Справа № 461/2371/17 Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В.
Провадження № 22-ц/783/619/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.

за участі секретаря: Куцика І.Б.

з участю: представника ПАТ «Енергобанк» - ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 20 грудня 2017 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Енергобанк» в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Енергобанк» ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа ОСОБА_3 про витребування майна із чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 20 грудня 2017 року позов задоволено.

Витребувано із чужого незаконного володіння ОСОБА_7 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, яка проживає та зареєстрована: ІНФОРМАЦІЯ_2) та ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, яка проживає та зареєстрована: ІНФОРМАЦІЯ_2) нерухоме майно публічного акціонерного товариства «Енергобанк» на користь Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» (04071, м. Київ, вул. Воздвиженська, будинок 56. Ідентифікаційний код юридичної особи 19357762).

Визнано за публічним акціонерним товариством «Енергобанк» (04071, м. Київ, вул. Воздвиженська, будинок 56. Ідентифікаційний код юридичної особи 19357762) право власності на нерухоме майно приміщення магазину, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 01, розташованого за адресою: м. Львів, вул. Театральна, будинок 7.

Стягнуто з ОСОБА_7 та ОСОБА_6, кожної окремо, по 400 (чотириста) гривень 00 копійок судових витрат.

Додатковим рішенням Галицького районного суду м. Львова від 21 лютого 2018 року Стягнуто з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 по 22 448 гривень 63 копійки.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_3

В апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції при прийнятті позовної заяви ПАТ «Енергобанк» неправильно обрахував ставку судового збору відповідно до вартості спірного майна предмета іпотеки, яка становить 8 076 065,90 гривень.

Станом на березень 2017 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Енергобанк» ОСОБА_5 не мав повноважень звертатися до суду, а тому були всі підстави для повернення позовної заяви позивачу.

У матеріалах справи є низка документів підписаних ОСОБА_8 від імені Банку, а також низка підписаних представниками ОСОБА_8 процесуальних документів, однак немає копії (витягу) рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 31 травня 2017 року №2228 про призначення ОСОБА_8

Наданий Позивачем суду і доданий до позовної заяви доказ розірвання 03 лютого 2015 року укладеного між Банком та ОСОБА_3 договору про строковий банківський вклад №ДФ- спростовується іншими належними, допустимим і не заперечуваними Банком доказами, відповідно до яких станом на 04 лютого 2015 року є чинним, а станом на 05 червня 2015 року цей договір є нікчемним, але не розірваним.

12 лютого 2015 року Фонд призначив уповноваженою особою Фонду ОСОБА_9, тимчасова адміністрація у Банку була введена з 13 лютого 2013 року, у виписці Банку про повернення ОСОБА_3 її вкладу 03 лютого 2015 року мала б зазначатися сума нарахованих відсотків за 251 день розміщення у цьому Банку її депозиту.

Отже, за 251 день розміщення депозиту в сумі 444907,99 доларів США з розрахунку 11,50 відсотків річних, відповідно до ст.1060 ЦК України та умов договору №ДФ-, на суму депозиту Банк повинен був нарахувати відсотки в сумі 36184,30 доларів США, або 571444,01 гривень за офіційним курсом гривні до долара США.

06 липня 2017 року позивач повторно не забезпечив присутність свого представника, і суд першої інстанції відповідно до ч.3 ст.169 ЦПК України мав процесуальний обов»язок залишити позов без розгляду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_10 знали про запровадження у Банку тимчасової адміністрації та порушення ними Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» при звернення стягнення на спірне майно, а також про обізнаність ОСОБА_11 з обставиною того, що спірне майно він купив у недобросовісного набувача.

Розгляд справи, на думку ОСОБА_3, був проведений неповноважним складом суду.

Просить рішення Галицького районного суду м. Львова від 20 грудня 2017 року повністю скасувати, а позовну заяву ОСОБА_5 від імені Публічного акціонерного товариства "Енергобанк" від 24 березня 2017 року вих.№776/5 на бланку цього Банку залишити без розгляду.

Ухвалу Галицького районного суду міста Львова від 03 квітня 2017 року у справі №461/2371/17 про накладення арешту на приміщення магазину, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01, розташованого за адресою: м.Львів, вул.Театральна, 7, скасувати і постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_5 від 24 березня 2017 року вих.№777/5 про забезпечення позову.

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3, місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_5, поштовий індекс 03142 (АДРЕСА_1, поштовий індекс 25002), на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_7, поштовий індекс 65025, 67345 (шістдесят сім тисяч триста сорок п'ять) гривень 88 копійок судового збору.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на підтримання апеляційної скарги, представника ПАТ «Енергобанк» - ОСОБА_2 на її заперечення, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вірно установлено судом першої інстанції, приміщення магазину реєстраційний номер нерухомого майна №01 розташованого за адресою: м. Львів, вул.Театральна будинок 7 (предмет спору) належало на праві власності ПАТ «Енергобанк».

13 березня 2014 року між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_3 укладено Договір №ДФ- про строковий банківський вклад з виплатою відсотків в кінці строку, відповідно до умов якого банк приймає від клієнта на зберігання грошові кошти в розмірі 484 455,99 доларів США строком до 16 березня 2015 року зі сплатою 10,50% річних /а.с.18-20/, а 26 травня 2014 року укладено додаткову угоду до вказаного договору /а.с.21-25/.

В забезпечення виконання зобовязань за договором №ДФ- від 13 березня 2014 року, 18 вересня 2014 року між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір відповідно до умов іпотекодавець передає в іпотеку, а іпотекодержатель приймає в іпотеку приміщення магазину, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 01, розташований за адресою: м.Львів, вул.Театральна, 7 /а.с.31-38/.

18 вересня 2014 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу ОСОБА_12 було накладено обтяження (заборону відчуження) на предмет іпотеки.

28 травня 2014 року між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_3 було укладено договір №ДФ- про строковий банківський вклад з щомісячною сплатою відсотків, відповідно до умов якого банк приймає від клієнта на зберігання грошові кошти в розмірі 444 907,99 доларів США строком до 16 березня 2015 року зі сплатою 11,50% річних /а.с.26-30/.

Пунктом 1.5 вказаного договору встановлено, що нараховані відсотки сплачуються клієнту шляхом виплати готівкою через касу банку або шляхом безготівково перерахування на рахунок клієнта.

Пунктом 2.4.1 передбачено, що клієнт має право достроково отримати повну суму вкладу за умови подання банку письмової заяви про розірвання цього договору за 7 банківських днів.

На підставі письмової зави ОСОБА_3 від 23 січня 2015 року, договір №ДФ- від 28 травня 2014 року було розірвано 03 лютого 2015 року та повернено суму депозиту, що підтверджується випискою по особовим рахункам /а.с.47/.

30 жовтня 2014 року року між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_3 було укладено договір про внесення змін до договору іпотеки від 18 вересня 2014р., відповідно до якого сторони домовились викласти термін «Депозитний договір» в наступній редакції: «Договір №ДФ- про строковий банківський вклад з щомісячною виплатою відсотків від 28 травня 2014 року» /а.с.39-40/.

Відповідно до ч.5 ст.3 Закону України «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека припиняється у разі, зокрема припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору , визнання іпотечного договору недійсним.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Отже, у звязку із розірванням договору №ДФ- від 28 травня 2014 року та поверненням вкладу, договір іпотеки від 18 вересня 2014 року також припинив свою дію.

Пункти 1.5 та 2.3.1. договору №ДФ- визначають, що грошові кошти за вкладом повертаються клієнту через касу банку або шляхом переказу на рахунок клієнта.

03 лютого 2015 року відбулось повернення грошових коштів ОСОБА_3 шляхом їх переказу з депозитного рахунку ОСОБА_3 на її розрахунковий рахунок. Вказаний спосіб виконання зобов'язання є належним з огляду на умови договору та вимога законодавства. Підставою для дострокового розірвання договору та переведення грошових коштів з депозитного рахунку ОСОБА_3 на її поточний рахунок була заява самої ОСОБА_3

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно, до статті 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно ж до статті 17 Закону України «Про іпотеку» Іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Таким чином, правовідношення між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_3С, що виникли на підставі договорів депозиту та договору іпотеки, який забезпечував виконання зобов'язань за договором депозиту, припинились та не могли бути підставою для реєстрації права власності на майно банку.

Разом із тим, вказане нерухоме майно №01 незаконно вибуло із володіння ПАТ «Енергобанк» не з його волі, а внаслідок порушення закону. ОСОБА_3 зареєструвала за собою право власності на спірне майно в період дії прямої законодавчої заборони, жодних дозволів на реєстрацію права власності за ОСОБА_3 ПАТ «Енергобанк» не надавав і не міг надати.

12 лютого 2015 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №29 про запровадження з 13лютого 2015 р. тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Енергобанк» ОСОБА_9 ОТІ.

30 квітня 2015 прийнято рішення про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації до 11 червня 2015 р. включно.

Наслідки запровадження тимчасової адміністрації в банку врегульовані статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Частина 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в редакції станом на 18.05.2015, визначала, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється:

задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку;

примусове стягнення коштів та манна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку;

Таким чином, на підставі зазначених вище норм Закону під час дії тимчасової адміністрації у ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» у період з 13 лютого 2015 року по 11 червня 2015 року існувала пряма заборона на задоволення вимоги ОСОБА_3 про повернення їй грошових коштів звернення стягнення на майно банку, а саме - приміщення магазину за адресою Львівська обл., м. Львів, вулиця Театратьна. будинок 7 (Реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01).

У той же час, інформація про введення тимчасової адміністрації у ПАТ «Енергобанк» була загальновідомою та загальнодоступною, відповідну інформацію було розміщено на офіційних сайтах Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ПАТ «Енергобанк». Крім того, введення тимчасової адміністрації до ПАТ «Енергобанк» широко висвітлювалося в засобах масової інформації.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 2228 від З1 травня 2017 року про зміну уповноваженої особи Фонду, якій делеговано повноваження ліквідатора ПАТ «Енергобанк».

Відповідно до зазначеного рішення повноваження ліквідатора ПАТ «Енергобанк», визначені Законом «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» зокрема, статтями 37. 38. 47-52, 52і. 53, у тому числі з підписання всіх договорів, пов'язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, делеговано провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту управління активами ОСОБА_8 з 06 червня 2017 року.

При цьому, факт введення тимчасової адміністрації до ПАТ «Енергобанк» неодноразово визнавався загальновідомим в інших судових справах. Зокрема, про це зазначено в постанові Київського апеляційного господарського суду від 15 березня 2016 р. (Справа№ 910/13784/13) та постанові Київського апеляційного господарського суду від 04 квітня 2017 р. (Справа № 910/21158/16).

Відповідно до частини 8 Прикінцевих та перехідних Положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», законодавчі та інші нормативно- правові акти, прийняті до набрання чинності Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», застосовуються у частині, що не суперечить вказаному закону.

З моменту запровадження тимчасової адміністрації та на стадії ліквідації неплатоспроможного банку встановлений особливий порядок задоволення вимог кредиторів та розпорядження майном, яке належить банку. Чинним законодавством не передбачено задоволення вимог кредиторів поза межами процедур, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Отже, на момент реєстрації прав на спірне майно за ОСОБА_3 булла встановлена пряма, імперативна заборона на стягнення майна Позивача на користь будь-яких кредиторів, для погашення кредиторських вимог вкладників банку. Зобов'язання по Депозитним договорам були виконані в повному обсязі, тому стягнення за договором іпотеки не могло бути застосовано.

Згідно рішення Галицького районного суду м. Львова від 30 березня 2016 року визнано недійсним договір іпотеки укладений 18 вересня 2014 року між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_3, що посвідчений 18 вересня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12 за реєстровим номером 1758 зі змінами, викладеними у договорі про внесення змін, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12 за реєстровим номером 2125.

Згідно постанови Апеляційного суду Львівської області від 26 квітня 2018 року рішення Галицького районного суду м. Львова від 30 березня 2016 року змінено та викладено у такій редакції:

«Договір іпотеки, укладений 18 вересня 2014 року між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_3 посвідчений 18 вересня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12 за реєстровим номером 1758 зі змінами, викладеними у договорі про внесення змін, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12 за реєстровим номером 2125 визнати недійсним».

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Енергобанк» на користь ОСОБА_3 444907,99 доларів США.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_3 незаконно зареєструвала за собою право власності на спірне майно в період дії прямої законодавчої заборони. При цьому, ПАТ «.Енергобанк» не давав згоди на вибуття з його власності даного майна, тобто майно незаконно змінило володільця поза волею Позивача.

23 квітня 2015 ОСОБА_3 уклала договір купівлі-продажу спірного майна із ОСОБА_10 (згоду на укладання договору дала дружина ОСОБА_10 ОСОБА_7.(Відповідач)).

Після смерті ОСОБА_13 його дружина ОСОБА_7 отримала 1/2 спірного майна, а його донька - ОСОБА_14 отримала 1/2 спірного майна безоплатно, як спадкоємець.

Оскільки майно позивача - приміщення магазину, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 01, розташованого за адресою: м. Львів, вул. Театральна, будинок 7 протиправно вибуло володіння власника поза його волею то таке майно судом першої інстанції обґрунтовано витребуване із чужого незаконного володіння - ОСОБА_15 та ОСОБА_14

Доводи апеляційної скарги про: неправильний обрахунок ставки судового збору, справжності власника спірного майна, відсутність повноважень у ОСОБА_5 на предявлення позову, а ОСОБА_8 підписувати документи від імені позивача, відсутність даних про розірвання договору банківського вкладу №ДФ-, не нарахування ОСОБА_3 відсотків на вклад, необхідності залишення позовної заяви без розгляду в суді першої інстанції, відсутність інформації у відповідачів про запровадження у Банку тимчасової адміністрації, розгляд справи неповноважним судом, незаконність ухвали від 03 квітня 2017 року про накладання арешту на спірне майно не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до пп. 6 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду сплачується у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Судовий збір за подання апеляційної скарги сплачений ОСОБА_3 саме виходячи з розрахунку позивача, тобто із ціни позову 44897,25 гривень.

Віндикаційний позов грунтується передусім на тому, що право власності на річ є абсолютним і слідує за річчю, зберігаючись навіть у випадку незаконного вибуття з володіння власника та в період перебування в незаконному володінні іншої особи. Тому віндикаційна вимога може бути заявлена щодо витребування лише індивідуально-визначеної речі.

Встановлено, що спірне майно вибуло з законного володіння ПАТ «Енергобанк» без його волі, в період законодавчої заборони на стягнення майна ПАТ «Енергобанк», відповідно, спірне майно було і залишається власністю ПАТ «Енергобанк» і перебуває у незаконному володінні Відповідачів.

Ухвала суду про арешт 03 квітня 2017 року не припиняє права власності ПАТ «Енергобанк» на спірне майно.

Позивачем по даній справі є ПАТ «Енергобанк», позовна заява подана уповноваженою особою на ліквідацію ПАТ «Енергобанк» від імені банку, в межах повноважень визначених законом.

Відповідно до статті 38 Цивільного процесуального кодексу України (в редакції до 15.12.2017), юридичних осіб представляють їхні органи, що діють у межах повноважень, наданих їм: законом, статутом чи положенням, або їх представники.

Відповідно до статті 58 Цивільного процесуального кодексу України (в редакції після 15.12.2017), юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту. положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Отже позовна заява подана від імені юридичної особи належною особою (керівником юридичної особи), яка мала необхідний обсяг повноважень. Те саме стосується надання довіреностей для участі у судовому процесі.

При зміні уповноваженої особи на ліквідацію банку, відповідно, змінюється і керівник банку, до нового керівника банку переходять всі права та обв'язки виконавчого органу банку, включно із правом подання позовів, представництва в судах та видачу довіреностей.

Щодо перевірки повноважень представників позивача ОСОБА_2 в режимі відео конференції та відповідно до ст.67 Цивільного процесуального кодексу України, секретар судового засідання перевіряє, хто з учасників судового процесу з'явився в судове засідання, хто з учасників судового процесу бере участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, і доповідає про це головуючому.

Встановлено, що ОСОБА_8 та ОСОБА_2 мали всі повноваження для представництва позивача в суді першої інстанції.

Щодо зловживанням позивачем правом, повернення депозиту та відсотків за депозитом.

Як встановлено в суді, договір депозиту, на який посилається відповідач, було визнано нікчемним. Рішення про нікчемність договору депозиту не оскаржено, договір у встановленому порядку дійсним не визнавався.

Договір іпотеки в судовому порядку визнано недійсним.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках).

Тобто безготівкові грошові кошти як об'єкт існують саме у вигляді записів на рахунках.

Внесення відомостей щодо всіх здійснених фінансових операцій до програмного комплексу Банку (САБ) є вимогою Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 № 254.

Відповідно до п. 3.4 та п. 3.8 якого ідентифікація операції передбачає її докладний опис, який має містити потрібну інформацію для різних підрозділів банку та внутрішнього аудиту, а саме: тип операції (міжбанківські розрахунки, операції з клієнтами банку, розрахунки за власними операціями тощо), номер та дату договору, конкретні строки (початок та завершення) операції згідно з договором, дані про контрагента, зміст операції (кредит, депозит, тип процентної ставки тощо) та інше.

Згідно п. 4.2 Положення № 254, підставою для відображення операцій за балансовими та/або позабалансовими рахунками бухгалтерського обліку є первинні документи. При цьому, згідно з п. 9.5 Положення № 254, під час здійснення інформаційного забезпеченя операційної діяльності Банку реалізується правило "двох рук" (операція не може бути ініційована та виконана одним користувачем системи), проводяться заходи з виявлення викривленої та/або суперечливої інформації, зберігається вся інформація (неможливість ігнорування інформації, що надійшла з будь - якого джерела). Проводиться резервне накопичення та зберігання всієї інформації для забезпечення відновлення роботи банку внаслідок виникнення форс - мажорних обставин або в разі ліквідації банку.

Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до підпункту 2.1.1 Положення яро організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою правління Національного банку України від 30 грудня 1998 № 566 (зі змінами та доповненнями), є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії.

Пунктом 5.1 глави 5 вищезазначеного Положенням №254 визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа.

Згідно з п. 5.4. Положення: № 254, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.

При цьому, п. 5.6 Положення № 254 визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів с підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Тому саме виписки по рахункам є належними та допустимими доказами руху коштів між рахунками, перебування грошових коштів на рахунках та повернення або неповернення коштів.

Вимоги, позови, листи не є належними доказами перебування грошових коштів на тому чи іншому рахунку.

Відповідно до статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», з дня початку процедури ліквідації банку банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси.

Відповідно до статті 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами. Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи:

визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення;

відхиляє вимоги в разі їх не .підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та. у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів:

складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду. Вимоги, не включені до реєстру акцентованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними.

Таким чином, після запровадження ліквідаційної процедури в банку та відкликання ліцензії на проведення банківської діяльності, закінчуються технологічні цикли і банківські рахунки перестають існувати.

Вкладники банку набувають статусу кредиторів у разі звернення до банку із кредиторськими вимогами.

Отже, з введенням ліквідаційної процедури, безготівкові грошові кошти, як об'єкти у формі записів на рахунках у банках, перестають існувати. Натомість зобов'язання банку перетворюється на дебіторську заборгованість відповідно до реєстру акцептованих кредиторів, які погашаються в порядку черговості встановленої законом.

Тому грошових коштів ПАТ «Енергобанк» на рахунках вкладників немає і не може мати.

Щодо залишення поза увагою судом першої інстанції вимог ч.3 ст.169 ЦПК України (в редакції 2004 року) та необхідності залишення позовної заяви без розгляду через повторну неявку позивача то з»ясовано, що судове засідання 07 червня 2017 не відбулось через неможливість проведення відеоконференції з технічних причин, відтак суд вірно відклав розгляд справи.

Щодо оприлюднення інформації про запровадження тимчасової адміністрації у банку та слід зазначити, що введення тимчасової адміністрації до ПАТ «Енергобанк» є загальновідомим фактом. Інформація про це була оприлюднена належним чином: на загальнодоступних сайтах Фонду гарантування вкладів та ПАТ «Енергобанк», в інших засобах масової інформації.

Така інформація є загальновідомою, і про це неодноразово вказувалось в судових рішеннях.

Щодо неповноважного складу суду.

Відповідно до Постанови Верховної ради України від 02 грудня 2010 № 2760-УІ «Про обрання суддів», суддю Стрельбицького Віталія Вікторовича було призначено безстроково.

Відповідно до Закону України Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя), судді, які обрані суддями безстроково, продовжують здійснювати свої повноваження до звільнення або до припинення їх повноважень з підстав, визначених Конституцією України.

Щодо Ухвали суду першої інстанції від 03 квітня 2017 року про накладання арешту на спірне майно то така належать до ухвал, які оскаржуються окремо від рішення суду у строки встановлені Цивільним процесуальним кодексом України.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ст.374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 20 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 05 червня 2018 року.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді Крайник Н.П.

ОСОБА_16