Постанова

Іменем України

06 червня 2018 року

м. Київ

справа № 553/4426/15-ц

провадження № 61-7904св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: КратаВ. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Міжрегіональний брокерський дім «Фаворит»,

треті особи: ліквідатор товариства з обмеженою відповідальністю «Міжрегіональний брокерський дім «Фаворит» Ніцевич Віталій Вікторович, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4, яка підписана представником ОСОБА_8, на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 12 липня 2017 року у складі судді: Парахіної Є. В. та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 19 жовтня 2017 року у складі суддів: Бондаревської С. М., Дряниці Ю. В., Кривчун Т. О.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Міжрегіональний брокерський дім «Фаворит» (далі - ТОВ МБД «Фаворит») про визнання недійсним договору комісії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 17 січня 1962 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. 17 травня 2013 року, тобто в період шлюбу, ОСОБА_9 за договором купівлі-продажу придбаний автомобіль ЗАЗ Lanos TF 69Y040, конфігурації НОМЕР_1, кузов НОМЕР_2, двигун НОМЕР_3, 2013 року випуску, сірого кольору, який є спільною сумісною власністю подружжя. У грудні 2015 року їй стало відомо про те, ОСОБА_9 06 серпня 2014 року без її відома та згоди, уклав з відповідачем ТОВ «МБД «Фаворит» договір комісії №5667 щодо цього автомобіля. Оскільки вказаний договір від імені ОСОБА_9 підписаний іншою особою, а ОСОБА_10, яка підписувала його від імені ТОВ «МБД «Фаворит», не мала відповідних повноважень, крім того, підпис в договорі виконаний не нею, а іншою особою, - просила визнати недійсним договір комісії №5667 від 06 серпня 2014 року, укладений між відповідачем ТОВ «МБД «Фаворит» та її чоловіком - ОСОБА_9

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 26 січня 2016 року до участі у справі як третіх осіб залучено - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 07 квітня 2017 року до участі у справі як третю особу залучено ліквідатора ТОВ «МБД «Фаворит» - Ніцевича В. В.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 12 липня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи підписи від імені сторін у договорі виконані самими сторонами, а ОСОБА_10 при підписанні договору комісії правомірно діяла від імені комісіонера в межах наданих їй повноважень. Суд також зробив висновок, що предметом договору комісії є не конкретний товар, а послуга з реалізації товару, тому цей договір не може бути віднесений до угод щодо розпорядження майном, укладення яких можливе виключно за згодою співвласника, в тому числі й другого з подружжя.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 19 жовтня 2017 року рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 12 липня 2017 року залишене без змін.

Ухвала мотивована тим, що за своєю сутністю договір комісії не є договором щодо розпорядження майном, укладення якого можливе виключно за згодою співвласника, оскільки предметом даного договору є надання посередницьких послуг у сфері торгового обороту, що передбачають вчинення одного або кількох правочинів.

У листопаді 2017 року ОСОБА_4, через представника ОСОБА_8, звернулася із касаційною скаргою на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 12 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 19 жовтня 2017 року, у якій просить оскаржені рішення скасувати і напрвити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, щоза своєю сутністю договір комісії є договором щодо розпорядження майном, оскільки власник надав комісіонеру доручення про розпорядження продати автомобіль. ОСОБА_4 вказує, до договорів розпорядження майном відносяться і договори, предметом яких є послуги з реалізації товару. Особа, яка подала касаційну скаргу, вважає, що апеляційний суд помилково застосував висновки Верховного Суду України, які викладені у постановах від 22 лютого 2017 року у справі № 6-17цс17 та від 08 квітня 2015 року у справі № 6-7цс15.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Верховного Суду від 19 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

У березні 2018 року ОСОБА_6, ОСОБА_7 надали відзив на касаційну скаргу, в якому просять касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.

Відзив мотивований тим, що доводи касаційної скарги виходять за межі позовних вимог, оскільки вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу позивач не заявляла, а договір комісії не є договором про розпорядження майном.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що ОСОБА_4 з 17 січня 1962 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. На час смерті шлюб між ними розірваний не був.

17 травня 2013 року ОСОБА_9 придбано автомобіль ЗАЗ Lanos TF 69Y040, конфігурації НОМЕР_1, кузов НОМЕР_2, двигун НОМЕР_3, 2013 року випуску, сірого кольору, право власності на який зареєстровано на його ім'я в органах ДАІ, видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 від 22 травня 2013 року.

06 серпня 2014 року між ТОВ «МБД «Фаворит», як комісіонером, та ОСОБА_9, як комітентом, укладений договір комісії № 5667/5305, відповідно до пунктів 1.1, 1.2 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, комісіонер зобов'язується за дорученням комітента за комісійну плату укласти за рахунок комітента, але від свого імені, договір щодо продажу товару, передбаченого цим договором. Товар, що передається на комісію: автомобіль марки ЗАЗ Lanos, 2013 року випуску, номер кузова (шасі) НОМЕР_2, об'єм двигуна 1498 куб. см.

Згідно з пункту 2.1 договору комісії комісіонер зобов'язується самостійно здійснити необхідну комерційно-маркетингову роботу, знайти покупця на товар комітента, виконати всю переддоговірну роботу та укласти з покупцем договір купівлі-продажу товару відповідно до вказівок комітента.

Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи № 723 від 23 січня 2017 року, виконаної експертом Полтавського відділення Харківського НДІ судових експертиз ім. засл. проф. М. С. Бокаріуса, підпис від імені ОСОБА_10 у графі «За Комісіонера» договору комісії №5667/5305 від 06 серпня 2014 року, укладеного між ТОВ «МБД «Фаворит» та ОСОБА_9, виконаний ОСОБА_10, а підпис від імені ОСОБА_9 у графі «За Комітента» договору комісії №5667/5305 від 06 серпня 2014 року, укладеного між ТОВ «МБД» та ОСОБА_9 - виконаний ОСОБА_9

Також суди встановили, що на підставі довіреності № 2 від 21 червня 2010 року, виданої на період до 21 червня 2015 року та підписаної директором ТОВ «МБД «Фаворит», ОСОБА_10 була уповноважена діяти в як дійсний та законний представник товариства та з метою виконання цієї довіреності їй надано повноваження, зокрема укладати (з правом підпису) договори з приймання на комісію та купівлю-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери.

Встановивши, що підписи від імені сторін у договорі виконані самими сторонами, суди зробили правильний висновок про відстуність підстав для визнання спірного договору недійсним.

Посилання ОСОБА_4 про те, що за своєю сутністю договір комісії є договором щодо розпорядження майном, колегія суддів відхиляє.

При зверненні із позовом про визнання недійсним договору комісії ОСОБА_4 як на підставу своїх позовних вимог посилалася на те, що спірний договір від імені ОСОБА_9 підписаний іншою особою, а ОСОБА_10, яка підписувала його від імені ТОВ «МБД «Фаворит», не мала відповідних повноважень, крім того, підпис в договорі виконаний не нею, а іншою особою. Позовних вимог із підстав відсутності згоди іншого співвласника на укладення договору комісії ОСОБА_4 не заявляла.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржених рішень) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно частини другої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення постановлені без додержання норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.

Оскільки оскаржені рішення залишені без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, яка підписана представником ОСОБА_8, залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 12 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 19 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н. О. Антоненко

В. І. Журавель