22-ц/775/388/2018(м)
266/841/18

Категорія 34 Головуючий у 1-й інстанції Пантелєєв Д.Г.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
07 червня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:
головуючого судді - Мальцевої Є.Є.,
суддів - Принцевської В.П., Баркова В.М.,
секретар - Брежнєв Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області, ухвалене 26 березня 2018 року у місті Маріуполі Донецької області,
В С Т А Н О В И Л А:
Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя від 26 березня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду від 26.03.2018 року скасувати та задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. В скарзі зазначив, що суд першої інстанції при ухваленні рішення порушив норми процесуального права, надав невірну оцінку доказам, що призвело до неправильного висновку, в той час як позивач надав усі необхідні й достатні докази в підтвердження своїх вимог. Суд також порушив норми матеріального права, оскільки особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодовування тільки якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини, тобто, закон в деліктних зобовязаннях передбачає презумпцію вини, і саме відповідач повинен спростувати наявність вини у залитті квартири позивача. При цьому відповідачем не надано жодного доказу у підтвердження заперечень проти обґрунтованих вимог позову.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_4 направив до апеляційного суду відзив на скаргу, де вказував про законність рішення, оскільки з боку позивача не надано достатніх і належних доказів заподіяння шкоди саме ОСОБА_3, також не надано належних доказів для підтвердження обсягу та вартості шкоди.

Сторони до суду не явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені рекомендованими поштовими відправленнями та телефонограмами, зареєстрованими в журналі реєстрації телефонограм Апеляційного суду за №№ 976,977. Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд розглянув справу у відсутності сторін, які заяв про відкладення справи не надавали.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача адвоката ОСОБА_5, яка підтримала доводи апеляційної скарги і просила її задовольнити, заперечення представника відповідача адвоката ОСОБА_4, який просив залишити рішення суду без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач безпідставно звернувся до суду з вимогами до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної залиттям квартири, оскільки не довів порушення його прав з боку відповідача.

З таким висновком суду колегія суддів не може не погодитись, виходячи з наступного.

Зі справи вбачається, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 з 27 листопада 2017 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_6, яка померла 09 травня 2017 року (а.с.5-7).

Судом встановлено, що 23.03.2017 року на підставі звернення ОСОБА_6 комісією ККП «КК Приморська» було складено акт про залиття квартири АДРЕСА_2. В акті причина залиття вказана зі слів власника квартири №9 цього ж будинку ОСОБА_7 у квартирі №11 зірваний шланг мийки на кухні. Також зазначено, що мешканець квартири №11 на час відвідання комісії двері не відчинив, звернень від нього в аварійну службу не було. В акті зазначені присутні особи члени комісії, мешканець квартири №7 ОСОБА_6, а мешканець квартири №11 ОСОБА_3Г, від підпису відмовилася (а.с.8).

Відомостей щодо огляду квартири ОСОБА_7 в акті не відображено.

Частиною 1 статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Звертаючись до суду на підставі норм статей 16,23, ч.1 ст.1166, ч.1 ст.1167, 1192 ЦК України, позивач вказував на порушення його прав ОСОБА_3 шляхом пошкодження його майна, обґрунтовуючи свої вимоги вищевказаними обставинами.

Відповідно до частини першої ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як роз'яснено п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв'язок між шкодою та поведінкою заподіювача, вина. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна одночасна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення.

Досліджені судом першої інстанції докази та встановлені фактичні обставини справи не підтверджують, на думку суду, факт спричинення шкоди позивачу внаслідок винних дій з боку відповідача. А відтак, відсутні підстави вважати, що між шкодою та діями відповідача є безпосередній причинний зв'язок.

Так, судом встановлено, що залиття квартири позивача сталося 21.03.2017 року. Про це був складений акт, і причина залиття в ньому зазначена тільки зі слів власника квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_7, що розташована між поверхами, де знаходяться квартири сторін (а. с. 8).

Надаючи оцінку Акту про залиття від 23.03.2016 року, на який позивач посилається як на доказ вини відповідача, суд врахував, що пунктом 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 №76, визначено, що у разі залиття квартир складається відповідний акт за формою, встановленою Додатком 4 до цих Правил.

В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік):прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім'я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності: прізвище, ім'я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини: завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

У листі Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 29.12.2009 року № 12/20-11-1975 «Щодо ремонту квартири після залиття» також розяснено, що при складенні акту про залиття присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов'язковою. Акт обов'язково має бути підписаний всіма членами комісії. В акті повинно бути відображено характер залиття та його причини, завдана матеріальна шкода, висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

Відмова від підпису складеного акту присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної не впливає на його чинність (у такому випадку в акті має бути зазначено, що згадані особи підписувати складений акт відмовилися з таких-то причин).

На підставі викладеного, вбачається, що факт залиття, характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень, перелік пошкоджених внаслідок - залиття речей та їх орієнтовна вартість) та його наслідків має бути зафіксований актом комісійного обстеження квартири, складеним за обов'язкової участі винної особи.

Разом з тим, під час складання акту залиття квартири позивача не було встановлено причину залиття, вона була зафіксована лише зі слів зацікавленої особи власниці квартири №9, ОСОБА_8, огляд квартири якої не проводився.

Надані представником позивача відомості про те, що ОСОБА_9 - син ОСОБА_10 - 23.03.2017 року звертався до обслуговуючої будинок організації для складання акту про залиття її квартири №9, не спростовують висновків суду, оскільки сам акт щодо залиття квартири ОСОБА_10 суду не був наданий, нічим не підтверджено, чи був він складений взагалі. Крім того, таке звернення поступило не 21.03.2017 року в день залиття квартири ОСОБА_6, а тільки 23.03.2017 року - після складання акту про залиття квартири позивача, в якому відображено, що ОСОБА_10 винуватцем залиття вказувала мешканця квартири №11.

Суд першої інстанції зазначав, що в акті про залиття від 23.03.2017 року не зазначені підписи свідків, які підтверджують, що відповідач відмовилася підписати даний акт. Тому даний Акт не відповідає вимогам п. 2.3.6. вищевказаних Правил утримання жилих будинків та при будинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005р. № 76.

У звязку з наведеним суд дійшов до висновку про те, що даний Акт про залиття від 23.03.2016 року не може бути визнаний належним та допустимим доказом неправомірних дій ОСОБА_3 щодо пошкодження квартири позивача, його меблів. А причина залиття, вказана в акті, зовсім ніким не перевірена.

В суді першої інстанції позивач участі в розгляді справи не приймав, клопотання про допит будь-яких свідків після отримання відзиву на позовну заяву не заявляв (а.с.38-39), отже, на власний розсуд скористався своїми процесуальними правами щодо надання доказів по справі та захисту свого права. Твердження в апеляційному суді його представника про те, що оскільки в суді першої інстанції позивач не звертався за правовою допомогою, тому колегії суддів слід перевіряти нові докази допитувати заявлених в апеляційному суді представником свідків не ґрунтуються на вимогах процесуального закону, а саме, суперечать положенням ч.ч..1.2,8 статті 83, ч. 1,3 статті 367 ЦПК України.

Крім того, слід звернути увагу на те, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 тільки з 27 листопада 2017 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_6, яка померла 09 травня 2017 року (а.с.5-7). Залиття сталося 23.03.2017 року, в комісію ККП «КК Приморська» зверталася його матір ОСОБА_6, а не він сам. Більш того, позивач ОСОБА_11 з 25.03.2016 року зареєстрований в будинку 28 по пров.Ангарському в м.Маріуполі. Отже, факт заподіяння саме йому шкоди залиттям позивач не довів, таких підтверджень суду не надав.

Суд першої інстанції дійшов до висновку про відсутність всіх необхідних елементів складу цивільного правопорушення, що свідчили б про настання цивільно-правової відповідальності відповідача у справі, і відмовив у задоволенні вимог до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної майну позивача.

І з таким висновком колегія суддів не може не погодитись, оскільки суд першої інстанції всебічно, повно та обєктивно розглянув справу, правильно встановив обставини, наданим доказам дав правильну оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про неможливість задоволення позову.

Колегією суддів перевірено доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків суду обставинам справи, і погодитися з ними неможливо. Так, доводи апеляційної скарги про те, що суд нібито відмовив у позові у звязку із невідповідністю форми акту про залиття вимогам Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, не є слушними, оскільки суперечать змісту оскарженого рішення. Судом відмовлено в позові не тому, що акт не відповідає вимогам Правил, но у звязку із недоведеністю обставин, на які посилається позивач, і які б повинні бути відображені у акті, в тому числі. Отже, суд належно аналізував позовні вимоги ОСОБА_2, давав їм та наданим доказам правову оцінку, виходячи з встановлених обставин і правовідносин, які могли б існувати між сторонами з урахуванням характеру вимог позивача. Щодо доводів апеляції про неправильність рішення в частині посилань на причину залиття, яку в рішенні зазначено як розрив каналізаційної труби центрального загальнобудинкового стояку, то зі змісту рішення вбачається, що це є опискою, в іншій частині рішення обставини, викладені в акті від 23.03.2017 року, відображені правильно, і це не призвело до неправильного рішення по справі.

Інших аргументів, крім тих, що були вже викладені у позові, ОСОБА_2 в апеляційній скарзі не навів.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що судове рішення ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими закон повязує можливість прийняття рішення відносно скасування чи зміни оскарженого рішення, і висновків суду не спростовують, в їх задоволенні належить відмовити на підставі статті 375 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 08 червня 2018 року.

Судді

ОСОБА_1

ОСОБА_12

ОСОБА_13