Постанова

Іменем України

30 травня 2018 року

м. Київ

справа № 522/14405/16-ц

провадження № 61-12888св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «ІмексБанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 05 грудня 2016 року у складі судді Варикаша О. Д.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «ІмексБанк» (далі - ПАТ «ІмексБанк») про захист прав споживачів.

Позов обґрунтовано тим, що 19 вересня 2014 року між позивачем та ПАТ «ІмексБанк» укладено депозитний договір у розмірі 7 000 грн. 10 червня 2015 року позивач отримав від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб грошові кошти вкладу у розмірі 7 117,31 грн разом з нарахованими відсотками до введення тимчасової адміністрації в ПАТ «ІмексБанк», тобто до 27 січня 2015 року. Проте банк продовжує користуватись грошовими коштами ОСОБА_3, у зв'язку з чим йому завдано матеріальних збитків, тому він звернувся до суду з позовом про відшкодування матеріальних збитків шляхом стягнення грошових коштів з урахуванням індексу інфляції за час користування банком належними йому коштами.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2016 року в позові відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 05 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2016 залишено без руху у зв'язку з несплатою судового збору відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір».

У січні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2016 року та на ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 05 грудня 2016 року, у якій він просив скасувати ухвалені у справі судові рішення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 січня 2017 року відмовлено у прийнятті касаційної скарги ОСОБА_3 на рішення Приморського районного м. Одеси від 10 жовтня 2016 року. Відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 05 грудня 2016 року.

З Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 27 січня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2016 року визнано неподаною та повернуто заявнику у зв'язку з неусуненням недоліків, а саме: несплатою судового збору.

14 червня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказану цивільну справу призначено до судового розгляду.

13 березня 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати, ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 05 грудня 2016 року та стягнути судові витрати з відповідача на користь суду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, яким врегульовано питання про пільги споживачів, які звертаються за захистом своїх прав до суду. Частиною третьою статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. Тому на підставі положень статті 5 Закону України «Про судовий збір» та статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач звільнений від сплати судового збору.

Суд апеляційної інстанції не взяв до уваги Закон України «Про захист прав споживачів» у частині, що стосується звільнення від сплати судового збору.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та зміст ухваленого судового рішення, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційну скаргу необхідно задовольнити з таких підстав.

Із матеріалів справи встановлено, що у липні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ «ІмексБанк» про захист прав споживачів.

Позов обґрунтовано тим, що 19 вересня 2014 року між позивачем та ПАТ «ІмексБанк» укладено депозитний договір у розмірі 7 000 грн. 10 червня 2015 року позивач отримав від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб грошові кошти вкладу у розмірі 7 117,31 грн разом з нарахованими відсотками до введення тимчасової адміністрації в ПАТ «ІмексБанк», тобто до 27 січня 2015 року. Проте банк продовжує користуватись грошовими коштами ОСОБА_3, у зв'язку з чим позивачу завдано матеріальних збитків.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2016 року в позові відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 05 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2016 залишено без руху у зв'язку з несплатою судового збору відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір».

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 27 січня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2016 року визнано неподаною та повернуто заявнику у зв'язку з неусуненням недоліків, а саме: несплатою судового збору.

Перевіряючи доводи касаційної скарги, Верховний Суд виходить з такого.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.

Залишаючи апеляційну скаргу без руху у зв'язку з несплатою суми судового збору, апеляційний суд виходив з того, що посилання ОСОБА_3 щодо звільнення від сплати судового збору не можуть бути взято до уваги, оскільки у справах про захист прав споживачів не встановлено пільг щодо сплати судового збору відповідно до статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції на час подання апеляційної скарги) споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Статтею 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, проте системний і комплексний аналіз зазначеного Закону і статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави для висновку про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, встановленому статтею 5 Закону України «Про судовий збір», не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

За своїм змістом стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред'явлення позову. Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову, зазначив, що вони звільняються з метою захисту своїх порушених прав (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов'язаними з порушенням їх прав.

При прийнятті Закону України «Про судовий збір» законодавець передбачив можливість застосування Закону України «Про захист прав споживачів» при визначенні пільг певних категорій осіб щодо сплати судового збору.

Такий правовий висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 14-57цс18.

Велика Палата Верховного Суду відійшла від правових висновків, висловлених у постановах Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі № 6?185цс17 та від 11 жовтня 2017 року у справі № 6?916цс17, та дійшла висновку, що порушені права можуть захищатись як у суді першої інстанції (при пред'явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу, а саме при апеляційному перегляді. Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завданням якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів», стаття 1 ЦПК України у редакції на час постановлення оскарженої ухвали, стаття 2 ЦПК України у редакції на час розгляду справи Верховним Судом).

З огляду на викладене ухвала Апеляційного суду Одеської області від 05 грудня 2016 року не відповідає вимогам закону, а тому підлягає скасуванню.

Водночас Верховний Суд з урахуванням меж касаційного розгляду справи судом касаційної інстанції (стаття 400 ЦПК України) зазначає таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно із статтею 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Ефективний засіб захисту, який гарантований статтею 13 Конвенції, передбачає, зокрема, що за результатами розгляду скарги особа отримує відповідний захист.

Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

ОСОБА_3 не оскаржив ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 27 січня 2017 року про повернення його апеляційної скарги.

З огляду на викладене Верховний Суд зазначає, що скасування лише ухвали про залишення без руху апеляційної скарги не є реальним поновленням прав ОСОБА_3, але немає підстав вийти за межі касаційної скарги.

Згідно з частиною шостою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

З огляду на викладене у касаційного суду відсутні підстави для направлення справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду справи, оскільки апеляційна скарга повернута апеляційним судом заявнику.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 05 грудня 2016 року скасувати.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук

Судді:С. О. Карпенко

А. С. Олійник

О. В. Ступак

Г. І. Усик