Справа № 2п-625
Провадження №22-ц/772/849/2018
Головуючий у суді першої інстанції Мацюк Г.О.
Доповідач Сало Т. Б.
УХВАЛА

12 червня 2018 рокуСправа № 2п-625м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Зайцева А.Ю., Ковальчука О.В., секретар - Кирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 12 вересня 2007 року, ухваленого під головуванням судді Мацюка Г.О. у приміщенні суду м. Погребище (дата складення повного тексту невідома) у справі за позовом ОСОБА_3 до Плисківської сільської ради Вінницької області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, -

встановив:

У серпні 2007 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом, в якому, відповідно до уточнених вимог, просив визнати за ним право в порядку спадкування за законом на земельну частку (пай) в розмірі 2,44 в умовних кадастрових гектарах у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Плисківське» с. Плисків Погребищенського району Вінницької області, яка належала спадкодавцю ОСОБА_4 на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1, виданого Погребищенською районною державною адміністрацією 27 грудня 1996 року.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла бабуся позивача - ОСОБА_4. Після її смерті відкрилась спадщина на майно, в т.ч. земельний пай. ОСОБА_3 фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, однак свідоцтво, у визначений законом строк, не отримав. Інших спадкоємців, які мають право на обов'язкову частку у спадковому майні немає.

Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 12 вересня 2007 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право в порядку спадкування за законом на земельну частку (пай) в розмірі 2,44 в умовних кадастрових гектарах у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Плисківське» с. Плисків Погребищенського району Вінницької області, яка належала спадкодавцю ОСОБА_4 на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1, виданого Погребищенською районною державною адміністрацією 27 грудня 1996 року.

Дізнавшись про таке рішення суду, особа, яка не брала участі у справі, ОСОБА_2, подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позову.

Скаргу мотивовано тим, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та неповно з'ясував усі фактичні обставини справи, зокрема, не врахував, що ОСОБА_4 є матір'ю ОСОБА_2, і матір позивача на даний час є живою.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до наступних висновків.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом ч. 3 ст. 362 ЦПК України, апеляційний суд закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки такої особи не вирішувалося.

Судом встановлено, що 31 січня 1999 року, у віці 77 років померла ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с. 11).

Відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай), серії НОМЕР_1, виданого Погребищенською районною державною адміністрацією 27 грудня 1996 року, ОСОБА_4, на підставі рішення Погребищенської районної державної адміністрації від 9 жовтня 1996 року № 237, належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Плисківське», в розмірі 2,44 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (а.с. 10).

Свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_2, виданим 10 липня 1979 року, підтверджується, що батьками позивача - ОСОБА_3, є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (дівоче прізвище - ОСОБА_4) (а.с. 8-9).

Судом першої інстанції встановлено, що померла ОСОБА_4 була бабусею позивача, що не заперечувалось апелянтом.

Згідно з пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини і громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано в главах 1, 2 розділу V ЦПК України, де врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

За змістом зазначеної статті право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається у несприятливих для них наслідках.

Отже, при апеляційному розгляді слід встановити чи впливає прийняте по справі рішення будь-яким чином на права, обов'язки, свободи особи, що подає апеляційну скаргу.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує, що померла ОСОБА_4 була її матір'ю, а позивачу - бабусею, а тому, враховуючи черговість спадкування за законом, передбачену ст. 1258 ЦК України, вона мала першочергове право на оформлення спадщини після смерті матері.

Однак, на підтвердження доводів апеляційної скарги, ОСОБА_2 надала свідоцтво про народження, серії НОМЕР_4 від 31 грудня 1948 року, відповідно до якого батьками ОСОБА_7 (апелянта), ІНФОРМАЦІЯ_1, є: ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (а.с.27).

Отже, матір'ю ОСОБА_2, відповідно до свідоцтва про народження є ОСОБА_9, тоді як спадкодавцем по справі є ОСОБА_4.

Таким чином, факт родинних зв'язків між апелянтом та спадкодавцем не підтверджується, а отже, не доведено факту, що оскаржуваним рішенням вирішено питання про права, свободи та (або) обов'язкиОСОБА_2, як спадкоємця, в зв'язку з чим вона не має право на апеляційне оскарження рішення.

На думку апеляційного суду, в даному випадку ОСОБА_2 в судовому порядку слід встановити факт родинних зв'язків зі спадкодавцем, і в разі доведення родинних стосунків із спадкодавцем, ОСОБА_2 набуде права на оскарження рішення суду першої інстанції, яким вирішена доля спадкового майна після смерті ОСОБА_4.

Представник апелянта не надав суду жодного доказу, який би підтвердив вказаний факт, тому апеляційний суд позбавлений можливості зробити беззаперечні висновки з приводу цього питання.

Крім цього, відповідно до вимог ст. 527 ЦК УРСР, який діяв на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Апелянт стверджує , що вона є спадкоємцем першої черги за законом.

В розумінні ст. 548 ЦК УРСР спадкоємцем є особа, яка прийняла спадщину - для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину в двох випадках: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном та якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

ОСОБА_4 померла 31 січня 1999 року.

Апелянт, вважаючи себе спадкоємцем, не надала суду жодного доказу, який би стверджував про прийняття нею спадщини після померлої ОСОБА_4, як шляхом вступу в управління або володінням спадковим майном, так і шляхом подання нею заяви до державної нотаріальної контори відповідної заяви.

Представник апелянта в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_2 не подавала до нотаріальної контори відповідних заяв з метою прийняття спадщини, а лише має намір вчинити такі дії. До суду із заявами про надання додаткового строку для прийняття спадщини апелянт з часу смерті матері не звертався.

З доказів, які є матеріалах справи, можна зробити певні припущення про родинні стосунки між спадкодавцем, позивачем та апелянтом, однак, відповідно до п .6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Враховуючи дві вищеописаних обставини, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що в силу вимог статі 352 ЦПК України, ОСОБА_2 не має права оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції, так як вона не довела того, що оскаржуваним рішенням порушуються її права, як спадкоємця.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки такої особи не вирішувалося.

Керуючись ст. ст. 260, 261, 362, 367, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ухвалив:

Закрити апеляційне провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до Плисківської сільської ради Вінницької області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_2 на рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 12 вересня 2007 року.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Т.Б. Сало

Судді: А.Ю. Зайцев

О.В. Ковальчук

Згідно з оригіналом:

Суддя: Т.Б. Сало