Провадження № 2/235/737/18
Справа № 235/877/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2018 року м.Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

в складі: головуючого судді Хмельової С.М.

за участю секретаря судового засідання Соловйової М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду №7 м. Покровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 господарства «ОСОБА_3С.» про розірвання договору оренди земельної ділянки,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Красноармійського міськрайонного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 господарства «ОСОБА_3С.» про розірвання договору оренди земельної ділянки.

Позивач обґрунтував позовні вимоги тим, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія ЯЕ № 711152, виданого «04» липня 2008 року на підставі Розпорядження Красноармійської райдержадміністрації від «25» жовтня 2007 року, за № 611, йому належить на праві приватної власності, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельна ділянка площею 5,7125 га, що розташована на території Сергіївської сільської ради Донецької області.

Вищевказану земельну ділянку позивач, згідно договору оренди землі б/н укладеного «04» серпня 2008 року та зареєстрованого «04» серпня 2008 року Красноармійським регіональним відділом Донецької регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» за № 64 (надалі договір оренди землі), передав в оренду строком на пять років ОСОБА_2 господарству «ОСОБА_3С» (далі - відповідач).

«14» грудня 2011 року між ними було укладено додаткову угоду до договору оренди згідно з якою строк оренди земельної ділянки збільшився з пяти років до пятнадцяти років. Додаткова угода зареєстрована відділом Держкомзему України у Красноармійському району «14» грудня 2011 року за № 00204.

Нормами ст. 792 Цивільного кодексу України (далі - ЦКУ) передбачено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до п. 9 та 11 Договору оренди землі відповідач зобовязався протягом строку дії договору за кожен рік користування земельною ділянкою сплачувати 1,5% від нормативної грошової оцінки даної земельної ділянки, визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, не пізніше 15 листопада кожного року. В 2008 році нормативна грошова оцінка земельної ділянки з урахуванням коефіцієнта індексації 2,623, становила 78839,19 грн, а отже розмір орендної плати за умовами договору оренди землі в 2008 році склав 1158,59 грн.

Згідно додатковій угоді п.9 договору було викладено в іншій редакції «Орендна плата вноситься орендарем у формі та у розмірах: 2820 грн».

Згідно п.10 Договору оренди «Обчислення орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням індексації».

Для вирішення цього питання 28.11.2017р. звернувся до відповідача з листом, в якому пропонував йому переглянути розмір орендної плати з врахуванням нормативної грошової оцінки землі та норм діючого законодавства, щодо розміру орендної плати.

Згідно даних Держгеокадастру України коефіцієнти індексації нормативної грошової оцінки земель становлять: 1996 рік - 1,703, 1997 рік - 1,059, 1998 рік - 1,006, 1999 рік - 1,127, 2000 рік - 1,182, 2001 рік - 1,02, 2005 рік - 1,035, 2007 рік - 1,028, 2008 рік - 1,152, 2009 рік -1,059, 2010 рік - 1,0, 2011 рік - 1,0, 2012 рік - 1,0, 2013 рік - 1,0, 2014 рік - 1,249, 2015 рік - 1,433 (крім сільськогосподарських угідь) та 1,2 для сільськогосподарських угідь (рілля, перелоги, сіножаті, пасовища, багаторічні насадження). Нормативна грошова оцінка земель за 2002, 2003, 2004 та 2006 роки не індексувалася. Значення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки сільськогосподарських угідь (ріллі, багаторічних насаджень, сіножатей, пасовищ та перелогів) за 2016 рік становить 1,0, для земель несільськогосподарського призначення -1,06.

Відповідно до пункту 8 підрозділу 6 Перехідних положень Податкового кодексу України (в редакції Закону України від 20.12.2016 № 1791 -VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році») встановлено, що індекс споживчих цін за 2016 рік, що використовується для визначення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, застосовується із значенням: для сільськогосподарських угідь (ріллі, багаторічних насаджень,

сіножатей, пасовищ та перелогів)- 100 відсотків; для земель несільськогосподарського

призначення - 106 відсотків.

Крім цього відповідно до п. 288.1 ст. 288 ПКУ підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу:

-не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки;

-не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

Крім цього 03.01.2018 року позивач направив відповідачу проект додаткової угоди до договору.

Відповіді на свій лист так і не отримав.

Але, незважаючи на приписи чинного законодавства України та на умови Договору оренди, відповідач не виявив доброї волі для вирішення цього спору у позасудовому порядку.

На підставі ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірвано за рішенням суду в разі невиконання сторонами обовязків, передбачених ст. ст. 24, 25 Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Відповідно до ч. 1. ст. 2 Закону України «Про оренду землі» до інших законодавчих актів, що регулюють відносини щодо оренди земельної ділянки відносяться положення Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушення зобовязань, а саме його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання, є підставою для розірвання договору

Загальною умовою виконання цивільно - правових зобовязань, відповідно до ст.526 ЦК України, встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно п. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду

Позивач просить суд розірвати договір оренди землі, укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 господарством «ОСОБА_3С.» та зареєстрований «04» серпня 2008 року Красноармійським регіональним відділом Донецької регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» за № 64.

Позивач до судового засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 господарства «ОСОБА_3С.» до судового не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Проти позовних вимог заперечує на підставах визначених у відзиві.

Між ОСОБА_1 та ФГ "ОСОБА_3С." дійсно укладено договір оренди земельної ділянки.

У відзиві на позов представник відповідача зазначив, що договір оренди укладено у 2008 році та у цьому ж році зареєстрований Красноармійським регіональним відділом Донецької регіональної філії державного підприємства "Цент державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам".

Відповідно до умов цього договору, п. 5, нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 78 839, 19 гривень, а відповідно до п. 9 цього договору оренда плата складала 1,5% від нормативної грошової оцінки землі та 1182,59 гривень на цю саму суму розраховував ОСОБА_1 при укладенні договору оренди земельної ділянки.

У час укладення цього договору яких би то претензій та побажань ОСОБА_1 не висказував та не мав, та у 2011 році, за ініціативою ФГ «Горбенко» було укладено додаткову угоду до договору. ОСОБА_1 також не мав яких би то претензій при переукладенні договору оренди землі.

Згідно додаткової угоди від 14.12.2011 року розмір орендної плати збільшився, по суті розміру орендної плати до 3% від нормативної грошової оцінки землі та 2820 гривень.

Саме на цю суму орендної плати розраховував ОСОБА_1 при укладанні додаткової угоди майже до 2017 року.

Тобто в період з 2008 року по 2017 року ОСОБА_1 не направляв яких би то претензій до ФГ «ОСОБА_3С.» та не бажав розірвати договор оренди землі, його все влаштовувало, та за цей час ФГ «ОСОБА_3С.» виплатило наступні суми у вигляді орендної плати:

-за 2008 рік - 1126,50 гривень;

-за 2009 рік - 1792,00 гривень;

-за 2010 рік - 2659,00 гривень;

-за 2011 рік - 3000,00 гривень;

-за 2012 рік - 5268,00 гривень

-за 2013 рік - 5268,00 гривень;

-за 2014 рік - 5268,00 гривень;

-за 2015 рік - 6187,16 гривень;

-за 2016 рік - 9899,54 гривень;

-за2017 рік - 19875,78гривень.

У 2017 році, а саме у листопаді 2017 року ОСОБА_1 дійсно направив листа з підписом, який відрізняється між тим, який мається у договорі оренди земельної ділянки та у самому позові.

У цьому листі ОСОБА_1 вимагав переглянути розмір орендної плати за землю та привести її розмір до розміру відповідно діючого законодавства та провести перерахунки по оренді із рахунку 12% від нормативної грошової оцінки землі.

26.02.2018 року ОСОБА_1 направив додаткову угоду та просив розглянути цю додаткову угоду. Як йдеться з додаткової угоди ОСОБА_1 просив змінити:

п. 5 договору та збільшити цифру нормативної грошової оцінки землі до 144 275, 72 гривень;

п. 9 договору та збільшити розмір орендної плати до 12 % від нормативної грошової оцінки землі

п. 10 договору з редакцією про те що розмір орендної плати обчислюється за всіма коефіцієнтами.

Саме це було предметом переписки між ФГ "ОСОБА_3С." та ОСОБА_1

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про оренду землі": зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін, у разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Тобто, у разі не отримання згоди між ФГ "ОСОБА_3С." та ОСОБА_1, у цьому разі необхідно подавати позов не про розірвання договору оренди землі, а про зміну умов договору, де в судовому порядку можливо було б і змінити ті умови про які вказує ОСОБА_1

Всупереч цієї статті ОСОБА_1 подає саме позов про розірвання договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до статті 32 Закону України "Про оренду землі" на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обовязків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження обєкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Жодної підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки позивач не вказав. Спір про внесення змін до умов договору не може бути підставою для розірвання договору, тому з цих підстав і не можливо розірвати договір, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Діюче законодавство України не передбачає односторонньої відмови від договору. А зміна договору є самостійною підставою для позову до суду.

Представник відповідача у відзиві просить відмовити у задоволенні позову.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та зміст спірних правовідносини,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія НОМЕР_2, виданого 4 липня 2008 року на підставі Розпорядження Красноармійської райдержадміністрації від 25.10.2007 року, за № 611, ОСОБА_4 належить на праві приватної власності, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельна ділянка площею 5,7125 га, що розташована на території Сергіївської сільської ради Донецької області (а.с.6).

ОСОБА_1 земельну ділянку згідно договору оренди землі б/н, укладеного 4.08.2008 року та зареєстрованого 04.08.2008 року Красноармійським районним відділом Донецької регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» за № 64 (надалі договір оренди землі) передаів в оренду строком на п'ять років ОСОБА_2 господарству «ОСОБА_3 (а.с.7-8).

14 грудня 2011 року між ними укладено додаткову угоду до договору оренди, згідно з якою строк оренди земельної ділянки збільшився з п'яти років до п'ятнадцяти років. Додаткова угода зареєстрована відділом Держкомзему України у Красноармійському району 14 грудня 2011 року за № 00204 (а.с.9).

Нормами ст. 792 ЦК України передбачено, що за договором одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до п. 9 та 11 Договору оренди землі відповідач зобов'язався протягом строку дії договору за кожен рік користування земельною ділянкою сплачувати 1,5 % від нормативної оцінки даної земельної ділянки, визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, не пізніше 15 листопада кожного року.

Згідно додатковій угоді п. 9 договору було викладено в іншій редакції «Орендна плата вноситься орендарем у формі та у розмірах 2820 грн.».

Звертаючись з позовом до суду, позивач посилалась на те, що договір оренди земельної ділянки має бути розірваний з підстав того, що відповідач не погодився на його проект додаткової угоди про збільшення розміру орендної плати, порушенням відповідачем договору щодо виплати орендної плати з урахуванням індексу інфляції.

Згідно з ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема Земельним Кодексом України, Законом України «Про оренду землі».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі» визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Положеннями ч. 1 ст. 16 вказаного Закону передбачено, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Відповідно до ст.32 Закону України "Про оренду землі" на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Згідно ч. 1, ч. 8 ст. 39 Земельного кодексу України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом.

Згідно ч. 1 ст. 626, ст. ст. 629, 651, 654 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Як вбачається із матеріалів справи, п. 38 оспорюваного Договору оренди земельної ділянки передбачено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін, за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором. Розірвання договору оренди землі в одностороньому порядку не допускається. Умовою розірвання договору в односторонньому порядку є рішення суду.

Відповідно до довідки № 53 від 12.03.2018 року ОСОБА_2 господарством «ОСОБА_3С.» на підставі договору оренди земельної ділянки ОСОБА_1 нараховувалась та виплачувалась орендна плата в наступних розмірах: 2008 рік- 1126,50грн, 2009 рік - 1792,00 грн, в 2010 році - 2659,00 грн, в 2011 році - 3000,00 грн, в 2012 році - 5268,00 грн, в 2013 році - 5268,00 грн, в 2014 році - 5268,00 грн, в 2015 році - 6187,16 грн, в 2016 році - 9899,54 грн, в 2017 році - 19875,78 грн (а.с.27).

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані , оскільки не доведено факту порушення відповідачем п.9 Договору оренди земельної ділянки щодо порушення строків виплати орендної плати та не доведено факту несплати орендної плати з урахуванням індексу інфляції.

Позивачем на адресу відповідача ФГ «ОСОБА_3С.» 03.01.2018 року був направлений проект додаткової угоди, відповідно до якого він пропонував пункт 9 Договору викласти в наступній редакції: «орендна плата складає 12% від нормативної грошової оцінки - 17313,09 грн.» (а.с. 12), зазначений проект був отриманий відповідачем 10.01.2018 року (а.с. 13), та був залишений без відповіді.

Відповідно до п. 36 Договору оренди зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін, у разі не досягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв'язується у судовому порядку.

Але позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом не про зміну умов договору, а про його розірвання. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_5 до ОСОБА_2 господарства «ОСОБА_3С.» про розірвання договору оренди земельної ділянки.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що в задоволенні позову суд відмовляє, то судовий збір покладається на позивача, який сплачений при зверненні до суду (а.с. 1).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 96, 141 Земельного Кодексу України, ст. ст. 626, 629, 651, 654 ЦК України, ст.ст. 77-81, 141, 259, 263-268 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 господарства «ОСОБА_3С.» про розірвання договору оренди земельної ділянки, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

В судовому засіданні 30 травня 2018 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення, повний текст рішення виготовлено 04.06.2018р.

Позивач: ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_1. Адреса проживання: 85333, Донецька область, Покровський район, село Сергіївка, вулиця Центральна, 13. РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач: Фермерське господарство «ОСОБА_3С.». Адреса: 85333, Донецька область, Покровський район, вулиця Поштова, будинок 36. Код .

Суддя С.М.Хмельова