Номер провадження: 22-ц/785/749/18
Номер справи місцевого суду: 500/2816/16-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Вадовська Л. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.05.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Ващенко Л.Г., Колеснікова Г.Я.,

при секретарі - Сідлецькій Ю.С.,

за участю сторін, інших учасників справи, представників учасників справи:

від позивача фермерського господарства «ОСОБА_2А.» - не зявились,

від відповідача фермерського господарства «Дінекс-Агро» - не зявились,

від відповідача ОСОБА_3 не зявились,

переглянувши цивільну справу №500/2816/16-ц за позовом фермерського господарства «ОСОБА_2А.» до фермерського господарства «Дінекс-Агро», ОСОБА_3 про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки за апеляційною скаргою фермерського господарства «ОСОБА_2А.» на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 вересня 2017 року у складі судді Грубіян Л.І., -

в с т а н о в и в :

Позивач ФГ «ОСОБА_2А.», звернувшись 25 травня 2016 року до суду з вищеназваним позовом, вказав, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки загальною площею 2,6055 га, кадастровий номер :01:001:0372 цільового призначення «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва». ФГ «ОСОБА_2 з 2005 року здійснює господарську діяльність (товарне сільськогосподарське виробництво) на території Новопокровської сільської ради. 4 січня 2011 року між ОСОБА_3 та ФГ «ОСОБА_2А.» укладено Договір оренди земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0372, за умовами якого ФГ «ОСОБА_2А.» прийняв, а ОСОБА_3 передав у строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строком на 10 років. Позивач зазначив, що належно виконував умови договору оренди земельної ділянки та не мав наміру достроково розривати договір, проте стало відомо, що 1 вересня 2014 року між ОСОБА_3 та ФГ «Дінекс-Агро» укладений Договір оренди землі кадастровий номер :01:001:0372 строком на 10 років, який зареєстрований Реєстраційною службою Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції. Вважаючи чинним Договір оренди земельної ділянки, укладений 4 січня 2011 року між ФГ «ОСОБА_2А.» та ОСОБА_3, позивач ФГ «ОСОБА_2А.», посилаючись на положення статті 24 Закону України «Про оренду землі», статті 525, 526 ЦК України, просив на підставі статей 203, 215 ЦК України визнати недійсним Договір оренди землі від 1 вересня 2014 року, укладений між ОСОБА_3 та ФГ «Дінекс-Агро», скасувати державну реєстрацію права оренди земельної ділянки ФГ «Дінекс-Агро», що виникло на підставі Договору оренди землі від 1 вересня 2014 року, укладеного між ОСОБА_3 та ФГ «Дінекс-Агро» (а.с.2-7, 49-53).

Ухвалою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26 травня 2016 року відкрито провадження у справі (а.с.20).

Відповідач ФГ «Дінекс-Агро» позов не визнав (а.с.23-27, 29-35, 59-63, 71-73, 101-104, 113-117, 126-130).

Відповідач ОСОБА_3 пояснень, заперечень суду першої інстанції не надав.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 вересня 2017 року в задоволенні позову відмовлено (а.с.154-156).

В апеляційній скарзі ФГ «ОСОБА_2А.» просить рішення суду скасувати повністю та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає в тому, що ФГ «ОСОБА_2А.» права та обовязки орендаря отримав в момент вчинення правочину, яким вважає момент укладення договору оренди; що з цього моменту правомочності орендодавця як власника земельної ділянки були певним чином обмежені існуванням договору оренди та наявністю в орендаря прав, що випливають із цього договору; що починаючи з 1 січня 2013 року укладений 4 січня 2011 року договір оренди земельної ділянки не потребував державної реєстрації, так як підлягало реєстрації лише право орендаря, відповідно, на момент укладення відповідачами оскарженого договору був чинним договір оренди тієї ж земельної ділянки, укладений між ФГ «ОСОБА_2А.» та ОСОБА_3; що підписаний 4 січня 2011 року договір оренди земельної ділянки є укладеним та набрав чинності після досягнення згоди з усіх його істотних умов, його підписання сторонами та з моменту скасування вимоги законодавства про обовязкову державну реєстрацію таких договорів, що договір оренди землі, складений між ФГ «ОСОБА_2А.» та ОСОБА_3 набрав чинності з 1 січня 2013 року тощо.

В апеляційній скарзі не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, викладено заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу ФГ «Дінекс-Агро» заперечення щодо змісту і вимог апеляційної скарги обґрунтовано ухваленням рішення з правильним застосуванням норм матеріального, дотриманням норм процесуального права.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, судового рішення без змін з огляду на наступне.

Учасниками справи в порядку доведення обставин, на які посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, надано докази, що містять наступні дані.

Згідно Державного акту на право приватної власності на землю, виданого Новопокровською сільською радою, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №10.14-312, ОСОБА_3 на підставі рішення Новопокровської сільської ради від 9 жовтня 2001 року №77 належить на праві власності земельна ділянка площею 2,61 га цільового призначення «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», розташована на території Новопокровської сільської ради (а.с.12-13, 14-15).

4 січня 2011 року між ОСОБА_3 та фермерським господарством «ОСОБА_2А.» укладено Договір оренди земельної ділянки площею 2,61 га цільового призначення «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва» строком на 10 років, починаючи з часу його державної реєстрації (а.с.8-10).

4 січня 2011 року між ОСОБА_3 та ФГ «ОСОБА_2А.» складено ОСОБА_2 приймання-передачі (на місцевості) земельної ділянки, переданої в короткострокову оренду ФГ «ОСОБА_2А.» (а.с.11).

1 вересня 2014 року між ОСОБА_3 та фермерським господарством «Дінекс-Агро» укладено Договір оренди земельної ділянки площею 2,61 га цільового призначення «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва» строком на 10 років (а.с.16-17).

1 вересня 2014 року між ОСОБА_3 та ФГ «Дінекс-Агро» складено ОСОБА_2 приймання-передачі (на місцевості) земельної ділянки, переданої в короткострокову оренду ФГ «Дінекс-Агро» (а.с.18).

Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права на підставі Договору оренди землі, укладеного 1 вересня 2014 року між ОСОБА_3 та ФГ «Дінекс-Агро», право оренди терміном дії на 10 років земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0372 зареєстровано за ФГ «Дінекс-Агро» (), номер запису про інше речове право: 11326857, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 20 (а.с.37).

ФГ «ОСОБА_2А.» заявлено вимоги про визнання недійсним Договору оренди землі від 1 вересня 2014 року, укладеного між ОСОБА_3 та ФГ «Дінекс-Агро», скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки ФГ «Дінекс-Агро», що виникло на підставі вказаного договору, вимоги заявлено з посиланням на положення статті 24 Закону України «Про оренду землі», статті 525, 526 ЦК України та на підставі статей 203, 215 ЦК України.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив з того, що укладаючи 1 вересня 2014 року договір оренди землі, сторони цього договору, незважаючи на наявність договору оренди земельної ділянки від 4 січня 2011 року, однак за відсутності факту державної реєстрації договору оренди, а в подальшому права оренди земельної ділянки, виходили з того, що у ФГ «ОСОБА_2А.» станом на 1 вересня 2014 року відсутнє право користування спірною земельною ділянкою, а у ОСОБА_3 відповідні обовязки за договором від 4 січня 2011 року, оскільки сторони цього договору не набули цивільних прав та обовязків, на досягнення яких було спрямовано волевиявлення сторін під час укладення договору оренди від 4 січня 2011 року, через відсутність його державної реєстрації (відсутність реєстрації права оренди). Незгода ФГ «ОСОБА_2А.» з укладенням 1 вересня 2014 року договору між ФГ «Дінекс-Агро» і ОСОБА_3, зважаючи на те, що договір оренди земельної ділянки від 4 січня 2011 року в період з січня 2011 року по вересень 2014 року не пройшов обовязкову державну реєстрацію, також за цим договором не була здійснена державна реєстрація права оренди землі, у даному випадку, не є підставою для визнання договору від 1 вересня 2014 року недійсним з підстав частини 1 статті 203 ЦК України та скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки, що виникло на підставі оспорюваного правочину.

Доводи апеляційної скарги висновки суду про відсутність підстав для задоволення позову не спростовують.

«Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з вимогами частини 3 статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Частиною 1 статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують договір, надаючи згоді встановленої форми.

Відповідно до статей 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно із частиною 5 статті 6 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Підпунктом 6 пункту 2 частини 1 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державній реєстрації прав підлягає право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки.

Статтею 2 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Учасники правочину, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують відповідний письмовий документ, надаючи згоді встановленої форми.

Разом з тим цивільні права та обовязки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін під час укладення договорів оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації.

Виходячи з положень статті 638 ЦК України, статей 125, 126 ЗК України договір оренди землі набуває чинності з дня проведення його державної реєстрації».

Вказані висновки містяться в постанові Верховного Суду України від 13 червня 2016 року в справі №6-643цс16, яку прийнято в порядку усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статей 203, 215, 638 ЦК України. За змістом висновку, не проведення за договорами оренди землі державної реєстрації прав має наслідком не набрання чинності такими договорами оренди землі та не набуття права орендаря за такими договорами.

Договір оренди земельної ділянки від 4 січня 2011 року укладений між ОСОБА_3 та ФГ «ОСОБА_2А.» строком на 10 років, починаючи з часу його державної реєстрації (п.3.1); земельна ділянка підлягала передачі в оренду згідно акту приймання-передачі, який оформлюється в строк не пізніше семі днів з моменту державної реєстрації даного договору» (п.6.1).

ФГ «ОСОБА_2А.» не надано доказів державної реєстрації Договору оренди земельної ділянки від 4 січня 2011 року, рівно як і державної реєстрації речового права як то права оренди, виниклого на підставі вказаного Договору.

Доводи ФГ «ОСОБА_2А.», що Договір оренди земельної ділянки (укладений, підписаний до 2013 року, але не зареєстрований) є укладеним та набрав чинності після досягнення згоди з усіх його істотних умов, його підписання сторонами (ст.638 ЦК України) та з моменту скасування вимоги законодавства про обовязкову державну реєстрацію таких договорів, що договір оренди землі, складений між ФГ «ОСОБА_2А.» та ОСОБА_3 набрав чинності з 1 січня 2013 року тощо не приймаються, так як скасування у земельному законодавстві вимог щодо державної реєстрації договорів оренди землі не звільняє від виконання вимоги щодо державної реєстрації права оренди, відтак, посилання ФГ «Стоянов АА.» на існування у нього права, що підлягає судовому захисту, є декларативним.

Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом; такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (ч.1 ст.210 ЦК України). Відповідно до частини 2 статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, повязані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі». За змістом статей 18, 20 цього Закону (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації, договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Строк дії договору оренди землі починається після набрання ним чинності, а не з моменту його укладення. Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обовязки по договору, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) стає правовідносинами, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін (постанова Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі №6-2777цс16).

Договір оренди земельної ділянки, укладений 4 січня 2011 року між ФГ «ОСОБА_2А.» та ОСОБА_3 в супереч вимог статей 18,20 Закону України «Про оренду землі» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, не був підданий державній реєстрації. Оскільки чинність договору оренди землі була обумовлена його державною реєстрацією, а не моментом укладення (підписання), то не проведення державної реєстрації договору оренду відповідно до законодавства, що діяло до 1 січня 2013 року, має наслідком те, що договір оренди земельної ділянки від 4 січня 2011 року не набрав чинності, а, відтак, не почали діяти між ФГ «ОСОБА_2А.» та ОСОБА_3 правовідносини оренди землі. Що ж до Договору оренди землі від 1 вересня 2014 року, укладеного між ФГ «Дінекс-Агро» та ОСОБА_3, то право оренди земельної ділянки за цим договором зареєстровано в установленому законом порядку, підстави для визнання договору недійсним згідно з частиною 1 статті 203, частиною 1 статті 215 ЦК України відсутні.

Висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову відповідають обставинам справи та вимогам земельного законодавства, діючого на час виникнення спірних правовідносин, узгоджуються з судовою практикою Верховного Суду України.

Правові підстави для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позову відсутні.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу фермерського господарства «ОСОБА_2А.» залишити без задоволення.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 вересня 2017 року в справі за позовом фермерського господарства «ОСОБА_2А.» до фермерського господарства «Дінекс-Агро», ОСОБА_3 про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 травня 2018 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Л.Г.Ващенко

ОСОБА_4