Постанова

Іменем України

21 травня 2018 року

м. Київ

справа № 199/1446/16-ц

провадження № 61-21006св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: ЖуравельВ. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

третя особа - Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2016 року у складі судді Скрипника О. Г. та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Пономарь З. М., Баранніка О. П., Посунся Н. Є.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа: Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора, у якому просив визнати недійсною відмову від прийняття спадщини, застосувати наслідки її недійсності.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його дружина ОСОБА_6, після смерті якої відкрилася спадщина на 1/4 частиниквартири АДРЕСА_1

Зазначає, що він та відповідач ОСОБА_5, яка є дочкою померлої, є спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_6

Відповідач ОСОБА_5 спадщину прийняла.

03 вересня 2008 року він подав до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори заяву про відмову від своєї частки у спадщині на користь ОСОБА_5

Зазначає, що у нього, як і у інших спадкоємців виникло право на спадкування, оскільки до дня смерті ОСОБА_6 він разом з нею проживав та був зареєстрований в одному житловому приміщенні. Видача свідоцтва про правона спадщину строком не обмежена, а тому намірів звертатися до нотаріальної контри із заявою про прийняття спадщини чи про відмову від прийняття спадщини не мав.

За пропозицією відповідача він з'явився до Четвертої державної нотаріальної контори з питання отримання консультації та написав державному нотаріусу заяву, проте не знав, що таказаява є відмовою від спадщини.

Зазначає, що написання заяви про відмову від спадщини не відповідало його внутрішній волі та намірам, він помилявся щодо дійсних обставин справи.

Крім того, відмова від спадщини поставила його у вкрай невигідні умови.Просив позов задовольнити та поновити позовну давність.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори при прийнятті заяви ОСОБА_4 про відмову від прийняття спадщини було роз'яснено юридичні наслідки такої відмови, що свідчить про обізнаність позивача зі своїми спадковими правами як на прийняття спадщини, так і на відмову від неї. Доказів того, що вказана заява була складена внаслідок помилки позивачем не надано. Також ОСОБА_4 пропущено позовну даність.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2016 року рішення суду першої інстанції змінено в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову.

Змінюючи рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2016 року, суд апеляційної інстанції виходив із того, що сплив позовної давності є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову, а тому такий висновок слід виключити з мотивувальної частини рішення.

У березні 2017 року ОСОБА_4 подав касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив судові рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Касаційна скарга мотивована тим, що складаючи заяву про відмову від прийняття спадщини, позивач вважав, що така заява стосується майнових прав відносно квартири ОСОБА_5 Фраза у заяві про роз'яснення змісту такої заяви надрукована письмово, а не написана ним особисто, що є формальністю. Крім того, свідок у справі - державний нотаріус Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори не з'явилась у судові засідання для дачі показань та не повідомила про причини своєї неявки. Показання даного свідка є вагомими та важливими для правильного вирішення справи. Вважає, що слід застосувати до державного нотаріуса відповідальність, встановлену законом за ненадання показань як свідком, а не третьої особи у справі.

У травні 2017 року ОСОБА_5 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_4, у яких просила касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення без змін.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу № 199/1446/16-ц 25 квітня 2018 року передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суди встановили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6, після смерті якої відкрилась спадщина на 1/4 частини квартири АДРЕСА_1.

03 вересня 2008 року позивач звернувся до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про відмову від спадщини, яка залишилася після смерті дружини на користь відповідача ОСОБА_5

20 жовтня 2015 року до Четвертої державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину звернулася ОСОБА_5, проте державним нотаріусом у видачі свідоцтва було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на квартиру.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду від 10 березня 2016 року, яке набрало законної сили, за ОСОБА_5 визнано право власності на 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смертіОСОБА_6

У частині третій статті 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до частини першої статті 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» судам роз'яснено, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Згідно із частинами першою, п'ятою і шостою статті 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною.

Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

Правом на відкликання заяви про відмову від прийняття спадщини ОСОБА_4 не скористався. Помилка внаслідок власного недбальства, не знання закону, неправильного його тлумачення не є підставою для визнання правочину недійсним, а тому правильним є висновок судів про відсутність підстав для задоволення позову.

Агрументи касаційної скарги про те, що у судовому засіданні не було допитано державного нотаріуса Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори саме як свідка, а не в якості третьої особи для дачі показань, колегія суддів відхиляє.

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК УКраїни (у редакції, діючій на момент вчинення процесуальної дії) суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Державному ноатріусу Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори направлялись судові повістки про виклик у судове засідання, проте примусовий привід свідка у судове засідання нормами ЦПК України не передбачений.

Інші доводи касаційної скарги також не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2016 року в незміненій при апеляційному перегляді частині та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2016 року без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2016 року в незміненій при апеляційному перегляді частині та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н.О. Антоненко

В.І. Крат