04.06.2018 Єдиний унікальний номер 205/8820/13-ц
Єдиний унікальний номер судової справи 205/8820/13
Номер провадження 2/205/1836/18
РІШЕННЯ

іменем України

04 червня 2018 року

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі головуючого судді Остапенко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Олійник В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулося до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені.

В обґрунтування позовних вимог зазначили, що 11 червня 2008 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 7 150,00 доларів США у порядку та на умовах зазначених у кредитному договорі, строком користування до 11 червня 2019 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 11 червня 2008 року між позивачем та ОСОБА_4 було укладено договір поруки за № 0/П1, за яким поручитель зобов'язався відповідати перед банком за виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором.

Також, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 11 червня 2008 року між позивачем та ОСОБА_5 було укладено договір поруки за №0/П, за яким поручитель зобов'язався відповідати перед банком за виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором.

05 січня 2009 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду № 2 до Договору № 0 від 11.06.2008. Відповідно до вказаної угоди позивач та ОСОБА_1, досягнуто згоди, що позивач зобов'язується надати ОСОБА_1 кредит у формі кредитної лінії з лімітом кредитної лінії, встановленим у базовій валюті, що дорівнює 60 775 грн., відповідач зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 11 червня 2019 року, згідно з графіком погашення кредиту. Розмір процентної ставки за користування кредитом встановлюється у розмірі 30% річних, за користування кредитними коштами понад встановлений договором строк, позивач автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі збільшеному вдвічі від ставки визначеної за користування кредитом.

Позивач свої зобов'язання виконав, кредит надав, але відповідач ОСОБА_1 належним чином свої зобов'язання не виконав, допустивши прострочення повернення кредиту, внаслідок чого за ним станом на 23 квітня 2013 року утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 154 644,06 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 60 775,00 грн., заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом в розмірі 93 869, 06 грн., пені в розмірі 15 360,87 грн., яка складається з пені за прострочення сплати кредиту 3 331,90 грн., пені за прострочення сплати процентів 12 028,97 грн.

Оскільки, відповідачі добровільно здійснювати погашення заборгованості не бажають, позивач змушений був звернутися до суду і просить стягнути з відповідачів солідарно на свою користь суму заборгованості в розмірі 154 644,06 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 60 775,00 грн., заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом в розмірі 93 869,06 грн., пені в розмірі 15 360,87 грн., яка складається з пені за прострочення сплати кредиту 3 331,90 грн., пені за прострочення сплати процентів 12 028,97 грн. та судові витрати в сумі 1 700,04 грн.

В судовому засіданні представник позивача Лапініс К.Д. позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просили задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідачів ОСОБА_7 позовні вимоги не визнала в повному обсязі, просила застосувати строки позовної давності, в задоволенні позовних вимог просила відмовити в повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

В ході судового розгляду встановлено, що 11 червня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0. Відповідно до умов кредитного договору № 0 ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 7 150,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 34 688,23 гривень за курсом НБУ на день укладення договору, у порядку та на умовах зазначених у кредитному договорі, строком користування до 11 червня 2019 року (а.с. 5-11).

Згідно з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства» № 514-6 від 17 вересня 2008 року були внесені зміни до статуту АКІБ «УкрСиббанк», відповідно до яких нове повне найменування банку стало: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк».

У відповідності до умов зазначеного кредитного договору передбачено, що погашення кредиту повинно було здійснюватися відповідачем щомісячно, згідно графіку погашення кредиту, визначеного в Додатку № 1 до договору.

Пунктом 1.3.1 розділу 1 кредитного договору № 0 встановлено, що за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредит, процентна ставка встановлюється в розмірі 14 % річних.

Крім того, згідно пункту 4.1 договору за прострочення повернення кредиту, відповідач зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 11 червня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки за № 0/П1, за яким поручитель зобов'язався відповідати перед банком за виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором (а.с. 33-35).

Також, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 11 червня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 було укладено договір поруки за № 0/П, за яким поручитель зобов'язався відповідати перед банком за виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором (а.с. 30-32).

05 січня 2009 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду № 2 до Договору № 0 від 11.06.2008. Відповідно до вказаної угоди позивач та ОСОБА_1, досягнуто згоди, що позивач зобов'язується надати ОСОБА_1 кредит у формі кредитної лінії з лімітом кредитної лінії, встановленим у базовій валюті, що дорівнює 60 775 грн., відповідач зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 11 червня 2019 року, згідно з графіком погашення кредиту. Розмір процентної ставки за користування кредитом встановлюється у розмірі 30% річних, за користування кредитними коштами понад встановлений договором строк, позивач автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі збільшеному вдвічі від ставки визначеної за користування кредитом (а.с. 20-22).

ОСОБА_5 10 грудня 2010 року змінив прізвище «ОСОБА_5» на «ОСОБА_5», що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серії НОМЕР_1 (а.с. 84).

ОСОБА_4 10 грудня 2010 року змінив прізвище «ОСОБА_4» на «ОСОБА_4», що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серії НОМЕР_2 (а.с. 119).

У зв'язку з невиконанням зобов'язань за кредитним договором за ОСОБА_1 станом на 23 квітня 2013 року утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 154 644,06 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 60 775,00 грн., заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом в розмірі 93 869,06 грн., пені в розмірі 15 360,87 грн., яка складається з пені за прострочення сплати кредиту 3 331,90 грн., пені за прострочення сплати процентів 12 028,97 грн. (а.с. 26-29).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються.

Відповідно до вимог статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором.

В свою чергу згідно кредитного договору, укладеного між сторонами, позичальник зобов'язаний сплачувати заборгованість перед банком.

Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Пунктом 3 укладеного між сторонами Договору поруки передбачено, що у разі невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Відповідно до вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Загальні умови виконання зобов'язання зазначені у ст. 526 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності (частина 1 статті 559 ЦК України).

Як встановлено в судовому засіданні, позивачем не погоджено змін умов до Договору № 0 від 11.06.2008, які затверджені Додатковою угодою № 2 від 05.01.2009, з поручителями ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що підтверджується копією Додаткової угоди № 2 від 05.01.2009, в якій відсутні підписи поручителів за кредитним договором.

Дослідивши умови Додаткової угоди № 2 від 05.01.2009, встановлено, що зміни умов кредитного договору дійсно істотно збільшують обсяг відповідальності поручителів, а саме: розмір кредитного договору збільшився з 34 688,23 грн. до 60 775,00 грн. та розмір процентної ставки за кредитом збільшився з 14 до 30 відсотків.

Отже, в силу ч. 1 ст. 559 ЦК України, оскільки відбулися зміни зобов'язання без згоди поручителів, внаслідок чого збільшено обсяг їх відповідальності, у зв'язку з чим порука вважається припиненою. Враховуючи, що додатковою угодою до кредитного договору, укладеного без згоди поручителя, встановлено збільшення кредитної лінії, а також збільшений розмір процентної ставки, а отже змінене зобов'язання, забезпечено порукою, що призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителів, та оскільки останні не надавали згоди на такі зміни забезпеченого порукою зобов'язання, наявні правові підстави для визнання поруки припиненою.

Зазначена правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-1161цс16.

Таким чином, вирішуючи даний спір, суд вважає що позовні вимоги в частині солідарного стягнення заборгованості за вищезазначеним кредитним договором з поручителів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, не підлягають задоволенню.

Представник відповідачів ОСОБА_7 звернулася до суду з заявою про застосування строків позовної давності.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Отже, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов'язання.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року № 6-154цс15 (з подальшими змінами і доповненнями) має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг, яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст. 261 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Отже, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами з 01 по 10 число число кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов'язання.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідно до умов кредитного договору кінцевий термін виконання кредитного зобов'язання встановлено строком не пізніше 11 червня 2019 року.

Останній платіж здійснено відповідачем 03 листопада 2009 року в розмірі 0,03 гривень - сплата процентів.

Отже, з листопада 2009 року розпочався строк позовної давності для звернення банку до суду за захистом порушених прав, однак позивач звернувся до суду з даним позовом лише 21 жовтня 2014 року.

З урахуванням того, що позивач пред'явив вимоги до відповідача, з порушенням строків позовної давності відповідно до ст. 257 ЦК України, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені необхідно відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд враховує, що позивач від сплати судових витрат не звільнений, його позовні вимоги не підлягають задоволенню, у зв'язку з чим відшкодуванню за рахунок відповідачів не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 251, 252, 253, 257, 258, 261, 267, 360, 526, 527, 530, 553, 554, 559, 599, 610, 611, 625, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 12, 76, 81,141, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 11.06.2008 року в розмірі 154 644,06 грн., з яких: 60 775,00 грн. - кредитна заборгованість, 93 869,06 грн. - заборгованість по процентам, 15 360,87 грн. - пеня - відмовити.

Повний текст судового рішення складено 08 червня 2018 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.Г. Остапенко