Справа № 148/1665/17
Провадження № 22-ц/772/1103/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Саламаха О. В.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2018 рокуСправа № 148/1665/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М.,

суддів: Панасюка О. С., Зайцева А. Ю.

секретар судового засідання Куленко О. В.,

учасники справи:

позивач (особа яка подала апеляційну скаргу) - ОСОБА_3,

відповідач - Тульчинська міська об'єднана територіальна громада,

треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору:

-Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області,

-ОСОБА_4,

-ОСОБА_5,

-ОСОБА_6,

-ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні Апеляційного суду Вінницької області в залі судових засідань № 4 апеляційну скаргу ОСОБА_3, на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 26 лютого 2018 року, у складі судді Саламахи О.В., постановлене в м. Тульчині, повне судове рішення складено 6 березня 2018 року,-

в с т а н о в и в:

У вересні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Тульчинської міської об'єднаної територіальної громади, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області, про визнання права власності на самочинне будівництво, у якому ставив вимогу визнати за ним право власності на нерухоме майно - нежитлову будівлю «Кафе-магазин», розташований, за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 330, 2 кв.м., корисною площею 275 кв.м.

Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 11 січня 2018 року до участі у справі, у якості третіх осіб залучено ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 (а.с. 79).

Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_3 належить земельна ділянка площею 0,2321 га, призначена для будівництва і обслуговування будівель торгівлі, яка розташована, за адресою АДРЕСА_1. У 2015 році позивач самочинно, без належної проектно-технічної документації, збудував нежитлову будівлю - «Кафе-магазин» корисною площею 275 кв.м на належній йому земельній ділянці. Після проведення оцінки і виготовлення технічного паспорту будівлі позивач звернувся до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області про введення в експлуатацію самочинно збудованої будівля, однак 22.06.2017 року листом № 22-21-183-2 йому повідомили про відсутність правових підстав для опрацювання питання введення в експлуатацію збудованої ним нежитлової будівлі, що і стало підставою для звернення до суду.

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 26 лютого 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що будівництво спірного об'єкту нерухомості здійснено без отримання документа, який дає право виконувати будівельні роботи та без належно затвердженого проекту, на земельній ділянці цільове призначення якої на момент будівництва не відповідало цільовому призначення зведеної будівлі, позивач без поважних причин у строк до 31.12.2015 року не вжив заходів щодо забезпечення введення у експлуатацію зведеної ним будівлі та не надав суду підтвердження відповідності будівлі санітарним та екологічним нормам.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовільнити в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що до 31.12.2015 року він не звертався до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції щодо введення в експлуатацію самочинно збудованої будівлі, оскільки на той період часу ще не було змінено цільове призначення земельної ділянки на якій була розташована самочинно збудована нежитлова будівля, крім того позивач зауважив, що в законі не встановлені строки звернення до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції щодо введення в експлуатацію самочинно збудованого нерухомого майна. Наголошує що він збудував будівлю на власній земельній ділянці, не порушує права нічиї права та інтереси, чому суд не дав оцінки.

Правом на подання відзиву відповідач та треті особи не скористались. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника. Від третіх осіб надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, претензій до позивача не мають та не заперечують проти задоволення позову.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Згідно з п. 8 розділу XIII «Перехідних положень» ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується. Тому справа підлягає розгляду Апеляційним судом Вінницької області.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного заочного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до наступних висновків.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

По справі встановлено наступні обставини, що не оспорюються:

-рішенням 27-ї сесії 6-го скликання Суворівської сільської ради Тиврівського району від 10.07.2013 року ОСОБА_3 було надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка знаходилась в його користуванні за адресою: АДРЕСА_1, загальною орієнтовною площею 0,2500 га для обслуговування житлового будинку з господарських будівель та споруд (а.с. 8);

- рішенням 28-ї сесії 6-го скликання Суворівської сільської ради Тиврівського району від 23.07.2013 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на вказану земельну ділянку ОСОБА_3 та видано державний акт право власності на цю земельну ділянку (а.с. 9);

- рішенням виконавчого комітету Суворівської сільської ради Тульчинського району № 55 від 17.07.2013 року ОСОБА_3 надано дозвіл на будівництво нежитлової будівлі комерційного призначення по АДРЕСА_1, зобов'язано його розробити проектну документацію та отримати дозвіл у державній інспекції архітектурно - будівельного контролю на проведення будівельних робіт (а.с. 10);

- рішенням 3-ї сесії 7-го скликання Суворівської сільської ради Тиврівського району від 09.12.2015 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,2321 га, в тому числі 0,2321 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, передано у власність гр. ОСОБА_3 земельну ділянку загальною площею 0,2321 га, в тому числі 0,2321 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1 (а.с.11);

-з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НОМЕР_2 від 03.11.2015, витягу з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № НОМЕР_3 від 29.06.2017 року, свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16.08.2013 року слідує, що ОСОБА_3 належить земельна ділянка площею 0,2321 га, кадастровий номер НОМЕР_1, призначена для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, яка розташована, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 12, 15, 69);

-згідно технічного паспорту, за адресою: АДРЕСА_1, знаходиться будівля «Кафе-магазину» (а.с. 16 - 19), вартість якого згідно звіту про незалежну оцінку становить 184 311 грн (а.с. 20 - 27);

-за результатами звіту про проведення технічного обстеження будівлі № 47.0617-Т3 від 03.06.2017 року, встановлено можливість надійної та безпечної експлуатації будівлі, за адресою: АДРЕСА_1, відповідність її вимогам державних будівельних норм (а.с. 28 - 38);

-з листа Відділу містобудування, архітектури, ЖКГ та інфраструктури Тульчинської районної державної адміністрації Вінницької області за № 02 від 29.06.2017 року, слідує, що, будівля, за адресою: АДРЕСА_1, відповідає вимогам Державних будівельних норм 360-92** «Планування і забудова міських і сільських поселень» (а.с. 39);

-відповідно до інформації Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області за № 22-Н-183-2 від 27.06.2017, станом на момент звернення ОСОБА_3 департамент не здійснює прийняття у експлуатацію самовільно збудованих громадських будинків І і ІІ категорій складності, йому слід звернутися до суду (а.с. 40).

Спір між позивачем та відповідачем виник з приводу прийняття в експлуатацію самочинно збудованої будівлі «Кафе-магазину» та визнання за позивачем права власності на цю будівлю.

Апеляційний суд наводить мотиви прийняття чи відхилення аргументів апеляційної скарги (ст. 382 ЦПК України).

Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом статей 328 та 329 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до статті 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

За загальним правилом, закріпленим у ч. 2 ст. 376 ЦК України, особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Згідно із ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об'єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об'єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об'єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у ч. 1 ст. 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об'єкт нерухомості є самочинним.

Маючи дозвіл на будівництво нежитлової будівлі комерційного призначення на підставі рішення № 55 виконавчого комітету Суворівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області від 17 липня 2913 року (а.с.10), позивач не розробив технічну документацію та звів будівлю на належній йому на праві приватної власності земельній ділянці. Отже, та обставина, що будівництво є самочинним, ніким не заперечується.

Згідно із частиною п'ятою статті 376 ЦК України на вимогу власника земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Як роз'яснено в п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

У справі що розглядається позивач є власником земельної ділянки площею 0,2321 га, кадастровий номер НОМЕР_1, призначена для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, яка розташована, за адресою: АДРЕСА_1, на якій розташовано самочинно збудовану будівлю (витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з Додатком Кадастровим планом земельної ділянки - а.с.12-13).

Позивач звертався до Державної архітектурно-будівельної інспекції України про прийняття в експлуатацію самочинно збудованих будівель та споруд, на що отримав законну відмову в зв'язку з відсутністю у позивача дозволу на виконання будівельних робіт, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24.04.2015 року № 79. Одночасно ОСОБА_3 роз'яснено право на звернення до суду. (а.с.40).

Будівлю «Кафе-магазину» по АДРЕСА_1, за результатами звіту про проведення технічного обстеження будівлі № 47.0617-Т3 від 03.06.2017 року, можливо надійно та безпечно експлуатувати, (а.с. 28 - 38), ця будівля відповідає вимогам Державних будівельних норм 360-92** «Планування і забудова міських і сільських поселень» (лист Відділу містобудування, архітектури, ЖКГ та інфраструктури Тульчинської районної державної адміністрації Вінницької області на а.с. 39).

Отже, з урахуванням встановлених обставин, зважаючи на те, що будівництво здійснено на належній на праві власності позивачеві земельній ділянці з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, будівля відповідає Державним будівельним нормам, не порушує будь-чиїх прав та законних інтересів, - перешкод у визнанні права власності за позивачем на підставі частини 5 статті 376 ЦК України немає, позов підлягає до задоволення.

Суд першої інстанції, вірно встановивши обставини справи , допустив помилку при застосуванні норм матеріального права: не дав оцінки тому факту, що будівництво здійснено на земельній ділянці, яка належить на праві власності позивачеві та виділена йому для цієї мети, тому до даних правовідносин сідл застосовувати положення частини 5 статті 376 ЦК України (на що посилався і позивач), а не частини 3 статті 376 ЦК України, яка стосується випадків здійснення будівництва на земельній ділянці, яка не була відведена для будівництва (і навіть в такому випадку законодавець передбачив можливість визнання права власності на самочинне будівництво за умови надання земельної ділянки у встановленому законом порядку під уже збудоване будівництво).

Отже, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення скасуванню як таке що постановлене з невірним застосуваннями норм матеріального права та через невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд, - п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 26 лютого 2018 року скасувати та постановити нове.

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на нерухоме майно: нежитлову будівлю «Кафе-магазин», загальною площею 330,2 кв.м., корисною площею 275 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча підпис Т. М. Шемета

Судді: підпис О. С. Панасюк

підпис А. Ю. Зайцев

Згідно з оригіналом

головуючий суддя Т. М. Шемета