Ухвала

16 травня 2018 року

м. Київ

справа № 761/12539/15-ц

провадження № 61-6688св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О., Погрібного С. О.,

СтупакО. В. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті»,

третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Маринець ОксанаСергіївна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 квітня 2016 року у складі головуючого судді Маліновської В. М. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 19 липня 2016 року у складі колегії суддів: Болотова Є. В., Білич І. М., Поліщук Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 подав до суду позов до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (далі - ТОВ «Порше Мобіліті»), третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Маринець О. С., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Позовна заява мотивована тим, що 08 квітня 2015 року відповідач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Маринець О. С. за здійсненням виконавчого напису на договорі застави транспортного засобу від 27 квітня 2013 року № 5008196, а 20 квітня 2015 року ТОВ «Порше Мобіліті»звернулося до ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві із заявою про примусове виконання виконавчого напису № 383, виданого приватним нотаріусом МаринецьО. С. 08 квітня 2015 року, на підставі якої державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 47310307 про стягнення автомобіля Volkswagen Beetle, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2013 року випуску. Згідно із виконавчим написом нотаріуса за рахунок автомобіля пропонується стягнути на користь відповідача: 471 138,20 грн - дострокове повернення невиплаченої суми кредиту, 60 565,90 грн - несплачені чергові платежі (прострочені відсотки та прострочена сума основного боргу), 6 854,13 грн - штрафні санкції відповідно до статті 8.3 договору, 4 755,09 грн - витрати, понесені компанією з метою повернення простроченої заборгованості позичальника. Проте зазначені у виконавчому написі нотаріуса суми дострокового повернення кредиту, несплачені чергові платежі, штрафні санкції, відрізняються від сум, визначених у вимозі, що була йому надіслана. Крім того, нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не було враховано, що в рахунок виконання зобов'язань за кредитним договором 27 лютого 2015 року перераховано відповідачу грошові кошти у розмірі 1 000 грн, а 11 березня 2015 року грошові кошти в розмірі 45 513,43 грн ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» перерахувала відповідачу, як вигодонабувачу на підставі договору добровільного страхування від 15 квітня 2014 року № 28-0199-РМ2-14-00098. При вчиненні оспорюваного виконавчого напису не було перевірено права та обсяг повноважень ОСОБА_6 який підписав від імені та за дорученням ТОВ «Порше Мобіліті» вимогу від 17 лютого 2015 року про дострокове погашення заборгованості, не перевірено факт надання відповідачем кредиту, не перевірено права та повноваження представника відповідача за дорученням ОСОБА_7, який підписав кредитний договір. Акт звіряння взаємних розрахунків, який був поданий нотаріусу при вчиненні виконавчого напису, складений виключно відповідачем, при цьому нотаріусом не враховано 1 000 грн, які були сплачені 27 лютого 2015 року на користь відповідача. Нотаріус не перевіряв застосовані відповідачем курси обміну валют станом на відповідну дату та не перевірив відповідність нарахувань відповідача. Нотаріусу не було надано розрахунку заборгованості з розбивкою по сумі основного боргу, процентам, штрафним санкціям, оскільки акт звіряння не є розрахунком боргу. Нотаріусом не перевірявся факт виконання відповідачем вимог щодо реєстрації у Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, хоча саме з відповідною реєстрацією пов'язаний початок перебігу 30-денного строку.

Представник відповідача позов не визнав та пояснив суду, що у зв'язку з неповерненням суми кредиту та заборгованості за договором згідно з вимогою (повідомленням) відповідача у встановлений 30-денний термін останній правомірно звернувся 08 квітня 2015 pоку до нотаріуса з метою вчинення оспорюваного виконавчого напису. Крім того, твердження позивача про наявність спору між сторонами є необґрунтованими, оскільки провадження у цивільній справі про визнання договору недійсним відкрито після спливу 30-денного терміну, встановленого для повернення заборгованості; предметом цього спору є визнання умов договору недійсними, а не оскарження розміру заборгованості. Відповідач не знав і не міг знати на момент вчинення виконавчого напису про наявність зазначеної справи у провадженні суду, у зв'язку з тим, що отримав матеріали позовної заяви тільки 22 квітня 2015 року. Позивач, отримавши вимогу про дострокове повернення суми кредиту та сплату заборгованості, не скористався своїм правом та не звернувся до відповідача з приводу розміру заборгованості протягом 30-денного терміну з дня отримання зазначеної вимоги. Для вчинення оспорюваного виконавчого напису відповідачем було вжито всіх необхідних заходів щодо повідомлення позивача про наявність заборгованості та подано усі необхідні документи, передбачені Переліком, які підтверджують безспірність заборгованості, а нотаріусом, у свою чергу, повністю дотримані вимоги, передбачені статтями 87, 88, 89 Закону України «Про нотаріат», главою 16 Порядку, пункту 1 Переліку.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25 квітня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач отримав вимогу ТОВ «Порше Мобіліті» про необхідність погашення боргу, яку не виконав, а нотаріусу для вчинення виконавчого напису були надані документи, що підтверджують безспірність заборгованості, тому він правомірно, з дотриманням вимог чинного законодавства, вчинив виконавчий напис.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 19 липня 2016 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 квітня 2016 року залишено без змін.

Апеляційний суд своє рішення обґрунтовував тим, що вирішуючи спір, суд правильно застосував статті 87, 88 Закону України «Про нотаріат», постанову Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», а також Інструкцію про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджену наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, які регулюють вчинення виконавчого напису нотаріусом. При цьому суд вказав на те, що зміна суми боргу після пред'явлення вимоги у зв'язку з погашенням позивачем частково суми боргу і вчинення виконавчого напису за сумою, яка зазначена у вимозі, не може бути підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оскільки ця різниця має бути врахована при виконанні виконавчого напису нотаріуса.

У серпні 2016 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 19 липня 2016 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що на момент вчинення виконавчого напису в провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебував спір за позовом ОСОБА_3 до ТОВ «Порше Мобіліті» про визнання недійсним кредитного договору, на підставі якого було вчинено спірний виконавчий напис. Заборгованість за кредитним договором, запропонована нотаріусом до стягнення, перевищує розмір кредиту, що мав бути наданий позивачу відповідно до кредитного договору. Нотаріусом не були враховані грошові кошти, сплачені позивачем, у розмірі 1 000 грн та грошові кошти в розмірі 45 513,43 грн, отримані відповідачем як вигодонабувачем у якості страхового відшкодування вартості відновлюваного ремонту автомобіля, переданого в заставу. Крім того, обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов'язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Нотаріусу такий документ не надавався. Судом безпідставно не враховано наявність спору між ОСОБА_3 та ТОВ «Порше Мобіліті» щодо визнання недійсним кредитного договору на момент вчинення виконавчого напису нотаріусом, оскільки факт оспорювання кредитного договору, на підставі якого визначено заборгованість у виконавчому написі нотаріуса, свідчить про спірний характер правовідносин між сторонами.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 вересня 2016 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

У листопаді 2016 року ТОВ «Порше Мобіліті» подано заперечення на касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5, в яких відповідач просить відхилити її, посилаючись на те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими, ухваленими з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відсутні підстави для їх скасування. Положеннями кредитного договору та договору добровільного страхування не передбачено можливості зарахування отриманих ТОВ «Порше Мобіліті» як вигодонабувачем коштів від страхової компанії в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором, кошти в розмірі 45 513,43 грн були зараховано ТОВ «Порше Мобіліті» у власний дохід та сплачено відповідний податок на прибуток. Для вчинення оспорюваного виконавчого напису відповідачем було вжито всіх необхідних заходів щодо повідомлення позивача про наявність заборгованості та подано усі необхідні документи, передбачені Переліком, які підтверджують безспірність заборгованості, а нотаріусом, у свою чергу, було повністю дотримані вимоги законів.

Ухвалою від 31 жовтня 2016 року справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену справу передано до Верховного Суду.

Частиною другою статті 415 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов'язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2018 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 320/8269/15 за позовом ОСОБА_9 до ТОВ «Порше Мобіліті», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ХижнякА. М., третя особа - Святошинське районне управління юстиції у м. Києві, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, за касаційною скаргою ОСОБА_9 на рішення Апеляційного суду Запорізької області від 20 жовтня 2016 року.

Так, зі змісту оскаржуваного судового рішення у справі, яку передано на ВеликуПалату, вбачається, що відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»цей закон визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Системний аналіз статей 24, 26, 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», статті 87 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» свідчить, що процедура звернення стягнення на заставлене майно на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів.

Перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника і здійснення державної реєстрації. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру звернення стягнення та спосіб звернення стягнення, який буде кредитор застосовувати; інтересів інших учасників обороту, яким має бути забезпечено достовірну інформацію про процедуру звернення стягнення та спосіб звернення стягнення.

Другий, етап вчинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог.

Недотримання одного із етапів процедури звернення стягнення на заставлене майно на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Передаючи зазначену справу на розгляд до Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вказала на те, що суди по різному застосовують для оспорювання виконавчого напису норми Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

В одних випадках нездійснення державної реєстрації початку процедури звернення стягнення у державному реєстрі було кваліфіковано як підставу для оспорювання виконавчого напису, в інших - ні. Окрім цього, по різному суди застосовували норми щодо способів захисту у контексті визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Тобто, в одних випадках акцентували на необхідності встановлення чи порушується (не визнається або оспорюється) суб'єктивне право або інтерес особи, яка звернулася з вимогою про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, а в інших - ні.

Постановляючи вказану ухвалу, Верховний Суд виходив з того, що є необхідність формування єдиної правозастосовчої практики у спорах про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, для забезпечення розумної передбачуваності судових рішень, а отже є виключно правовою проблемою.

Враховуючи зазначене, вбачається, що оскаржувані судові рішення у цій справі та оскаржуване рішення, яке передане на розгляд Великої Палати Верховного Суду, постановлені у подібних правовідносинах.

За змістом пункту десятого частини першої статті 252 ЦПК України суд може з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Виходячи з викладеного, суд вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у цій справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 320/8269/15.

Керуючись статтями 252, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 761/12539/15-ц за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Маринець Оксана Сергіївна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 19 липня 2016 року до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 320/8269/15.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

С.О. Погрібний

О.В. Ступак

Г. І.Усик