ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову у задоволені заяви

про вжиття заходів забезпечення позову

05 червня 2018 року м. Фастів

Суддя Фастівського міськрайонного суду Київської області Чернишова Є.Ю., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Фастівського міськрайонного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини.

Разом з вищевказаним позовом заявник звернулась до суду із заявою про забезпечення позову у зазначеній справі, в якій просить суд вжити заходів по забезпеченню позову шляхом заборони відповідачу вчиняти певні дії, а саме: самостійно, тимчасово чи постійно змінювати місце проживання малолітнього сина ОСОБА_3, який у даний час проживає разом із матірю, ОСОБА_1, за адресою: АДРЕСА_1.

Обґрунтовуючи свої вимоги заявник зазначає, що на даний час у судовому порядку місце проживання дитини не визначено, хоча дитина фактично проживає з нею. ОСОБА_2, який проживає окремо від них з новою сімєю у м. Ірпінь Київської області, може у будь-який час приїхати в м. Фастів і забрати дитину із м. Фастова на декілька днів. Заявник зазначає, що такі випадки вже неодноразово мали місце, при цьому ОСОБА_2 пояснює, що він відвозить сина по місцю свого проживання, але вона, як мати, не має змоги проконтролювати правдивість тверджень ОСОБА_2 та не може слідкувати за тим, як дитина проводить час, за її харчуванням тощо. При цьому ОСОБА_2 зазначені питання з нею не узгоджує, на свій розсуд перериває процес перебування сина у дитячому садочку чи у гуртках розвитку дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Вивчивши матеріали заяви, суд вважає, що дана заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи, має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може суттєво ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно до п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов може забезпечуватись забороною вчиняти певні дії та встановленням обовязку вчинити певні дії.

З позовної заяви встановлено, що між сторонами виник спір з приводу визначення місця проживання дитини та порядку її виховання, однак на даний час місце проживання дитини та порядок її виховання не визначено.

Фактично малолітній ОСОБА_3 проживає разом з матірю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1.

Разом з тим, позивач у своїй заяві про забезпечення позову посилається на існування ризиків того, що відповідач ОСОБА_2 змінить місце проживання дитини, при цьому будь-яких доказів на підтвердження цих обставин не надано, а в силу положень ЦПК України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Чинним законодавством України встановлений принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей. І жоден із них не має будь-яких переваг.

Згідно із ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Доказів того, що прямий контакт з батьком суперечить інтересам дитини, позивачем не надано.

Разом з тим, суд вважає, що заборона відповідачу, як одному з батьків, змінювати місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 до закінчення розгляду справи є неприпустимим та суперечить статті ст. 141 Сімейного кодексу України, у відповідності до якої, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

З наведеного виходить, що підстави для задоволення заяви про забезпечення позову відсутні, що не позбавляє позивача звернутися з заявою про забезпечення позову на будь-якій стадії розгляду справи у разі зміни обставин, які стали підставою для відмови.

Враховуючи зазначене, відповідно до статей 149, 150, 153 ЦПК України, керуючись статтями Цивільного процесуального кодексу України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заявиОСОБА_1 про забезпечення позову.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Київської області через Фастівський міськрайонний суд Київської області за правилами, встановленими в ст. ст. 354-356 ЦПК України відповідно, з урахуванням положень п. 15.5 ч. 1 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Суддя Є.Ю.Чернишова