Справа № 464/6419/16-ц
пр.№ 2/464/255/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.05.2018 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

в складі головуючого судді Рудакова І.П.,

секретарів судового засідання Добрій О.-В.В., ОСОБА_1,

справа № 464/6419/16-ц

позивач ОСОБА_2,

відповідач ОСОБА_3 казначейська служба України,

відповідач ОСОБА_4 державної казначейської служби України у Сихівському районі м.Львова,

відповідач ОСОБА_5 управління Державної фіскальної служби Україниу Львівській області,

відповідач прокуратура Львівської області,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, ОСОБА_4 Державної казначейської служби України у Сихівському районі м.Львова, ОСОБА_6 управління Державної фіскальної служби України у Львівській області, прокуратури Львівської області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями та рішеннями органів досудового розслідування та прокуратури,

за участю представників учасників справи: представника позивача ОСОБА_7 (довіреність від 05.07.2016), представника відповідача Державної казначейської служби України ОСОБА_8 (довіреність №5-29/227-371 від 04.01.2018), представника відповідача ОСОБА_6 управління Державної фіскальної служби Україниу Львівській області ОСОБА_9 (довіреність №1734/9/13-01-10-04-09 від 19.02.2018), представника відповідача прокуратури Львівської області ОСОБА_10 (довіреність №05/2-35-18вих. від 01.02.2018), представника відповідача ОСОБА_4 Державної казначейської служби України у Сихівському районі м.Львова ОСОБА_8 (довіреність №02-16/927 від 12.10.2016),

в с т а н о в и в:

позивач 19.08.2016 звернувся до суду з позовом про стягнення з Державного бюджету України на його користь відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудового розслідування та прокуратури, яку оцінює в 120000 гривень. Обґрунтовує позов тим, що в провадженні слідчого відділу податкової міліції ДПА у Львівській області перебувала кримінальна справа №139-3098 про обвинувачення директора ПП «Гал-Хліб» ОСОБА_11 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 212, ч. 3 ст. 366 КК України, директора ПП «Ефективна відгодівля тварин-Захід» і ПП «Евт-Центр» ОСОБА_12 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 212, ч. 3 ст. 366 КК України, ОСОБА_2 у вчинені злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 212 КК України. Постановою прокуратури Львівської області від 31.03.2015 кримінальне провадження №0000296 від 26.12.2014 закрито, зокрема, у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 212 КК України, скасовано запобіжні заходи та арешти на майно та кошти, застосовані в ході розслідування. Водночас, кримінальну справу відносно нього було порушено задовго до відкриття вищезазначеного кримінального провадження від 26.12.2014, а саме 29.04.2011. Відтак, внаслідок дій та рішень органу досудового розслідування він незаконно перебував під слідством з 29.04.2011 до 31.03.2015, що становить 4,5 роки. У звязку з цим, він зазнав моральних та психологічних страждань, слідчі дії важко позначились на майновому стані. Скрутний майновий стан в його родині спричинений тим, що через слідчі дії збанкрутувало ПП «Гал-Хліб», важко позначились на його психологічному стані, не кажучи вже про переживання, нерви та розпач, які пережила його дружина та син через проведення обшуків у їхній квартирі. Починаючи з 05.05.2011 і до 31.03.2015 він знаходився під підпискою про невиїзд, що не давало йому змоги відпочити разом з родиною за кордоном.

Ухвалою від 22.08.2016 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні 13.10.2016 представник відповідача ОСОБА_6 управління ДФС у Львівській області подав письмові заперечення, вважає позов безпідставним та просить відмовити в задоволенні такого.

09.11.2016 позивач подав до суду заяву про зміну предмету позову та 25.01.2017 заяву про збільшення розміру позовних вимог, згідно з якими просив стягнути з Державного бюджету України на його користь 200500 гривень відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними діями та рішеннями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудового розслідування та прокуратури.

В судовому засіданні 16.02.2017 від представник відповідача прокуратури Львівської області подав заперечення на позовну заяву, відповідно до яких вважає позов безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню з огляду на те, що 28.02.2012 кримінальна справа про обвинувачення ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_2 в порядку ст. 232 КПК України (в редакції 1960 року) скерована до Сихівського районного суду м. Львова для розгляду по суті, за результатами якого постановою суду від 04.12.2014 кримінальну справу направлено для проведення додаткового розслідування. У звязку зі вступом в дію нового КПК України матеріали відносно ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_2 щодо несплати податків у великих розмірах, службового підроблення документів, використання підроблених документів, зареєстровані 26.12.2014 в ЄРДР. Проведеним дослідженням всіх обставин кримінального провадження не встановлено в діях вищезазначених осіб складу кримінальних правопорушень та вичерпані можливості їх отримати, у звязку з чим 31.03.2015 процесуальним керівником прийнято рішення про закриття кримінального провадження. Оскільки слідчі прокуратури Львівської області не розслідували кримінальне провадження, а лише прийнято рішення про закриття, тому прокуратура Львівської області не є належним відповідачем. Окрім цього, вважає, що позивач неналежно обґрунтував у чому саме полягає моральна шкода, яка йому заподіяна, у звязку з чим, просить відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою від 09 жовтня 2017 року прийнято справу до свого провадження та відновлено провадження у справі та призначено до судового розгляду.

09.01.2018 позивач подав до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій просив стягнути з Державного бюджету України на його користь 3967228,80 грн. моральної шкоди, заподіяної незаконними діями та рішеннями відповідачів -органів, що здійснюють досудове розслідування та прокуратури, а також понесені витрати, повязані зі сплатою судового збору у розмірі 4954,50 грн., за проведення судової експертизи.

В судовому засіданні 01.02.2018 представник ОСОБА_4 Державної казначейської служби України у Сихівському районі м. Львова Львівської області ОСОБА_8 подала відзив, в якому, серед іншого, зазначає, що розмір відшкодування шкоди повинен визначатись з урахуванням вимог розумності та справедливості. Висновок експерта містить ймовірний характер та є науковою рекомендацією по визначенню можливого розміру компенсації моральної шкоди. Твердження позивача про втрату ним життєвих звязків, порушення стосунків з оточуючими людьми є безпідставними, оскільки він під вартою не утримувався, а перебував ні підписці про невиїзд таким чином мав можливість спілкуватися з близькими людьми, вільно пересуватись в межах постійного місця проживання. Вважає безпідставним застосування позивачем при визначенні розміру моральної шкоди розміру мінімальної заробітної плати. Просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

26.03.2018 представником позивача ОСОБА_7 через канцелярію суду подано відповідь на відзив, в якому останній зазначає, що припущення відповідача про те, що висновок є неналежним та недопустимим голослівне, необґрунтоване та непідтверджене жодними належними і допустимими доказами. Просить задовольнити повністю позовні вимоги позивача.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_7 позовні вимоги з врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 09.01.2018 підтримали, просили суд позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ГУ ДФС у Львівській області ОСОБА_9 у судовому засіданні позов не визнала з підстав, викладених у письмових запереченнях. Додатково вказала, що позивачем не наведено будь-яких доказів в підтвердження заподіяння йому моральних страждань та розміру відшкодування. Просить відмовити в позові.

У судовому засіданні представник відповідача прокуратури Львівської області ОСОБА_10 позов не визнала та зазначила, що розмір такого відшкодування, що становить 3967228,80 грн., позивачем необґрунтований та не відповідає розміру дійсної завданої йому моральної шкоди. Просить відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача Державної казначейської служби України та представник третьої особи ОСОБА_4 Державної казначейської служби України у Сихівському районі м.Львова Львівської області ОСОБА_8 у судовому засіданні позов не визнав з підстав, викладених у письмових запереченнях. Крім того зазначив, що позивачем не наведено будь-яких доказів в підтвердження заподіяння йому моральних страждань та розміру відшкодування. Просить відмовити в позові.

Заслухавши вступне слово учасників справи, показання свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши та перевіривши докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що постановою старшого слідчого з ОВС СВ ПМ ДПА у Львівській області ОСОБА_17 від 28.04.2011 відносно ОСОБА_2 порушено кримінальну справу за фактом вчинення ним пособництва в умисному ухиленні від сплати податків, за попередньою змовою в групі з ОСОБА_11 та іншими невстановленими особами, що призвело до фактичного ненадходження до бюджету коштів у великих розмірах, за ознаками злочину, передбаченого ч.5 ст. 27, ч. 2 ст. 212 КК України (т.2 а.с. 76-78).

Крім того судом встановлено, що 05.05.2011 р. ОСОБА_2 обрано міру запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд (т.1 а.с.10).

Постановою старшого слідчого з ОВС СВ ПМ ДПА у Львівській області ОСОБА_17 від 13.05.2011 ОСОБА_18 притягнуто як обвинуваченого і предявлено йому обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст. 27, ч.2 ст. 212 КК України (т.1 а.с.87).

Постановою старшого слідчого з ОВС СВ ПМ ДПА у Львівській області ОСОБА_19 від 22.12.2011 ОСОБА_18 притягнуто як обвинуваченого і предявлено йому обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст. 27, ч.2 ст. 212 КК України. (т.1 а.с.88).

Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 04.11.2014 обраний ОСОБА_2 запобіжний захід у виді підписки про невиїзд скасовано (т.2 а.с.98).

За клопотанням прокурора прокуратури Львівської області від 04.12.2014 постановою суду від 04.12.2014 кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_11 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 212, ч.3 ст. 358 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 212, ч.2 ст. 366 КК України та ОСОБА_2 у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст. 27, ч.2 ст. 212 КК України направлено до СУ ФР Міндоходів у Львівській області для організації проведення додаткового розслідування (т.2 а.с.92-94).

26.12.2014 року відомості відносно ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_2 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 212 КК України були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000296 (т.2 а.с.79).

Постановою старшого прокурора відділу прокуратури Львівської області ОСОБА_20 від 31.03.2015 вказане кримінальне провадження закрито у звязку з відсутністю, зокрема, в діяннях ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212 КК України, запобіжні заходи та арешти на майно, застосовані в ході розслідування кримінальної справи №139-3098 скасовано (т.1 а.с.4-8).

З огляду на викладене, що також не оспорюється сторонами, в період з 28.04.2011 до 31.03.2015, що становить 47 місяців, тривало досудове розслідування у кримінальному провадженні відносно позивача, яке закрите через відсутність в діяннях останнього складу кримінального правопорушення.

Свідок ОСОБА_21 суду показала, що є дружиною позивача. Пояснила, що після порушення кримінальної справи позивач втратив роботу, не міг утримувати сімю, оплачувати її лікування. У її чоловіка погіршилося самопочуття та настрій, в нього почали виникати нервові зриви, підвищився артеріальний тиск. З ним перестали спілкуватися знайомі.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 показав, що знайомий з позивачем з студентських років. Пояснив, що після порушення кримінальної справи та проведеного у позивача обшуку він втратив роботу. Позивач став пригніченим, в нього зменшилася самовіддача.

Допитаний судом свідок ОСОБА_13 показав, що є заступником директора ПП «Ефективна відгодівля тварин Захід». Позивач є його товаришем та колегою по роботі. Пояснив, що після порушення кримінальної справи в нього був сильно знервований стан, в той час у його дружини виникли проблеми із здоровям. Всі його розмови зводились лише до теми про кримінальне переслідування.

Свідок ОСОБА_16 суду показав, що є сусідом позивача. Пояснив, що з часу порушення кримінальної справи позивач став сильно переживати, замітно втратив у вазі. В той час в нього захворіла дружина та потрапила в лікарню. В загальному його стан суттєво змінився.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 показав, що він є другом сімї позивача. Пояснив, що загальний стан позивача у 2011 році суттєво погіршився. Він постійно був у пригніченому стані, уникав спілкування, став замкнутим.

З висновку експерта №1025 судово-психологічної експертизи від 29.09.2017, складеного судовим експертом Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_22, за результатами психологічного дослідження визначається, що ситуація, яка досліджується судом, тобто здійснення досудового розслідування у кримінальній справі №139-3098 (кримінального провадження № 0000296), обмеження права позивача та свободи внаслідок перебування в якості свідка, обвинуваченого та підсудного за обвинуваченням його у вчиненні злочинів (ч.5 ст. 27, ч.2 ст. 212 КК України), застосування до нього запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд з 05.05.2011 по 31.03.2015, обшуки, виявилась психотравмувальною та деструктивною для його життєдіяльності на психологічному, особистісному, соціальному, поведінковому та комунікативному рівнях. Згідно з висновком експерта орієнтовно-рекомендований розмір відшкодування нанесеної ОСОБА_2 страждання, виходячи з кількісного еквіваленту мінімальних заробітних плат, становить 1065,6 МЗП (розмір мінімальної заробітної платив України на момент винесення рішення суду) (т.1 а.с.220-230).

Вирішуючи позов суд виходить із наступного.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (ст. 13 Конвенції).

Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. У разі скасування вироку суду як неправосудного держава відшкодовує матеріальну і моральну шкоду, завдану безпідставним засудженням.

В силу ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Частинами 2, 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв'язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

За положеннями ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями чи дією органу державної влади, відшкодовується державою незалежно від вини цього органу.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовуються державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Відповідно до п. 1 ст. 1, п. 5 ст. 3 цього Закону, підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У наведених у ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Статтею 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відшкодування моральної шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих звязків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Рішеннями Європейського суду з прав людини у справах «Маруценко проти України», «Шаповалова проти України», «Волчкова проти України», «Соболев проти України», «Омеляненко проти України», «Скороход проти України», «Щуров проти України», «Жужа проти України», «Пономаренко проти України», «Махонько проти України», «Сверчков та Сверкова проти України», «Ларіонов проти України», «Черниш проти України», «Паламарчук проти України» та «Крижанівський проти України» встановлено порушення пункту 1 статті 6 «Право на справедливий суд» Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у зв'язку з незабезпеченням національними судами розгляду справи в розумний строк. Аналогічно у справі «Маруценко проти України» Європейський суд з прав людини констатував порушення статті 13 «Право на ефективний засіб юридичного захисту» Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у зв'язку з відсутністю у заявника ефективного засобу юридичного захисту від порушення його права на розгляд справи протягом розумного строку.

Однак, в ході кримінального провадження відносно позивача вимог щодо ефективності розслідування та розгляду провадження у розумний строк не було дотримано, оскільки його справа не знаходила вирішення понад три роки сім місяців та була скерована для проведення додаткового розслідування.

Враховуючи вищевикладене, сам факт перебування позивача під слідством і в подальшому закриття кримінального провадження у звязку з відсутністю в його діях складу кримінальних правопорушень, є тою обставиною, що завдала йому моральної шкоди в такий період, право на відшкодування якої він має у відповідності до положень ст.1176 Цивільного кодексу України та ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 13 цього Закону розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

При вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди суд враховує положення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до яких, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи .

Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України у справі №6-2203цс15 від 02 грудня 2015 року.

Вирішуючи питання щодо грошового еквівалента моральних страждань позивача, суд виходить з наступного.

На підтвердження розміру відшкодування моральної шкоди позивач та його представник покликаються на висновок судово-психологічної експертизи №1025 від 29.09.2017, згідно з яким орієнтовно-рекомендований розмір відшкодування нанесеної ОСОБА_2 моральними стражданнями, виходячи з кількісного еквіваленту мінімальних заробітних плат, визначений 1065,6 МЗП (розмірів мінімальної заробітної плати в України), що становить на момент розгляду справи 3967228 грн. 80 коп. (1065,6*3723 грн

З висновку судово-психологічної експертизи №1025 від 29.09.2017 убачається, що розраховуючи орієнтовний розмір компенсації ОСОБА_2 моральних страждань, судовий експерт ОСОБА_22 використовує методику та формули ОСОБА_23.

Дійсно з 2010 року в своїх розрахунках психологи використовували формулу ОСОБА_24.

ОСОБА_25 ОСОБА_24 піддавалася критики за не психологічні критерії в своєму складі і більшу юридичну спрямованість.

29.01.2016 року рішенням Координаційної ради з проблем судової експертизи при Міністерстві юстиції України методика ОСОБА_24 була виключена з Реєстру методик проведення судових експертиз.

Загальновідомо, що за думкою спільноти та самих психологів виключення методики ОСОБА_24 з реєстру проведення судових експертиз призвело до втрати довіри до її застосування.

Таким чином, законодавець фактично відмовився від регулювання чіткого обсягу відшкодування моральної шкоди, надавши це право суду.

Звідси випливає, що дійсного розміру відшкодування немайнової шкоди не існує до тих пір, поки суд його не визначив.

Виходячи з наведеного, ставлення законодавця до цього питання, на підставі ст.79 ЦПК України, суд не приймає до уваги висновок експерта №1025 від 29.09.2017 в частині визначення орієнтовно-рекомендованого розміру відшкодування моральної шкоди у розмірі 1065,6 МЗП, оскільки такий був визначений експертом на підставі формул методики, яка виключена з Реєстру методик проведення судових експертиз 29.01.2016 року. Суд також вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди, визначений експертом, не відповідає вимогам поміркованості, виваженості, розумності та справедливості.

Під час встановлення розміру компенсації моральної шкоди позивачу суд не зменшує заявлений розмір компенсації моральної шкоди, а визначає його, ґрунтуючись на зазначеному експертному висновку, враховуючи принципи справедливості та розумності, а також інші обставини, які мають істотне значення для справи.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про ОСОБА_3 бюджет України на 2018 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2018 року становить 3 723 гривні.

Визначаючи зазначений розмір грошового відшкодування моральної шкоди суд дотримується вимог ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, оскільки мінімальний розмір такого мав би становити 174981 грн. (3 723 грн. * 47 місяців). Однак, вказаний мінімальний розмір, на думку суду, не відповідатиме розміру дійсної завданої позивачу моральної шкоди, зважаючи на наступні обставини.

При визначені розміру грошового відшкодування за завдану позивачу моральну шкоду, суд приймає до уваги тривалий час здійснення досудового розслідування у кримінальній справі, обмеження права позивача та свободи внаслідок перебування в якості свідка, обвинуваченого та підсудного за обвинуваченням його у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст. 27, ч.2 ст. 212 КК України, при цьому судом враховується те, що позивачу обирався найбільш мякий запобіжний захід підписка про невиїзд, який якнайменше обмежував його права та свободи як громадянина; ускладнення в реалізації ним своїх звичок та професійних можливостей; погіршення відносин з оточуючими людьми тривалість обмежень, які застосовувались до позивача у звязку з обранням запобіжного заходу, що через це обмеження було; те, що він змушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя, підтвердження своєї невинуватості у вчиненні злочинів та відновлення ділової репутації. Крім того, суд враховує вільну думку самого потерпілого відносно грошового еквіваленту його страждань, тобто суму коштів, на яку він вказував, уточнюючи свій позов, до призначення психологічної експертизи, яка коливалася від 120000грн. до 200000 грн.

З огляду на вищезазначені обставини, зважаючи на принципи рівності, поміркованості, виваженості, розумності, справедливості, беручи до уваги, що немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу фізичного, душевного болю, страждань, а будь-яка компенсація моральної шкоди не може відповідати дійсним стражданням позивача і може мати тільки умовний вираз, враховуючи, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення, а також значущість вільної думки самого потерпілого відносно грошового еквіваленту його страждань, суд визначає розмір грошового відшкодування за завдану позивачу моральну шкоду внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності в сумі 200000 грн.

Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Враховуючи те, що відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету зазначену сума підлягає стягненню шляхом списання їх з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України. Оцінюючи належність, допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково і до стягнення підлягає моральна шкода в розмірі 200000 грн. ОСОБА_15 такий розмір суд вважає достатнім та реальним відшкодуванням завданих моральних страждань, справедливою сатисфакцією і такою, що відповідатиме засадам розумності, виваженості та справедливості.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про те, що через незаконні дії органів, що здійснювали оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та прокуратури ОСОБА_2 була спричинена моральна шкода, у відшкодування якої з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 необхідно стягнути 200000 (двісті тисяч) грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому на користь позивача слід стягнути судові витрати, повязані з проведенням експертизи, пропорційно до задоволених позовних вимог, в розмірі 249 грн. 71 коп.

На підставі ст.ст. 16, 22, 23, 1176 ЦК України, керуючись ст.ст. 5, 10, 12, 13, 71, 76, 81, 89, 110, 141, 258, 259, 263, 265 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

позов ОСОБА_2 задоволити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 (25.05.1967р.н., РНОКПП НОМЕР_1, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1) відшкодування моральної шкоди в розмірі 200000 (двісті тисяч) грн. та судові витрати в розмірі 249 грн. 71 коп.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарги подаються учасниками справи через Сихівський районний суд м.Львова.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 01 червня 2018 року.

Суддя Рудаков І.П.