РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 133/1717/17

18.05.18

Козятинський міськрайонний суд Вінницької області

Вскладі головуючого судді Сєчка В.Л.

з участю секретаря Паращенко Л.І.

представника позивача ОСОБА_1,

адвоката ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Козятині цивільну справу позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про визнання частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом видане 09.08.2006 року Козятинською державною нотаріальною конторою на ім'я ОСОБА_4, згідно з яким остання успадкувала в цілому земельну ділянку (цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва) площею 3,7833 га, яка розташована на території Вівсяницької сільської ради та належала померлій ОСОБА_5 на праві приватної власності на підставі Державного акту серії НОМЕР_1 від 14.02.2003 року та визнання за позивачем права власності на 1/2 частину земельної ділянки (цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва) площею 3,7833 га, яка розташована на території Вівсяницької сільської ради та належала померлій ОСОБА_5 на праві приватної власності на підставі Державного акту серії НОМЕР_1 від 14.02.2003 року, в порядку спадкування за законом, після смерті сина ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6.

Свої вимоги мотивує тим, що 12 листопада 1978 року вона уклала шлюб з ОСОБА_7 та з того часу стали проживати в будинку її свекрухи ОСОБА_5, що за адресою АДРЕСА_2. З ними також проживала свекруха ОСОБА_5.

ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народився син ОСОБА_6 та з дати народження до дня своєї смерті він проживав в будинку своєї баби що за вищевказаною адресою.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер її чоловік ОСОБА_7, а вона після його смерті продовжила проживати у вищевказаному будинку з сином ОСОБА_6 та свекрухою.

ІНФОРМАЦІЯ_5 її свекруха ОСОБА_5 померла, на день її смерті залишилось спадкове майно, яке складається із земельної ділянки площею 3,7833 га (цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва), яка розташована на території Вівсяницької сільської ради та яка належала померлій ОСОБА_5 на праві приватної власності на підставі Державного акту серії НОМЕР_1 від 14.02.2003 року.

Після смерті ОСОБА_5 фактично прийняв спадщину внук - її син ОСОБА_6, який являвся спадкоємцем першої черги за законом за правом представлення, оскільки в шестимісячний термін з дня відкриття спадщини вступив в управління та володіння її майном, так як проживав в тому ж приміщенні та користувався тими ж предметами, що раніше належали його бабі ОСОБА_5 Крім того, її син ОСОБА_8 вступив у володіння предметами домашньої обстановки та вжитку, які належали ОСОБА_5, а саме після смерті баби до ІНФОРМАЦІЯ_6 (до дня своєї смерті) володів та користувався меблями (шафа, стіл, ліжко), побутовою технікою (газова плита, телевізор, електроплитка), а також кухонним посудом.

Також доказом того, що її син ОСОБА_6 проживав та був зареєстрований разом з ОСОБА_5 є відповідні записи в будинковій книзі.

В 2006 році рідня дочка її свекрухи ОСОБА_5 - ОСОБА_4 звернулась до Козятинського міськрайонного суду із позовом про визнання за нею права власності на спадкове майно ОСОБА_5, а саме на будинок з господарськими будівлями, що розташований в АДРЕСА_1.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду від 25 липня 2006 року в задоволенні позову ОСОБА_4 було відмовлено, в зв'язку із тим, що вона після смерті ОСОБА_5 фактично спадщину не прийняла, а саме із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звернулась та не вступила в управління та володіння спадковим майном померлої ОСОБА_5 Крім цього вказаний будинок до спадкової маси не входив.

В березні 2016 року вона звернулась із заявою до Козятинського міськрайонного суду про встановлення факту проживання однією сім'єю з ОСОБА_5, де на підставі її заяви 14 березня 2016 року було відкрито провадження та в ході розгляду даної справи було встановлено, що 9 серпня 2006 року Козятинською нотаріальною конторою на підставі заяви ОСОБА_4 було заведено спадкову справу № 620/06 на майно померлої ОСОБА_5 та 9 серпня 2006 року ОСОБА_4 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом. Вказане свідоцтво було видане на земельну ділянку (цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва) площею 3,7833 га, яка розташована на території Вівсяницької сільської ради та яка належала померлій ОСОБА_5 на праві приватної власності на підставі Державного акту серії НОМЕР_1 від 14.02.2003 року. Про оформлення спадщини вона не знала .

Її син ОСОБА_6 успадкував частку у спадковому майні своєї баби ОСОБА_5, яка б належала його батьку ОСОБА_7, тобто ? частки спадкового майна.

ІНФОРМАЦІЯ_6 її син ОСОБА_6 помер та за життя не встиг оформити свої спадкові права після смерті своєї баби ОСОБА_5.

Після смерті сина ОСОБА_6 вона фактично прийняла спадщину так як постійно проживала з ним на день його смерті.

Оскільки її син вважався таким, що прийняв спадщину, свідоцтво про право на спадщину від 09 серпня 2006 року, яке видане ОСОБА_4, було видане без урахування частки спадкового майна, належного її синові ОСОБА_6, що порушує її права, в зв'язку з чим зазначене свідоцтво належить визнати частково недійсним.

Відповідачка ОСОБА_4 її право на спадкове майно не визнає, а тому воно підлягає захисту в судовому порядку.

Посилається на положення ст. 529 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) відповідно до якої онуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини не має в живих того з батьків, хто був би спадкоємцем, вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Представник позивача підтримав вимоги та обставини викладені в позові в повному обсязі та просить позов задовільнити .

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні суду пояснила , що в 2000 року вона забрала маму - ОСОБА_5 до себе додому і доглядала за нею. До 2000 року мама жила в своїй хаті в с. Вівсяники з сином, його дружиною та їхніми дітьми. Поки мама могла доглядати за ними , коли готувала їсти, дивилась за господарством, робила закрутки вона була їм потрібна, а коли настав час коли вже мама була зовсім старенькою і коли вона потребувала догляду над нею почали знущатися. В неї вибивали палицю, щоб вона падала, не давали їсти, палили її речи ,замість того щоб їх прати. Вона приїхала до мами і побачила її вже в край важкому стані і забрала її до себе в смт. Турбів у 2000 році. І з нею вона вже жила до смерті. В 2002 році після того як мамі повідомили про смерть її сина, стан здоров'я мами в край погіршилось, вона вже не могла вставати та пів року була взагалі лежачою. Вона викликала лікарів додому і лікувала її в домашніх умовах. Мама дуже хотіла, щоб невістка довідалась до неї, але за 3 роки вона так і не з'являлась. Вона ховала маму і ставила пам'ятник.

Вона з братом ОСОБА_10, після того як забрали маму з її будинку , приїздили в село тільки тоді коли помер брат ОСОБА_7 і племінник ОСОБА_9. Коли помер брат ОСОБА_7 вона з братом скинулись грошима і поховали його. Був ще один брат ОСОБА_2, який помер в ІНФОРМАЦІЯ_7. Коли забирали маму її речей вже не було, був тільки вузлик,який вона зібрала собі на смерть, всі інші речі попалила ОСОБА_3. Які речі були в будинку ОСОБА_4 вона не дивилась тому, що вона їхала за мамою, а не за речами . Після смерті брата ОСОБА_7 його дружина з сином ОСОБА_8 проживали у співмешканця ОСОБА_3, а коли ОСОБА_9 вже був хворий і лежачий його перенесли в мамину хату. Заповіт мама не залишала.

Представник відповідача в судовому засіданні суду пояснила, що син позивача ОСОБА_6 з заявою про прийняття спадщини не звертався , не доведено факт прийняття спадщини в контексті ЦК УРСР (в редакції 1963 року), факт спільного проживання ОСОБА_6 з бабою ОСОБА_1, оскільки та останні три роки проживала у своє доньки , а також в відзиві вказала, що відповідач ОСОБА_4 успадкувала земельну ділянку площею 3,7833 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва , що розташована на території Вівсянецької сільської ради Козятинського району Вінницької області, за правилами Цивільного кодексу Української РСР, оскільки документи , що підтверджують право її матері ОСОБА_5 на земельну ділянку та майновий пай після смерті матері були у неї вдома . З рішення Козятинського міськрайонного суду від 25.07.2006 у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Вісянецької сільської ради Козятинського району про визнання права власності на спадкове майно , питання щодо прийняття ОСОБА_4 спадщини шляхом вступу в управління та володіння майном, а саме землею та майновим паєм не розглядалось, судом при розгляді справи про визнання права на спадщину на жилий будинок не досліджувалось.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 09.11.2016 по цивільній справі за позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину також встановлено, що ОСОБА_4 фактично вступила в управління та володіння спадковим майном на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини та те , що Позивач ОСОБА_11 є с спадкоємцем першої черги за правом представлення, однак належних і допустимих доказів того, що він прийняв спадщину після смерті баби шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном , позивач суду не надав.

Посилається на приписи ч.4 ст.82 ЦПК України в силу якої обставини , встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі , що набрало законної сили , не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини , якщо інше не встановлено законом .

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 08.06.2017 за ОСОБА_3 на будинок визнано право власності за набувальною давністю . Право встановлювальних документів на будинок на час прийняття рішення не існувало. Про спадкування будь ким наведеного будинку у рішенні не зазначено. Про фактичний вступ у спадщину позивача-ОСОБА_3 чи її синів, у рішенні не йдеться .

Вказала , що будинок не входив до складу спадкового майна , а отже посилання на проживання у ньому померлого сина, який внаслідок цього успадкував майно померлої баби є безпідставним.

Також зазначила, що довідки вих. №254 від 30.08.2017 та №255 від 30.08.2017 виготовлені на бланках Вівсяницької сільської ради Козятинського району Вінницької області, з яких натомість вбачається, що видані виконавчим комітетом Вівсяницької сільради за підписом сільського голови Т.В. Ціпцюри. Кому видані та в зв'язку з чим не вказано.

У довідках, які датовано 2017 роком зазначено про обставини 2003 та 2011 року. Джерела інформації не зазначено. Довідки нічим не обґрунтовано. Інформація наведена у довідках виходить за межі компетенції сільської ради.

Довідка за №254 містить інформацію про те, що ОСОБА_6 на день смерті своєї баби ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 був зареєстрований та проживав разом з нею в селі Вівсяники Козятинського району, АДРЕСА_1 та в шестимісячний строк після її смерті фактично прийняв спадщину, оскільки вступив в управління та розпорядження спадковим майном.

Довідка №255 містить інформацію про те, що ОСОБА_3 на день смерті свого сина ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 була зареєстрована та проживала разом з ним в селі Вівсяники Козятинського району : АДРЕСА_1 та після його смерті прийняла спадщину.

Виконком на бланках сільради видає у 2017 році такі довідки не враховуючи наявність наведених вище судових рішень, в яких у сукупності оцінено документи та зроблено висновки щодо складу спадкового майна, яке залишилось після смерті ОСОБА_5, щодо спадкоємців останньої, законодавства, яке підлягає застосуванню в даному випадку та обставин, які і вплинули на прийняття спадщини. Не взято виконкомом до уваги, що після сперті особи заводиться спадкова справа і що нотаріусом видано спадкові свідоцтва на певне майно конкретній : собі (відповідачу), як єдиній спадкоємиці з огляду на обставини, що мали - юридичне значення за приписами ЦК УРСР.

Виконкомом у 2016 році видано ще низку довідок, підписаних секретарем виконкому, які повністю суперечать змісту довідок наведених вище.

Так, 01.03.2016 року видано довідку №115 про те, що ОСОБА_3 дійсно фактично прийняла спадщину після смерті своєї свекрухи ОСОБА_13, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 та вступила в правління та володіння спадковим майном померлої, а саме належним їй будинком та господарськими будівлями, що розташовані в АДРЕСА_1.

Водночас, 07.04.2016 року видано довідку №162 про те, що ОСОБА_11 дійсно фактично прийняв спадщину в 6-ти місячний термін після смерті своєї баби ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 та вступив в управління та володіння майном.

У довідці №164 від 07.04.2016 вказано, що ОСОБА_4 після смерті своєї матері ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 в управління та володіння її майном протягом 6-ти місяців не вступала.

Довідки видано у 2016 році, в той час, як вже 09 серпня 2006 року відповідачу видано спадкові свідоцтва і Апеляційним судом Вінницької області прийнято ухвалу від 17 листопада 2006 року якою залишено в силі, зі зміною мотивувальної частини, рішення суду від 25 липня 2006 року.

А тому вбачається, що позивач, використовуючи безпідставні, нічим необгрунтовані довідки сільської ради звертається до суду за захистом прав, які не порушені. Фактично з завідомо безпідставним позовом, у якому наводить лише ті обставини і в такому ключі, як вигідно для обдуманої позиції. Не даючи суду всіх документів, які мають значення для надання об'єктивної оцінки обставин та предмету спору.

Щодо успадкування предметів домашньої обстановки та вжитку внаслідок володіння ними, як підстава скасування в частині спадкового свідоцтва та визнання права власності на частину земельної ділянки то у позові не стоїть питання про встановлення факту спадкування будь-ким майна померлої. По-друге, не надано доказів, що майно у будинку належало саме померлій, що воно там взагалі було і що виключно син померлої ним користувався і вважав себе таким, що вступив у спадщину, списку предметів побуту на момент смерті не складалось, ніким не посвідчувалось. Більш того, будинок належить на праві власності позивачу і набутий за набувальною давністю, як такий, яким користуються більше 10 років, за яким наглядають та яким опікуються. Жодних ідентифікаційних ознак майна немає. Належних і допустимих доказів наведених у позові обставин нема

З'ясувавши обставини справи , заслухавши пояснення сторін та дослідивши докази суд приходить до висновку, що необхідно відмовити в задоволенні позову.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні суду пояснила, що являється невісткою померлої ОСОБА_5 та те , що коли свекруха мала здоров'я вона була потрібна невістці - ОСОБА_3, а потім коли за нею потрібен був догляд хотіли позбавитись її, над нею знущались, вибивали палицю, щоб та падала , їй могли не давати їсти, одяг замість того щоб його попрати їй його спалили. Просили ОСОБА_3 не ображати свекруху, оскільки остання весь час хотіла жити в своїй хаті, в своїх стінах. Коли свекруху забрали з хати вона вже не могла йти і її виносили на стільці і потім вже лікували в смт. Турбові. ОСОБА_15 - донька ОСОБА_5, доглядала матір. Покійна ОСОБА_5 просила вигнати невістку ОСОБА_3, але ОСОБА_4 її пожаліла. З 2000-2003 рр. свекруха жила в смт. Турбові, поховали її в с. Вівсяники. Коли забирали свекруху то в будинку не було нічого із її речей.

В ІНФОРМАЦІЯ_8 помер ОСОБА_7, якого хоронили брат і сестра, а його дружина вже тоді бігала до коханця. Коли ховали ОСОБА_7 в хаті свекрушиних речей вже не було. ОСОБА_8, племінник, після смерті батька спочатку жив з мамою-ОСОБА_3 в її коханця, а потім його відправили до хати свекрухи. ОСОБА_3 поставила свою шафу і стіл, а речей свекрухи не було.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні суду пояснила, що вона з 1987 року проживала по АДРЕСА_1 разом з свекрухою. Після смерті свекрухи, яка померла в ІНФОРМАЦІЯ_6 залишилась проживати в даному будинку разом з дітьми , чоловік помер в ІНФОРМАЦІЯ_8.

Свекруха постійно проживала в даному будинку, лише тимчасово її донька забирала її на лікування . На момент її смерті в будинку проживала вона та двоє синів. ОСОБА_6 завжди проживав та був зареєстрований в будинку до смерті. Помер ОСОБА_9 в ІНФОРМАЦІЯ_6. На момент смерті сина вона проживала разом з ним . Після смерті свекрухи опис майна не складався .

Будинок , в якому вона проживає вона набула право власності на підставі рішення суду за набувальною давністю .

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні суду пояснив, що ОСОБА_5 була його матір'ю, яка до 2000 року проживала у с. Вівсяники, а з 2000 року у сестри ОСОБА_15 в смт. Турбові. Маму забрали тому, що в 2000 році коли до неї приїздили то вона була в синяках і дуже худа , її були змушені забрати з рідної хати. Маму штовхали, били та знущалися. З собою забрали вузлик, який мама зібрала собі на похорон. Маминих речей там вже не було. Мама померла у сестри ОСОБА_15 в смт.Турбові. Він писав заяву про відмову від спадкового майна на користь ОСОБА_15. ОСОБА_16 жив у коханця ОСОБА_3, а потім коли в нього почались проблеми зі здоров'ям його перенесли в батьківську хату і він там сам доживав вже до смерті.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні суду пояснила, що до 2010 року займала посаду голови сільської ради та те , що в будинку по АДРЕСА_1 проживала ОСОБА_5, яка померла. З нею проживали її син ОСОБА_7, невістка ОСОБА_3 і 2 внуків. Старший внук ОСОБА_11 вивчився на військового і зараз проживає у м. Харкові, вони були двійнятами( два внука які проживали в будинку). В покійної ОСОБА_5 була дочка ОСОБА_17, син ОСОБА_18, який помер і ще один син ОСОБА_19, який живе в смт.Турбові та який відмовився і не претендує на будинок. Весь час йде боротьба між донькою ОСОБА_4 і невісткою ОСОБА_3. На момент смерті ОСОБА_18 в будинку проживала невістка і 2 синів. ОСОБА_8( внук бабусі) проживав до смерті в хаті бабусі. Вона взнала від ОСОБА_3, що та є власницею земельної ділянки. Довідки про стан хати та інші довідки вона видавала до 2010 року поки займала посаду голови сільської ради, а довідки 2016 року видавала вже не вона, так як не займала вказану посаду.

Судом встановлено , що відповідно до свідоцтва про укладання шлюбу від 05 березня 1987 року ОСОБА_7 уклав шлюб з ОСОБА_20 . Після укладання шлюбу ОСОБА_20 присвоєно прізвище ОСОБА_7(а.с.7). Від спільного проживання ІНФОРМАЦІЯ_5 народився син ОСОБА_6 , згідно до свідоцтва про народження (а.с.6).

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер чоловік позивачки - ОСОБА_7 , відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.9).

ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_5- мати ОСОБА_7 та свекруха позивачки , що доведено копією свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_3 (а.с.12).

ІНФОРМАЦІЯ_6 помер син позивачки ОСОБА_6 (а.с.10).

Відповідно до копії домової книги прописки (реєстрації) громадян, які проживають в АДРЕСА_1 (а.с.15,16) позивачка та до часу смерті ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_6 були зареєстровані за одною адресою.

Відповідно до довідки №254 від 30.08.2017 року (а.с.18), виданої виконавчим комітетом Вівсянецької сільської ради - ОСОБА_6 на день смерті своєї баби ОСОБА_5 проживав з нею в одному будинку в шестимісячний строк після її смерті фактично прийняв спадщину, оскільки вступив в управління та розпорядження спадковим майном.

Відповідно до матеріалів спадкової справи №620/06, до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_5, оглянутої судом в судовому засіданні, донька померлої ОСОБА_5, ОСОБА_4, яка проживає в АДРЕСА_3, 09.08.2006 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, площею 3,7833 га, що належала померлі на підставі державного акту та свідоцтво про право на спадщину за законом на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства села Вівсяники Козятинського району на суму 4116 грн., що належав померлій на підставі майнового сертифікату.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області у справі за позовом ОСОБА_4, до Вівсянецької сільської ради Вінницької області від 17.11.2006, встановлено, що будинок по АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_5, до спадкового майна не увійшов, оскільки будинок не був прийнятий в експлуатацію, правовстановлюючі документи на нього відсутні.(а.с.72).

Рішенням Козятинського міськрайонного суду у справі №133/2846/16-ц від 08.06.2017, оглянутої судом в судовому засіданні визнано право власності за набувальною давністю на будинок АДРЕСА_1, за ОСОБА_3. (а.с. 77-79).

Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Відповідно до статті 525 ЦК Української РСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Правилами ст 529 ЦК Української РСР встановлено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Виходячи із досліджених доказів витікає, що на час смерті ОСОБА_5, син позивачки ОСОБА_1, ОСОБА_4 входили в коло спадкоємців першої черги.

Згідно зі статтею 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

В статті 553 ЦК Української РСР зазначено, що спадкоємець за законом або за заповітом має право відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини.

Аналіз зазначеної норми дає суду підстави прийти до висновку, що прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину.

Відповідно до п. 113 Інструкцї , "Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" Затвердженої наказом Мінюста від 14.06.1994, № 18/5, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст. 549 Цивільного кодексу). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанції про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців.

Спадкоємці, які пропустили строк для прийняття спадщини, можуть бути за згодою всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину, включені до свідоцтва про право на спадщину як такі, що прийняли спадщину. Така згода спадкоємців повинна бути викладена у письмовій формі і подана державній нотаріальній конторі до видачі свідоцтва про право на спадщину. Справжність підписів спадкоємців на заяві повинна бути засвідчена у відповідності з правилами, викладеними в пункті 110 цієї Інструкції.

Аналізуючи досліджені докази і співставляючи їх з нормами права які підлягають застосуванню під час вирішення даного спору, суд приходить до висновку, що позивачка не надала суду належних і допустимих доказів, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_5 ОСОБА_8, належним чином прийняв спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_5, оскільки будинок в якому він проживав із спадкодавцем по АДРЕСА_2 до спадкового майна не увійшов. Спадкове майно ОСОБА_5, складалося із права власності на земельну ділянку і права на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства. Відповідачка ОСОБА_4, навпаки вступила в управління спадковим майном ОСОБА_5, і доказом того, є наявність у неї оригіналів Державного акту на право власності на земельну ділянку та свідоцтва про право на майновий пай колективного сільськогосподарського підприємства на ім'я спадкодавця, на підставі яких і були нотаріусом видані свідоцтва про право на спадщину, а тому суд критично оцінює довідку №254 від 30.08.2017 року (а.с.18), виданої виконавчим комітетом Вівсянецької сільської ради в частині, що - ОСОБА_6 після смерті своєї баби ОСОБА_5 в шестимісячний строк після її смерті фактично прийняв спадщину, оскільки вступив в управління та розпорядження спадковим майном.

Позивачка являється спадкоємцем першої черги після померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_1 Спадщину прийняла, що не оспорюється сторонами.

Разом із тим, суд зазначає, що статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд вирішуючи спір про право власності повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.

Визнання права власності на земельну ділянку не передбачено чинним законодавством України.

Оскільки позивачкою не доведено належними і допустимими доказами, факт прийняття спадщини ОСОБА_5 ОСОБА_8, після смерті своєї баби ОСОБА_5, і відсутні підстави для визнання частково недійсним свідоцтва на спадщину за законом видане 09.08.2006 на ім'я ОСОБА_4, про успадкування земельної ділянки площею 3,7833 га, визнання права власності на земельну ділянку не передбачено чинним законодавством, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до приписів ст 141 ч 1, 2, 8 ЦПК України, судовий збірпокладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються:) у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Сторона відповідачів не надала суду оригіналів документів які підтверджують її витрати.

Керуючись ст.ст 549, 553 ЦК УРСР , ст 328 ЦК України, ст.259, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Відмовити в повному обсязі в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через Козятинський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня проголошення.

Повне судове рішення складене 29.05.2018.

Суддя - підпис- В.Л. Сєчко

З оригіналом вірно.

Суддя Секретар

Дата документу 18.05.18