Постанова

Іменем України

06 червня 2018 року

м. Київ

справа № 554/1136/16-ц

провадження № 61-5025св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

третя особа - ОСОБА_3,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 21 червня 2016 року у складі судді Чувановової А. М. та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 15 вересня 2016 року у складі колегії суддів: Кривчун Т. О., Пилипчук Л. І., Чумак О. В.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про усунення перешкод у праві власності та відшкодування збитків.

Позовна заява мотивована тим, що вона є співвласником квартири АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу від 14 липня 2005 року. Іншим співвласником вказаної квартири є ОСОБА_3 18 грудня 2014 року вона не змогла зайти до своєї квартири, оскільки 15 листопада 2014 року відповідач зламав і змінив замок вхідних дверей у квартирі, що належить їй на праві спільної часткової власності. ОСОБА_2 за дорученням ОСОБА_3 вселив у вищевказану квартиру ОСОБА_4 У будь-який час ОСОБА_2 заходить до квартири, користується нею, чим створює їй перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження квартирою, її майном. 14 січня 2016 року відповідач у черговий раз висвердлив 2 замки вхідних дверей та змінив їх, чим унеможливив позивачу користуватися та розпоряджатися своїм майном.

Посилаючись на зазначені вище обставини та уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просить захистити її право власності, припинити дії, що порушують право власності, шляхом заборони відповідачу зламувати, змінювати замки вхідних дверей у квартирі АДРЕСА_1; незаконно, без письмової згоди позивача входити та перебувати в спірній квартирі; відшкодувати збитки, завдані порушенням права власності, стягнувши з відповідача грошові кошти у розмірі 2 500,00 грн та судові витрати.

Рішенням Октябрського районного суду міста Полтави від 21 червня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Заборонено ОСОБА_2 зламувати, змінювати замки вхідних дверей у квартирі АДРЕСА_1, без письмової згоди ОСОБА_1 входити та перебувати в квартирі.

У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2, на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, зокрема про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на придбання проїзних квитків, суд першої інстанції виходив із того, що вимоги в цій частині не доведені належними та допустимими доказами у справі.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 15 вересня 2016 року рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 21 червня 2016 року залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками районного суду про недоведеність вимог у частині стягнення витрат, пов'язаних з явкою позивача до суду.

У лютому 2016 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати судові рішення або змінити їх у частині судових витрат.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог про розподіл судових витрат, пов'язаних з явкою позивача до суду, чим порушив вимоги статей 79, 85, 88 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи).

В іншій частині судові рішення не оскаржуються та в касаційному порядку не переглядаються (стаття 400 ЦПК України).

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 подав до суду заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_1, в якому зазначив, що суд обґрунтовано відмовив у задоволенні вимог про розподіл судових витрат, пов'язаних з явкою позивача до суду, оскільки в наданих позивачем квитках на підтвердження вимог у цій частині не зазначено її прізвище, а тому вони не є належним та допустимим доказом.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Пунктом 1 статті 409 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

05 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 88 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи) стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Статтею 85 ЦПК України передбачено, що витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їх представників, а також наймання житла, несуть сторони. Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачуються іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток.

Відповідно до частини третьої статті 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу, витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду.

Квиток є договором між перевізником та пасажиром, який дає право пасажиру використати поїздку відповідно до даних, зазначених у квитку.

Відповідно до статті 908 ЦК України, перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до вимог статті 57 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи) доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У наданих позивачем квитках на підтвердження вимог про стягнення з відповідача витрат, пов'язаних з явкою позивача в судове засідання, не зазначено прізвище позивача, а тому неможливо ідентифікувати, кому надавались послуги з перевезення за маршрутом «Черкаси-Полтава», «Полтава-Черкаси».

Висновки судів про відсутність передбачених законом підстав для задоволення вимог у частині стягнення з відповідача витрат, пов'язаних з явкою позивача до суду, відповідають встановленим у справі обставинам та зроблені з дотриманням норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги вже були предметом розгляду судом апеляційної інстанції та мотивовано ним відхилені, зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень касаційного суду.

Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обґрунтоване рішення в частині розподілу судових витрат, подану касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду в частині вирішення питання про розподіл судових витрат - без змін.

Керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 21 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 15 вересня 2016 року в частині вирішення питання про розподіл судових витрат залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: Н. О. Антоненко
В. М. Коротун
В. І. Крат
В. П. Курило