22-ц/775/395/2018(м)
265/4742/17

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
„12 червня 2018 року місто Маріуполь Донецької області
Єдиний унікальний номер 265/4742/17
Номер провадження 22-ц/775/395/2018(м)
Апеляційний суд Донецької області у складі:
головуючого: Зайцевої С.А.
суддів: Гаврилової Г.Л., Пономарьової О.М.
за участю секретаря: Сидельнікової А.В.
учасники справи :
позивач- департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради,
відповідач - ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області апеляційну скаргу представника департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради ОСОБА_2 на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05 квітня 2018 року головуючого судді Щербіни А.В. із складанням повного тексту рішення 05 квітня 2018 року по цивільній справі про стягнення надмірно виплачених коштів щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам,-
У липні 2017 року управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради (далі - УСЗН) , правонаступником якого є департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради (далі ДСЗН), звернулося до суду із вказаним позовом до ОСОБА_1, обґрунтовуючи вимоги тим, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в УСЗН, як одержувач щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з 26 листопада 2015 року. Щомісячна адресна допомога внутрішньо перемішеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг відповідно до вимог чинного законодавства відповідачу була призначена та сплачувалась з 26 листопада 2015 року по 20 квітня 2016 року, з 05 травня 2016 року по 04 листопада 2016 року. При перевірці обґрунтованості виплат з*ясувалося, що відповідач має у своїй власності квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Оскільки порядок надання щомісячної адресної допомоги виключає можливість отримання цієї допомоги особами, які мають житло в населеному пункті на території якого органи державної влади здійснюють свої повноваження у повному обсязі, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 надмірно виплачену допомогу за період з 26 листопада 2015 року по 04 листопада 2016 року в розмірі 4 701 грн.84 коп.
Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05 квітня 2018 року в задоволенні позовних вимог департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надмірно виплачених коштів щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам відмовлено.
Рішення суду мотивовано необґрунтованістю позовних вимог.

В апеляційній скарзі представник ДСЗН ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Доводи скарги мотивовані тим, що суд не врахував положення розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085 р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», зі змінами від 02 грудня 2015 року №1276-р. Наявність у відповідача у власності житла на території підконтрольній Українській владі та в селищі де органи державної влади виконують всі свої зобов*язання в повному обсязі є причиною виникнення переплати виплачених за період з 26 листопада 2015 року по 04 листопада 2016 року сум допомоги.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем не надано. Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України ,відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції .

У судове засідання апеляційного суду представник департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради не зявився, належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, шляхом отримання 07 червня 2018 року судової повістки. В апеляційній скарзі зазначили про можливість розгляду справи без участі представника департаменту (а.с. 53-54). У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1М не з*явилася,належним чином була повідомлена про дату,час і місце розгляду справи (а.с.75).

Відповідно до п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 № 2147-VIII, який набрав чинність 15 грудня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. У зв*язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи ,фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч.2 ст.247 ЦПК України).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 26 листопада 2015 року має статус особи, яка переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції,а саме з м.Комінтернове Волноваського району Донецької області до міста Маріуполь.

Відповідно до рішень УСЗН від 01 грудня 2015 року та від 13 травня 2016 року ОСОБА_1 була призначена щомісячна адресна допомога внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг на періоди з 26 листопада 2015 року по 20 квітня 2016 року та з 05 травня 2016 року по 04 листопада 2016 року.

Також встановлено, що звертаючись до УСЗН із заявою про призначення допомоги, ОСОБА_1 вказувала, що у неї та будь-кого з членів сімї у володінні житлового приміщення поза межами тимчасово окупованої території України та райони проведення антитерористичної операції немає.

Відповідно до інформації отриманої в порядку верифікації, яка надійшла до УСЗН 16 вересня 2016 року у власності ОСОБА_1 є квартира АДРЕСА_2.

Згідно розрахунку надміру виплачені кошти, які підлягають відшкодуванню за період з 26 листопада 2015 року по 31 жовтня 2016 року , складають суму 4 701, 84 грн.

Згідно з розпорядженням начальника УСЗН Лівобережного району м. Маріуполя від 29 вересня 2016 року ОСОБА_1 не має права на допомогу за період з 26 листопада 2015 року по 04 листопада 2016 року , оскільки відповідач має у володінні житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції.

Відмовляючи ДСЗН у задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_1 надмірно отриманих коштів державної допомоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач має житло в м. Маріуполі Донецької області, тобто у районі де проводиться антитерористична операція, а тому, отримана ОСОБА_1 щомісячна адресна допомога виплачена їй обґрунтовано і підстав для стягнення цих коштів на рахунок позивача немає.

З таким висновком суду погоджується і суд апеляційної інстанції , оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до Указу в.о. Президента України, Голови Верховної Ради України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки та оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» на території України розпочато проведення антитерористичної операції.

Частиною 2 ст.1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлює, що територія проведення антитерористичної операції територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України « від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

При цьому, ч.1 цієї статті передбачає, що період проведення антитерористичної операції час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України « від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Згідно з наказом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 07 жовтня 2014 року №33/6/а, Донецька і Луганська області визначені районами проведення антитерористичної операції з 07 квітня 2014 року.

Відповідно до п.5 ст.11 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», Кабінет Міністрів України доручено затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України « від 14 квітня 2014 року № 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення.

30 жовтня 2014 року розпорядженням Кабінету Міністрів України №1053-р було затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, відповідно до якого, місто Маріуполь (Маріупольська міська рада) включено до вказаного переліку (п.20).

Проте , дію цього розпорядження зупинено згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року №1079-р, в якому не зазначено підстави його прийняття.

02 грудня 2015 року розпорядженням Кабінету Міністрів України №1275-р знову затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, відповідно до якого місто Маріуполь Донецької області також включено до вказаного переліку (п.20).

Частиною 1 ст.46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 січня 2014 року встановлено гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Порядок надання державної допомоги внутрішньо переміщеним особам визначається Порядком надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №505 (далі Порядок № 505).

Відповідно до п.2 Порядку, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, грошова допомога надається громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, які постійно проживають на території України і переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, а також стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м.Києві держадміністрацій, виконавчих органів з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад, з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

Пунктом 6 Порядку № 505, редакція якого змінювалася за період виникнення спірних правовідносин - з 25 листопада 2014 року по 29 листопада 2016 року - визначалися випадки, коли грошова допомога не призначається, зокрема у разі: коли будь-хто з членів сім*ї має у володінні житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції (редакція від 23 жовтня 2014 року).

Така редакція діяла до 24 квітня 2015 року, а за змінами внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2015 року №212, він був викладений так: «будь-хто з членів сім*ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення», при цьому слова «у володінні» замінені словами «у власності».

Постановою від 08 квітня 2015 року №257 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №505», що набула законної сили 15 травня 2015 року, у назві та тексті Порядку слова «територія України та райони проведення антитерористичної операції» в усіх відмінках замінені словами «територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення» у відповідному відмінку.

Нову редакцію п.6 Порядку № 505 про те, що грошова допомога не призначається, якщо будь-хто із членів сім*ї (крім сімей, до складу яких входять військовослужбовці з числа внутрішньо переміщених осіб, які захищають незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції), має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окупована територія України, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану, було викладено тільки після внесення змін відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2017 року №370.

З матеріалів справи вбачається, що допомога відповідачу виплачувалася з 26 листопада 2015 року до 04 листопада 2016 року , тобто до внесення змін у вказану постанову в частині щодо обмежень виплат у разі розташування належного житла на території населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Тому доводи апеляційної скарги, що відповідач не мала права на грошову допомогу, оскільки приховала факт наявності у неї квартири АДРЕСА_3, розташованої в районі, де органи державної влади в повному обсязі здійснюють свої повноваження, є неспроможними.

Відповідно до п.12 Порядку № 505 виплата грошової допомоги припиняється з наступного місяця у разі виявлення уповноваженим органом факту подання недостовірної інформації або неповідомлення про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги.

Оскільки райони проведення антитерористичної операції чітко визначені діючим на час виникнення спірних правовідносин розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р та 02 грудня 2015 року №1275-р, і відповідач ОСОБА_1 зазначила в своїх заявах про відсутність у будь-кого з членів сім*ї у володінні житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції, то наведене не свідчить про приховування нею будь-якої інформації, яку належало повідомити позивачу і яка могла вплинути на призначення грошової допомоги.

Будь-яких доказів того, що у ОСОБА_1 або у членів її сім*ї наявне житло, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду, позивачем не надано.

Що стосується посилань скаржника в апеляційній скарзі на застосування до спірних правовідносин розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», до якого не включено місто Маріуполь, то наведене може бути взято до уваги лише до тих правовідносин, які виникли після 31 травня 2017 року, коли було внесено відповідні зміні до Порядку № 505.

З огляду на викладене , суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

При вирішенні даної справи судом правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам позивача і зібраним у справі доказам.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, переглядаючи справу, відповідно до вимог 367 ЦПК України в межах розгляду справи судом апеляційної інстанції ,в межах доводів та вимог апеляційної скарги ,за наявними в справі доказами ,апеляційний суд визнає ,що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв*язку з чим апеляційна скарга ДСЗН Маріупольської міської ради підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 12 червня 2018 року .

Судді: