Справа № 464/5457/17 Головуючий у 1 інстанції: Рудаков Д.І.
Провадження № 22-ц/783/819/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Ессафі Абукасем на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 14 лютого 2018 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулась з позовом до Ессафі Абукасем про розірвання шлюбу, зареєстрованого 03 вересня 2016 року Львівський міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 2563 від 03 вересня 2016 року.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено, розірвано шлюб між ОСОБА_2 та Ессафі Абукасем, укладений 03 вересня 2016 року та зареєстрований Львівський міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 2563 від 03 вересня 2016 року. Стягнуто з Ессафі Абукасем на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп.

Рішення судув апеляційному порядку оскаржив Ессафі Абукасем,вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували відсутність між сторонами шлюбних відносин і того, що зберегти сімейні відносини неможливо. Крім цього, позивач на жодне судове засідання не зявлялась та жодних особистих пояснень з приводу обставин справи не надала. З вищенаведених підстав апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що сімя сторін розпалася, примирення між ними неможливе, термін, наданий сторонам для примирення, не змінив їхні відносини, а тому шлюб підлягає розірванню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім»ї.

Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Виходячи із змісту ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства (ст. 111 СК України).

Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до змісту п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Судом першої інстанції встановлено, що громадянин ОСОБА_3 Мароко, Ессафі Абукасем, та громадянка України, ОСОБА_2, 03 вересня 2016 року, уклали шлюб, який зареєстрований Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про що складено відповідний актовий запис № 2563, що підтверджено повторним свідоцтвом про шлюбу серії І-СГ № 319605.

Судом також встановлено, що позивачка та відповідача міцної сім'ї не створили, вони не підтримують шлюбних відносин, у звязку із чим такі фактично припинились; спільне господарство не ведуть та проживають окремо.

З ухвали суду від 14.11.2017 року вбачається, що за клопотанням відповідача судом надавався сторонам термін для примирення три місяці, однак наданий судом термін для примирення не змінив їхні відносини, позивачка від позову не відмовилася.

Встановивши, що розлад в сімї носить стійкий характер, сторони припинили подружні стосунки, втратили один до одного почуття любові, сімя існує формально, така фактично не існує, і примирення між сторонами неможливе, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки, збереження шлюбу є неможливим, що є підставами для задоволення позову про розірвання шлюбу між ними.

Доводи апелянта про те, що судом не вживалися заходи для примирення сторін спростовується ухвалою суду першої інстанції від 14.11.2017 року, який враховуючи клопотання відповідачки, постановив ухвалу, якою надав сторонам термін на примирення три місяці, однак термін для примирення, наданий судом сторонам, не змінив їх відносин, вони не відновили шлюбні стосунки та спілкування між собою,

Судом першої інстанції було враховано бажання відповідача щодо примирення, його бажання зберегти сім»ю, задоволено клопотання відповідача про надання терміну на примирення.

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, повно та всебічно з»ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини пред»явлення позову про розірвання шлюбу, обставини подружнього життя, суд першої інстанції вірно виходив з того, що сторони не підтримують подружніх відносин тривалий час, позивачка категорично не бажає їх поновлювати, подальше сімейне життя подружжя і примирення неможливе та шлюб існує формально, і на думку колегії суддів за таких обставин у суду першої інстанції були підстави дійти висновку, що сім'я розпалась і примирення між сторонами неможливе.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про підставність позову, оскільки справа перебувала у провадженні суду першої інстанції з 14.08.2017 року, сторонам надавався три місяці на примирення, після закінчення якого відносини сторін не змінилися, відносини сторін не змінилися і після ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення, і за час перебування справи у провадженні апеляційного суду.

Колегія суддів вважає рішення суду законним та обґрунтованим і з врахуванням положень ч. 3, 4 ст. 56 СК України, відповідно до якої кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що оскаржуване рішення суду постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційну скаргу Ессафі Абукасем слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу Ессафі Абукасем залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 14 лютого 2018 року залишити без змін

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 08.06.2018 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

ОСОБА_4