Провадження № 2/127/6433/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2018 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Романюк Л.Ф.,

при секретарі Курутіній О.В.,

за участю представника позивача -відповідача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача-позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_6 про стягнення боргу за розпискою та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_6 про визнання договору про переуступку права вимоги недійсним та визнання договору поруки припиненим, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_2, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_6 про стягнення боргу за розпискою, мотивуючи свої вимоги тим, що 19.04.2016 року ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 під розписку взяв у позику гроші у ОСОБА_4, у сумі 35000 доларів США, які був зобовязаний повернути у строк до 19.05.2016 року. Борговою розпискою встановлено, що позичальник повинен повернути суму позики до 19.05.2016 року. Однак на момент подачі позовної заяви боржник ухиляється від повернення позики, чим порушив взяті на себе зобовязання.

01.06.2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було укладено договір про переуступку права вимоги частини боргу за борговою розпискою в сумі 10000 доларів США. Таким чином в ОСОБА_4, після переуступки права вимоги частини боргу в сумі 10000 доларів США залишилось право вимагати з ОСОБА_5 повернення 25000 доларів США боргу за розпискою від 19.04.2016 року.

Крім того 20.04.2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було підписано договір поруки, згідно до якого ОСОБА_2 зобовязався перед ОСОБА_4 нести в повному обсязі солідарну відповідальність за невиконання ОСОБА_5 зобовязань перед позивачем.

Просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 борг у сумі 25000 доларів США та судові витрати у розмірі 6506 грн.

ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_6 про визнання договору про переуступку права вимоги недійсним та визнання договору поруки припиненим, мотивуючи свої вимоги тим, що із долучених до матеріалів справи доказів вбачається, що 01.06.2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 укладено договір про переуступку права вимоги частини боргу за борговою розпискою в сумі 10000 грн. Крім того, 20.04.2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір поруки, згідно з умовами якого ОСОБА_2 зобовязався перед ОСОБА_4 нести в повному обсязі солідарну відповідальність за невиконання за ОСОБА_5 зобовязання за борговою розпискою від 19.04.2016 року. ОСОБА_5 зазначає, що договір про переуступку права вимоги від 01.06.2016 року та договір поруки від 20.04.2016 року ним не підписувався, із їх змістом його ніхто не ознайомлював.

Просив суд договір про переуступку права вимоги від 01.06.2016 року, який укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 визнати недійсним. Договір поруки від 20.04.2016 року укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 визнати припиненим з 19.11.2016 року. Стягнути з ОСОБА_4 усі понесені судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача відповідача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав за обставин викладених в справі, зустрічні позовні вимоги не визнав.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні вимогу про солідарне стягнення боргу не визнав, оскільки порука припинена, в задоволенні зустрічного позову- покладається на думку суду.

Представник відповідача позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зустрічні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_6 в судове засідання не зявився, однак надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги ОСОБА_4 підтримав у повному обсязі, проти позовних вимог ОСОБА_5 заперечує у повному обсязі.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення первинного позову та відмови у зустрічному позові.

Судом встановлено, що 19.04.2016 року ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 під розписку взяв у позику гроші у ОСОБА_4, у сумі 35000 доларів США, які був зобовязаний повернути у строк до 19.05.2016 року (а.с.5).

01.06.2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було укладено договір про переуступку права вимоги частини боргу за борговою розпискою в сумі 10000 доларів США. Таким чином в ОСОБА_4, після переуступки права вимоги частини боргу в сумі 10000 доларів США залишилось право вимагати з ОСОБА_5 повернення 25000 доларів США боргу за розпискою від 19.04.2016 року (а.с.6).

20.04.2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було підписано договір поруки, згідно до якого ОСОБА_2 зобовязався перед ОСОБА_4 нести в повному обсязі солідарну відповідальність за невиконання ОСОБА_5 зобовязань перед позивачем (а.с.7).

На день подання позову ОСОБА_5 кошти не повернув, в даний час добровільно повертати гроші не бажає.

Встановленим фактам відповідають зобовязальні правовідносини, що регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до ст. ст. 1046, 1047 ч.2 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути продавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей такого ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 207 ч.1 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Як вбачається з матеріалів справи, позичальником ОСОБА_5 була написана розписка про повернення суми позики до 19.05.2016 року.

В установлений строк відповідач ОСОБА_5 не виконав своє зобовязання, тим самим порушив вимоги ст. 1049 ЦК України, згідно якої позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

20.04.2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було підписано договір поруки, згідно до якого ОСОБА_2 зобовязався перед ОСОБА_4 нести в повному обсязі солідарну відповідальність за невиконання ОСОБА_5 зобовязань перед позивачем.

Згідно з ч.1 ст.543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Зі змісту наведеної норми випливає, що порука є угодою щодо прийняття перед третьою особою на себе обов'язку поручитися перед кредитором за виконання боржником свого зобов'язання та нести відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов'язання боржником шляхом відшкодування у грошовій формі того, що не було виконане боржником.

Відповідно до вимог ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Таким чином, порука є способом забезпечення виконання зобов'язання; договір поруки не створює обов'язків для будь-яких інших осіб, крім сторін за договором; в договорі поруки кредитор наділений лише правами, а поручитель - обов'язками; у разі невиконання боржником основного зобов'язання, забезпеченого порукою, поручитель зобов'язується виконати борг боржника замість останнього; обов'язок поручителя полягає не лише у виконанні обов'язку замість боржника, а у відшкодуванні збитків, завданих невиконанням обов'язку боржником.

Як передбачено ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Таким чином позовні вимоги ОСОБА_4 про солідарне стягнення з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 25000 доларів США підлягають до задоволення.

У відповідності до постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення», розмір боргу в іноземній валюті визначається судом в національній валюті на час постановлення рішення суду.

Зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_6 про визнання договору про переуступку права вимоги недійсним та визнання договору поруки припиненим не підлягає до задоволення з наступних підстав.

В постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справі про визнання правочинів недійсними» вбачається, що відповідно до ст. ст. 215 і 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Відповідно до норм діючого законодавства відступлення прав вимоги (цесія) - це один із засобів заміни кредитора у зобов'язані.

Можливість такої заміни передбачена ст. 512 ЦК України. Її суть полягає в тому, що первісний кредитор передає (відступає) свої права в зобов'язанні іншій особі - новому кредитору (цесіонарію).

Цесія - це сам факт зміни особи у зобов'язані, що складається в силу укладення відповідної угоди купівлі - продажу, міни, чи дарування прав, що випливають із зобов'язань.

Відповідно норм ЦК України відступлення права вимоги виступає способом зміни кредитора у зобов'язанні (загальне), а факторинг, - цілісний самостійний вид договору (спеціальне).

Цесія відрізняється від факторингу, зокрема своїм складом. Фактором може бути банк чи фінансова установа. Цесіонаром може бути будь яка особа. Факторинг передбачає відступлення грошової вимоги, при цесії може бути відступлено, як право грошові вимоги, так і не грошової.

Договір факторингу має більш складну правову природу в порівнянні з цесією, оскільки співвідноситься з відносинами позики по кредиту.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (ч.1 ст. 638 ЦК України).

Частина 1ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Зазначені положення узгоджуються з нормами частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.

Так, відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор (ч. 1ст. 510 ЦК України).

Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов'язанні.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Згідно ст. ст. 514, 516 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобовязанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків.

Тому, посилання ОСОБА_5 про недійсність договору про переуступку (відступлення) прав вимоги укладений 01.06.2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 суд вважає безпідставними.

Крім того, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Формулювання ст. 553 ЦК України передбачає лише існування поручителя і кредитора як сторін договору, воля та ставлення боржника для цього правочину взагалі не передбачена.

За своїм суб»єктним складом порука це зобов»язання тільки між кредитором і поручителем, та їх змістом є створення прав та обов»язків саме щодо них. Встановлення поруки не впливатиме на обов»язки основного боржника. Тому звернення до суду і оспорення договору поруки чи-то визнання договору поруки припиненим- є правом сторін даного договору.

Таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя на підставі ст.16 ЦК України виходячи із загальних засад цивільного законодавства і судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов»язків сторін ( ст.ст. 3,12-15,20 ЦК України).

А тому в даному випадку позивач ОСОБА_5 є неналежним позивачем, а таких вимог поручителем ОСОБА_2 не заявлялось.

Крім того в силу ст.141 ЦПК України підлягає стягненню в рівних частках з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4, судові витрати в розмірі 6 506 грн. по 3253 грн. з кожного

На підставі зазначеного та керуючись ст. ст. 207, 215, 216, 514, 416, 517, 526, 530, 553, 559, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, ст. ст. 4, 13, 76, 77, 81, 258-265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_4 задовільнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 борг в сумі 25 000 доларів США, що еквівалентно на день розгляду справи 652 300 грн.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4, судові витрати в розмірі 6 506 грн. по 3253 грн. з кожного.

В зустрічному позові ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_6 про визнання договору про переуступку права вимоги недійсним та визнання договору поруки припиненим відмовити.

Судові витрати за зустрічним позовом віднести на рахунок позивача ОСОБА_5.

Рішення суду може бути оскаржено, шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції, протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: