Провадження №4-с/523/7/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2018 р.

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Середи І.В.,

за участю секретаря судових засідань - Щербан О.Д.,

представника заявника - ОСОБА_1, представника відділу Мельничука Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 9 в м.Одесі цивільну справу за скаргою ОСОБА_4 на дії начальника Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Коваленка Василя Олександровича та заступника начальника Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Войтенка Валентина Вікторовича, заінтересована особа ОСОБА_8, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаною скаргою та просив визнати неправомірними дії начальника Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси головного територіального управління юстиції в Одеській області Коваленка В.О. вчинені у виконавчому провадженні №110/2 від 30.11.2015р. (номер за єдиним державним реєстром виконавчих проваджень 49502985) з підпису заявки від 12.07.2016р. №30889 на реалізацію арештованого майна - 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 та скасувати дану заявку, а також визнати неправомірними дії заступника начальника Суворовського відділу державної виконавчої служби м.Одеси головного територіального управління юстиції в Одеській області Войтенка В.В. у виконавчому провадженні №110/2 від 30.11.2015р. (номер за єдиним державним реєстром виконавчих проваджень 49502985) зі складання акту опису й арешту майна від 14.04.2016 року та скасувати даний акт.

В обгрунтування скарги ОСОБА_4 вказував на те, що його права були порушені, оскільки звернуто стягнення на єдине його житло, при наявності іншого співвласника та орендаря квартири, без визначення частки у майні, без реєстрації арешту в Єдиному реєстрі обтяжень, на підставі заявки, складеної з порушенням, без зазначення характеристики приміщень та з посиланням на арешт від 17.04.2014 року. Крім того, було складено акт опису й арешту майна не передбачений для нерухомого майна, без обгрунтування визначеного в ньому розміру вартості, з незаконним переданням на зберігання стягувачу, та без виходу на об'єкт.

Ухвалою суду від 07.06.2018 року ОСОБА_4 поновлено строк для звернення до суду зі скаргою.

В судовому засіданні представник заявника - ОСОБА_1 скаргу та викладені в ній обгрунтування повністю підтримала та просила її задовольнити.

Представник Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби м.Одеси головного територіального управління юстиції в Одеській області Мельничук Р.В. заперечував проти задоволення скарги посилаючись на те, що норми Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень в редакції станом на час вчинення виконавчих дій, не містять норми, яка б передбачала відповідальність державного виконавця за проведення опису майна боржника після спливу одного місяця, така дія не порушує права боржника у виконавчому провадженні і не може бути підставою для скасування акту. Оскільки частка боржника у квартирі була визначено, тому виконавець не звертався до суду з поданням, інших заборон для звернення стягнення на вказане майно не існувало. Боржник в будь-який спосіб ухилявся від виконання своїх зобов'язань, іншого майна не було виконавцем виявлено. Письмової згоди для звернення стягнення на заробітну плату без перевірки майнового стану ОСОБА_4 не надавав. Звернення на майно боржника було вчинено на підставі вимог діючого законодавства. Опис і арешт майна здійснювався не на виконання рішення про забезпечення позову, арештоване майно передано стягувачу у зв'язку з відсутністю повідомленого боржника при безпосередньому проведенні опису та арешту майна. Державний виконавець не склав акт визначення вартості майна, так як ця норма є диспозитивною, та діє лише за присутності при проведенні опису та арешту майна стягувача та боржника, та у випадку коли вони не заперечують проти складання такого акту. ОСОБА_4 належним чином повідомлений, не був присутній при проведенні опису й арешту майна. Стосовно способу передачі пакету документів на ДП «Сетам», представник відділу пояснив, що на той час електронний кабінет не працював, тому заявка була доставлена до вказаного підприємства, що не є порушенням вимог законодавства.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_8 - ОСОБА_9 раніше направив заяву про розгляд справи в його відсутності. Згідно із змістом наданих раніше письмових пояснень представник просив відмовити у задоволені скарги. Крім того, він зазначив, що під час складення опису й арешту майна не було порушено прав боржника, державним виконавцем проведені усі можливі заходи щодо примусового виконання рішення. Перед зверненням стягнення на майно боржника інших видів заробітку, доходу, рухомого або нерухомого майна державним виконавцем виявлено не було. На момент звернення стягнення на майно ОСОБА_4 його частка була визначена та зареєстрована у встановленому законом порядку. Щодо передачі заявки не в електронному вигляді, то це відбулося через те, що на вказаний момент не працювала електронна система, про що в минулих засіданнях в інших справах за скаргами ОСОБА_4 повідомляв виконавець. Сама заявка була сформована та перевірена начальником відділу та допущена представниками ДП «Сетам» до електронних торгів.

Заслухавши учасників справи, дослідивши надані докази та матеріали виконавчого провадження, суд прийшов до висновку, що скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 25.06.2014 року Суворовським районним судом м.Одеси прийнято рішення у справі №523/2014/14 за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів за договором позики, вимоги задоволено, стягнуто грошову суму у розмірі 8465 дол.США, що за курсом НБУ станом на 26.03.2014 року становить 88820 грн., та судовий збір у розмірі 894,75 грн.. Рішення набрало законної сили 08.07.2014 року і в той же день на його виконання, було видано виконавчий лист.

Як видно з вказаного листа 18.11.2014 року його повернуто стягувачеві на підставі п.1 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження».

30.11.2015 року було відкрито виконавче провадження ВП №49502985 по виконанню виконавчого документу №523/2014/14, про що 10.12.2015 року було повідомлено боржника, що підтверджується рекомендованим повідомленням.

Під час проведення виконавчих дій 30.11.2015 року заступником начальника відділу Войтенко В.В. було складено постанову про арешт майна боржника та оголошення про заборону його відчуження.

Також було здійснено запити на встановлення зареєстрованої адреси проживання боржника, наявності у нього рухомого та нерухомого майна, доходів. Після отримання відповідей встановлено, що ОСОБА_4 працює, в ПП «Адвокатська компанія «Редут», реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1. За вказаною адресою були направлені усі виклики.

Згідно з актом від 04.01.2016 р. встановлено, що за даною адресою мешкає за договором найму ОСОБА_10 і знаходиться його особисте майно.

Згідно зі свідоцтвом про право власності на житло та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, а інша 1/2 частина за ОСОБА_11.

14.06.2016 року державним виконавцем Войтенко В.В. також було складено акт опису й арешту майна, за яким описано та накладено арешт на ? частину вказаної квартири, висота приміщень якої 2,50 м, загальна площа квартири - 49,7 кв.м, попередня оцінка 100000 грн., а також зазначено, що описане майно передано на відповідальне зберігання ОСОБА_8.

Постановою від 19.04.2016 року було призначено ТОВ «Росла», експертом спеціалістом для визначення вартості арештованого майна.

19.05.2016 року до відділу надійшла оцінка майна, за якою вартість ? частини квартири склала 192092 грн., даний звіт було направлено на адресу боржника.

12.07.2016 року на адресу ДП «Сетам» складено заявку за №30889 на реалізацію арештованого майна, в якій було вказано вартість частини квартири, дати постанови про відкриття виконавчого провадження - 30.11.2015 р., акту опису й арешту майна -14.04.2016 р., найменування стягувача, майно, його власника, відповідальну за зберігання особу - ОСОБА_8, а також банківські реквізити для перерахування коштів відділу.

Як видно з оголошення на сайті ДП «Сетам» зазначена постанова про арешт майна від 17.02.2014 р. №42123076.

Відповідно до протоколу №189784 торги розпочалися 08.08.2016 року о 09.00 год. і закінчилися 10.08.2016 р. о 22.00 год., за ціною продажу 192092 грн. переможцем електронних торгів став ОСОБА_12, який 11.08.2016 року остаточно сплатив вказану грошову суму.

17.08.2016 року виконавцем складено акт про реалізацію арештованого майна.

Постановою від 18.08.2016 р. закінчено виконавче провадження ВП №49502985 та знято арешти накладені постановами від 03.09.2014 р. та від 17.02.2014 р.

Як видно з інформаційної довідки від 18.08.2016 р. арешт на підставі постанови від 30.11.2015 року не був зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна .

На час проведення виконавчих дій діяв Закон України «Про виконавче провадження» №606-XIV (далі- Закон).

Відповідно до ст.1 Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню

Згідно до ч.1, абзаців 4 та 5 ч.2 ст.57 Закону арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Проведення опису майна боржника здійснюється не пізніше ніж протягом місяця з моменту отримання інформації про місцезнаходження майна.

За вимогами ч.4 ст.57 Закону копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті, та органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 5 вказаної статті визначено, що про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Як видно з матеріалів виконавчого провадження 07.04.2016 року до відділу надійшли документи про право власності на квартиру та технічний паспорт.

14.04.2016р. складено акт опису та арешту майна, що підтверджує дотримання місячного строку, встановленого ст.57 Закону, оскільки його оформлено при наявності технічної характеристики квартири з інформацією про площу приміщень, оскільки остання відсутня в інформаційній довідці. Даний акт складений в межах відкритого 30.11.2015 р. виконавчого провадження ВП №49502985, а не ВП№№42123076, відкритого 17.02.2014 р. і за результатами якого виконавчий документ повертався без виконання.

Згідно з вимогами пп.4.2.1. п. 4.2. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, після виявлення майна боржника державний виконавець проводить опис та арешт цього майна, про що складає акт. В акті опису та арешту майна боржника повинні бути вказані:

а) назва кожного внесеного в акт предмета і його відмінні ознаки (вага, метраж, розмір, форма, вид, колір, товарний знак, проби, виробнича марка, дата випуску, ступінь зносу тощо);

б) якщо вилучені предмети мають ознаки дорогоцінних металів, каменів органічного та неорганічного утворення, перлів тощо, то вони ретельно описуються з визначенням усіх особливих ознак, відповідним чином пакуються в конверт, прошиваються, підписуються державним виконавцем та іншими учасниками, які були присутніми під час опису;

в) якщо проводилось опечатування предмета, зазначається, які предмети, приміщення, сховища були опечатані, кількість накладених печаток та спосіб опечатування;

г) прізвище, ім'я та по батькові особи, якій передано майно на зберігання, а якщо майно передано на зберігання не боржнику, а іншій особі, - паспортні дані, її місце проживання (далі - зберігач);

ґ) відмітка про роз'яснення зберігачеві майна обов'язків із збереження майна, попередження про кримінальну та іншу відповідальність, встановлену законодавством, за його розтрату, відчуження, приховування, підміну, пошкодження, знищення або інші незаконні дії з майном, на яке накладено арешт;

д) якщо державний виконавець установив зберігачеві обмеження права користуватися майном, зазначаються вид, обсяги і строки обмеження;

е) зауваження або заяви стягувача, боржника, осіб, що були присутні при описі.

Згідно з ч.1 ст.59 Закону майно, на яке накладено арешт, за винятком майна,

зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, передається на зберігання боржникові або іншим особам (далі - зберігач), призначеним державним виконавцем, під розписку в акті опису. Копія акта опису майна видається боржнику, стягувачу, а в разі якщо обов'язок зберігання майна покладено на іншу особу, - також зберігачу.

Згідно з нормами п.4.2.3.Інструкції якщо опис і арешт майна здійснюються на виконання рішення про забезпечення позову, державний виконавець передає арештоване майно на зберігання боржнику або його представнику. Іншій особі майно на зберігання може бути передано лише у випадку відсутності боржника чи його відмови від прийняття майна на зберігання, а також у випадку, якщо судовим рішенням визначено іншу особу, якій необхідно передати майно на зберігання.

Отже, суд не погоджується з твердженням заявника та його представника щодо порушення вимог щодо складання акту та передання майна на зберігання стягувачу, оскільки з аналізу вказаних норм не вбачається заборони передавати на зберігання майно стягувачеві. А вимоги п.4.2.3 Інструкції взагалі стосуються дій щодо складання акту на виконання рішення про забезпечення позову.

З огляду на вимоги п.4 Інструкції також не вбачається заборони складення акту щодо нерухомого майна, тому суд не погоджується з твердженням заявника, що це є порушенням.

Згідно з вимогами ч.1 ст.379 ЦПК України, в редакції станом до 15.12.2017 р., питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Така ж норма дублюється і в ст.443 ЦПК України, в редакції на час розгляду скарги.

Тобто, вказана норма чітко вказує на визначення частки за поданням виконавця, а як було судом встановлено, частка боржника в квартирі визначена і складає 1/2 її частину, яка зареєстрована належним чином, тому не було необхідності для звернення до суду.

Згідно з п.2 розділу II "Порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів" № 2710/5 від 22.12.2015р., який діяв на час проведення торгів, (далі- Порядок) організатор здійснює внесення до Системи інформації про арештоване майно (формування лота) та його реалізацію за заявкою відділу державної виконавчої служби.

Заявка на реалізацію арештованого майна повинна містити такі дані:

повне найменування відділу державної виконавчої служби;

номер виконавчого провадження згідно з Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень;

повне найменування боржника та стягувача, їх адреси, код за ЄДРПОУ - для юридичних осіб, реєстраційний номер облікової картки платника податків - для фізичних осіб - платників податків або номер і серія паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті);

вид майна (зазначається відповідно до категорій, які використовуються на Веб-сайті);

найменування майна, включаючи назву моделі, модифікації та інші складові найменування, які зазначаються згідно з реєстраційною, технічною та іншою документацією або наявними позначками на самому майні;

відомості про майно, яке передається на реалізацію, його склад, характеристики, опис, включно з інформацією про явні дефекти, відсутні елементи, обмежену функціональність (додатково зазначається інформація, визначена пунктами 6-9 розділу ІІІ цього Порядку);

наявність згоди стягувача щодо реалізації майна на комісійних умовах (у відповідних випадках);

місцезнаходження майна (для нерухомого майна - точна поштова адреса, для рухомого - адреса зберігача);

відомості про зберігача майна (найменування, фактична та юридична адреси, телефон, електронна адреса);

відомості про чинні обтяження майна (згідно з витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна або інформаційними довідками з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек);

вартість майна, що передається на реалізацію, визначена відповідно до статті 58 Закону України «Про виконавче провадження»;

реквізити рахунку відділу державної виконавчої служби для перерахування коштів;

адреса офіційної електронної пошти відділу державної виконавчої служби;

фото- та/або відеоматеріали;

електронний цифровий або власноручний (у випадку, передбаченому пунктом 3 розділу І цього Порядку) підпис начальника відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Відповідно до пункту 4 розділу ІІ Порядку начальник відділу державної виконавчої служби після отримання проекту заявки та документів щодо передачі майна на реалізацію у строк до трьох робочих днів перевіряє ці документи на відповідність вимогам законодавства, наявність відомостей про місце зберігання й демонстрації майна та у разі виявлення порушень визначає їх перелік та встановлює строк для усунення порушень, який не повинен перевищувати трьох робочих днів, а у разі, якщо відповідно до законодавства реалізація майна неможлива, документи щодо передачі майна на реалізацію повертаються державному виконавцю, який їх подав, із зазначенням визначених законодавством підстав, що унеможливлюють реалізацію майна.

У разі встановлення відповідності документів вимогам законодавства чи після приведення їх у відповідність до вимог законодавства, начальник відділу державної виконавчої служби підписує (за допомогою електронного цифрового підпису або власноруч у випадку, передбаченому пунктом 3 розділу I цього Порядку) заявку на реалізацію арештованого майна та надсилає її організатору в електронному вигляді через особистий кабінет відділу державної виконавчої служби для внесення інформації про проведення електронних торгів у Систему.

Відповідно до пункту 3 розділу I Порядку взаємодія органів державної виконавчої служби та Організатора щодо реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, у тому числі надсилання документів та повідомлень, передбачених цим Порядком, здійснюється через особисті кабінети відділів державної виконавчої служби та Департаменту державної виконавчої служби в Системі.

Надсилання документів та повідомлень, передбачених цим Порядком, електронною поштою, поштовими відправленнями, доставка нарочним або кур'єрською службою доставки дозволяється виключно у разі наявності технічних підстав, що унеможливлюють роботу Системи більше ніж на 24 години, до відновлення її працездатності.

Представником відділу вказано було в засіданні на те, що особистий кабінет відділу не функціонував, у зв'язку з чим заявка на реалізацію арештованого майна, підписана власноруч начальником та доставлена до ДП «Сетам», про що є відповідна відмітка.

Отже, проаналізувавши вказані норми Порядку, суд вважає, що відсутність даних про стан майна його характеристика, а також наявність арешту за 2014 рік і відсутність реєстрації арешту за постановою від 30.11.2015 року, не є підставою для визнання дій начальника відділу неправомірними, оскільки відсутність вказаних відомостей ніяким чином не вплинули на проведення торгів, реалізація майна відбулася за ціною визначеною в звіті, оцінку майна боржник не оскаржував.

При цьому, суд звертає увагу на те що мета накладення арешту та заборони відчуження на майно покликана на забезпечення виконання виконавчого документу та виключення можливості реалізації такого майна боржником до проведення торгів.

Таким чином, відсутні підстави для визнання дій зі складання заявки неправомірними, і скасування самої заявки.

Необхідно звернути увагу, що ч.1 ст.447 ЦПК України визначено право на звернення із скаргою до суду сторони виконавчого провадження, якщо вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено її права чи свободи.

Недоліки встановлені судом при складанні заявки та акту не впливають на проведення торгів і не вказують на порушення прав і свобод божника.

Відповідно до вимог ч.5 ст.52 Закону у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

Відповідно до вимог ч.7 ст.52 Закону у разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує десяти розмірів мінімальної заробітної

плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване це житло, не здійснюється. У такому разі державний виконавець зобов'язаний вжити всіх заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

Законом України від 25.12.15 № 928-VIII "Про Державний бюджет на 2016 рік" було визначено розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2016 року - 1378 грн., з 1 травня 2016 року - 1450 грн.. Враховуючи розмір заборгованості боржника 89714,75 грн. (борг 88820 грн. +судовий збір у розмірі 894,75 грн.), то вказана сума значно перевищує десять розмірів мінімальної заробітної плати.

За нормами ст.56 Закону визначено, що не допускається звернення стягнення на майно, зазначене в переліку видів майна громадян, на яке не може бути звернуто

стягнення за виконавчими документами, згідно з додатком до цього Закону.

Згідно з вказаним переліком нерухоме майно як квартира або її частина не значаться.

Статтею 63 Закону встановлено, що звернення стягнення на будинок, квартиру, земельну ділянку, інше нерухоме майно фізичної особи проводиться у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

В нормах ст.68 Закону визначено умови звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Так за ч.1 даної статті передбачено, що стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів та стягнення на суму, що не перевищує трьох мінімальних розмірів заробітної плати.

Згідно з ч.2 статті 63 Закону за іншими виконавчими документами державний виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника за письмовою заявою стягувача.

Отже, виходячи із вказаних вимог Закону відсутня заборона на звернення стягнення на частину квартири належної боржникові.

Відповідно до ч.1 ст.31 Закону копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Із даної норми слідує, що отримавши рекомендоване повідомлення про вручення копії виконавчого провадження боржнику, виконавець всю наступну переписку відправляє простою кореспонденцією, і не може фактично перевірити, чи отримала її особа, тоді вже саме сторона виконавчого провадження має здійснювати самостійно контроль за виконавчими діями.

При цьому, суд враховує, що ОСОБА_4, знав про розгляд справи в суді, про відкриття виконавчого провадження, однак не вчинив жодної дії щодо виконання рішення суду, не пояснював про причини невиконання, не звертався з заявами про відстрочку чи розстрочку його виконання.

Згідно з вимогами ч.1 та 2 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Керуючись ст.ст.260,261, 447, 450,451 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_4 на дії начальника Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Коваленка Василя Олександровича та заступника начальника Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Войтенка Валентина Вікторовича, заінтересована особа ОСОБА_8, залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Суворовський районний суд міста Одеси шляхом подачі в 15 денний строк з дня складення повної ухвали.

Повна ухвала складена 11.06.2018 р.

Суддя: