Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У.№ 327/380/17 Головуючий у 1 інстанції: Антіпова Т.А.
№ 22-ц/778/1739/18 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

ОСОБА_2

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Розівського районного суду Запорізької області від 31 січня 2018 року у справі за позовомПублічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк») до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначало, що відповідно до укладеного договору № б/н від 02.11.2012 року ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі яких відповідач при укладанні договору про надання банківських послуг дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України, згідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропоновувати свої умови договору. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами банку», які викладені на офіційному сайті банку, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою. Одночасно пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід'ємних частин договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п.1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п.1.1.2.3 до обов'язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, але відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами відповідно до умов договору та станом на 30.09.2017 року має заборгованість у загальному розмірі 45 934,07 грн. В звязку з тим, що відповідач на даний час продовжує ухилятись від виконання зобовязання і заборгованість за договором не погашена.

Посилаючись на зазначені обставини просило суд, стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором без номеру від 02.11.2012 року у розмірі 45 934 грн. 07 коп., де заборгованість за кредитом 484 грн. 25 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 37 846 грн. 89 коп., заборгованість за пенею та комісією 4 939 грн. 40 коп., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) 500 грн. 00 коп., штраф (процентна складова) 2 163 грн. 53 коп. Крім того, у заяві позивач просить стягнути з ОСОБА_3 суму понесених судових витрат в розмірі 1600 грн. 00 коп.

Рішенням Розівського районного суду Запорізької області від 31 січня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

За ст. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 02 листопада 2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 укладеного договір шляхом підписання заяви позичальника, в якій вказано, що вона разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 договір про надання банківських послуг.

Відповідно до умов договору ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Пунктом 1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що строк позовної давності відносно вимог Банку по вимогах про стягнення кредиту, оплат відсотків за користування кредитом винагороди, неустойки - пені, штрафів, витрат Банку становить 50 років. (а.с.21).

ОСОБА_3 не виконав своїх зобов'язань за вказаним договором, внаслідок чого в нього перед Банком виникла заборгованість.

В матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості за договором від 02 листопада 2012 року, згідно якого загальна сума заборгованості становить 45 934 грн. 07 коп., з яких: 484 грн. 25 грн. - заборгованість за кредитом; 37 846 грн. 89 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 4 939 грн. 40 коп. - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 2 163 грн. 53 коп. штраф (процентна складова).

Судом встановлено, що за весь час існування договірних відносин відповідачем здійснювалося погашення суми кредиту лише: 22 лютого 2013 року - 160 грн. 00 коп.; 12 червня 2014 року 10 грн. 60 коп. (а.с.4-5), при цьому 12 червня 2014 року було здійснене автоматичне погашення простроченої заборгованості з карти.

Встановивши що між сторонами склалися відносини з кредитування та відповідач має заборгованість за кредитним договором, разом з тим суд першої інстанції врахував, що відповідачем подана заява про застосування строків позовної давності.

За ст. 256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст. 267 ЦК).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст. 257 ЦК).

Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, ч.2 ст. 258 ЦК передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом, перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст. 261 ЦК).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК).

Саме тому, враховуючи що сторонами не заперечується, що відповідач сплатив заборгованість один раз в 2013 році та 12 червня 2014 року було здійснене автоматичне погашення простроченої заборгованості з карти в розмірі 10 грн. 60 коп. яке не може рахуватися як дія позичальника спрямована на погашення заборгованості за власної волі, суд зробив висновок, що позивачем пропущений строк позовної давності.

Враховуючи, що ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з даним позовом 28 листопада 2017 року, тобто після спливу передбаченого ст. 257 ЦК України трирічного строку позовної давності, оскільки вказаний трирічний строк скінчився 22.02.2016 року, суд першої інстанції правомірно застосував строк позовної давності та відмовив у задоволенні позову.

Судом надана оцінка доводам позивача про те, що строк позовної давності в п. 1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг по вимогах про стягнення кредиту, оплати відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів, та витрат Банку становить 50 років.

Зокрема, судом враховані положення ч.1 ст. 259 ЦК України, за якими позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Судом першої інстанції встановлено, що Умови та правила надання банківських послуг, пунктом 1.1.7.31 яких визначено позовну давність тривалістю в п'ятдесят років, не містять підпису відповідача, що не дає підстави вважати, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались.

Заява позичальника від 02 листопада 2012 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності не містить.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що картрахунок відкритий на невизначений термін, а тому зобовязання відповідача існують до часу повернення позики суперечить положенням закону.

Так, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша, п'ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З огляду на викладене, за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту.

Отримана відповідачем картка передбачає обовязковий щомісячний платіж, який фактично взагалі не здійснювався позичальником.

Щодо строку дії картки, то позивачем взагалі не надані такі відомості, що враховує судова колегія та вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог .

Доводи скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Розівського районного суду Запорізької області від 31 січня 2018 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 11.06.2018 р.

Головуючий:

Судді: