням встановленого строку зберігання». Заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, причини неявки суду невідомі, у визначений в ухвалі про відкриття провадження строк відзиву не подано.
На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.
Частиною 4 ст. 223 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
З огляду на викладене вище та враховуючи вимоги ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання не зявився в судове засідання без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.
Жодних доказів, які б спростовували зазначені вище обставини, відповідачем до суду не надано.
Всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню через наступне.
Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Позивачу ОСОБА_1 належить житловий будинок, що розташований в селі Червонопартизанському Петриківського району Дніпропетровської області по вул. Тургенєва, № 58а, що підтверджено копією договору дарування житлового будинку посвідченого державним нотаріусом Петриківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області ОСОБА_4 від 14.08.1998 року та зареєстровано в реєстрі за № 1445.
Також, позивачем додано копію договору дарування земельної ділянки, яка розташована за адресою: с. Червонопартизанське Петриківського району Дніпропетровської області, вул. Тургенєва, 58а, Петриківська селищна Рада народних депутатів Петриківського району Дніпропетровської області, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, посвідчений державним нотаріусом Петриківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області ОСОБА_4 від 14.08.1998 року та зареєстрований в реєстрі за № 1447.
На підставі Постанови ВРУ за № 1037-УІІІ від 17.03.2016 року відповідно до п. 29 ч. 1 ст. 85 Конституції України, п. 8 ст. 7 ЗУ «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки», с. Червонопартизанське Петриківської селищної ради Петриківського району перейменовано на с. Мала Петриківка.
Позивач додав до позовної заяви ОСОБА_5 обстеження проживання ОСОБА_1, складений 13.12.2017 року депутатом від виборчого округу № 16 ОСОБА_6, яким проведено обстеження проживання позивача за адресою: вул. Тургенєва, 58а в с. Мала Петриківка Петриківського району Дніпропетровської області та встановлено, що відповідач зареєстрований у вказаному будинку, однак фактично не проживає в ньому з 01.02.2015 року, що також підтверджено свідченнями сусідів ОСОБА_7 та ОСОБА_8
Розглядаючи позовні вимоги, суд виходить із наступного.
Відповідно до статей 316, 317 Цивільного Кодексу України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Право власності є непорушним, що визначено ч. 1 ст. 321 ЦК України.
Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців
За правилами ст. 72 ЖК України визнання особи, яка втратила право на користування житловим приміщенням внаслідок відсутності особи більш встановлених строків здійснюється в судовому порядку.
З огляду на викладене, враховуючи, що позивач є власником житлового будинку, у якому зареєстрований відповідач, який там фактично не проживає понад шість місяців, що вказана обставина створює перешкоди для власника житла вільно розпоряджатися своїм майном, суд приходить до переконання про обґрунтованість позовних вимог, що дає суду підстави за правилами ст. 72 ЖК України визнати відповідача особою, яка втратила право на користування зазначеним вище житловим будинком.
Вирішуючи питання про судовий збір, суд виходить із того, що позивач, при зверненні до суду із позовом, сплатив судовий збір в повному обсязі, та виразив бажання виражено бажання не стягувати суму судового збору з відповідача, у звязку із чим суд вважає за доцільне витрати, по сплаті судового збору, залишити за позивачем.
Керуючись статтями 71, 72 ЖК України, ст. ст. 29, 316, 317, 321, 391 ЦК України, 4, 80, 81, 141, 263-265, 280 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням задовольнити.
Судові витрати по сплаті судового збору залишити за позивачем.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Петриківський районний суд Дніпропетровської області.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому позовного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: ОСОБА_9