Постанова

Іменем України

30 травня 2018 року

м. Київ

справа № 734/2423/16-ц

провадження № 61-6018св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Крата В. І., КурилоВ. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Чернігівобленерго»

представники позивача: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Апеляційного суду Чернігівської області

від 18 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Бечка Є. М., Мамонової О. Є., Острянського В. І.,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2016 року публічне акціонерне товариство «Чернігівобленерго» (далі -

ПАТ «Чернігівобленерго») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що внаслідок порушення відповідачем пунктів 10, 15, 19, 21 договору про користування електричною енергією, утворилась заборгованість за спожиту електричну енергію. 07 вересня 2015 року боржнику надсилався лист-попередження про припинення електропостачання, на який споживачем подано заяву, проте заборгованість не сплачено.

З урахуванням викладеного, ПАТ «Чернігівобленерго» просило суд стягнути з відповідача заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 11 536,29 грн.

Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 16 вересня

2016 року відмовлено у задоволенні позову.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив із того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів наявності у відповідача заборгованості за спожиту електричну енергію. Крім того, суд першої інстанції посилався на те, що у відповідача існує переплата за спожиту електричну енергію , постачання якої здійснювалося до господарства, розташованого по АДРЕСА_1 у с. Рудня Козелецького району Чернігівської області, на підставі договору про користування електричною енергією від 14 листопада 2015 року № 231/57, укладеного між ПАТ «Чернігівобленерго» та ОСОБА_5

Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 18 жовтня 2016 року рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 16 вересня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позовних вимог.

Стягнуто із ОСОБА_5 на користь ПАТ «Чернігівобленерго» 11 536,20 грн заборгованості за спожиту електроенергію.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд виходив із того, що відповідачем було допущено порушення умов договору та Правил користування електричною енергією для населення, оскільки ОСОБА_5 передавав невірні показники лічильника, сплачував кошти на свій розсуд у зв'язку із чим у нього утворилась заборгованість.

11 листопада 2016 рокуОСОБА_5 подавдо Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Разом з тим, заявником заявлено клопотання про зупинення виконання рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 18 жовтня 2016 року до закінчення касаційного провадження.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом надано неналежну оцінку доказам наявним у матеріалах справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

05 лютого 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає без задоволення касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що ПАТ «Чернігівобленерго» є постачальником електроенергії в Чернігівській області відповідно до ліцензії від 19 травня 2011 року АГ № 500368.

14 листопада 2005 року між ОСОБА_5 та відкритим акціонерним товариством електричною компанією «Чернігівобленерго» (правонаступником якого є ПАТ «Чернігівобленерго»), відокремленим підрозділом якого є Козелецький район електричних мереж (далі - ВП Козелецький РЕМ) було укладено договір про користування електричною енергією, згідно з умовами якого останній зобов'язувався постачати електроенергію на об'єкт споживача, розташований по вул. Гагариній, 38 у с. Рудня Козелецького району Чернігівської області, а споживач ОСОБА_5 своєчасно оплачувати спожиту електроенергію.

Встановлено, що розрахунки за спожиту електричну енергію за вказаною адресою ОСОБА_5 здійснює за платіжними документами, надісланими енергопостачальником. Розрахунки за спожиту електроенергію здійснювалися за вказаними показами електролічильника типу СА4-И672 за № 481412, встановленого у помешканні ОСОБА_5

У травні 2013 року вказаний електролічильник було замінено на електролічильник типу СА4-И672М за № 312026, дата державної повірки - 2013 рік, показники на момент заміни електролічильника типу СА4-И672 за № 481412 становили - 1100, оплачені споживачем ОСОБА_5 - 1784.

22 липня 2015 року під час контрольного огляду електролічильника за адресою: вул. Гагаріна, 38, с. Рудня, Козелецький район Чернігівська область представники енергопостачальника встановили, що фактичні показники електролічильника типу СА4-И672М за № 312026 становили 2999, а у рахунку за попередній місяць розраховані ПАТ «Чернігівобленерго» кінцеві показники - 4434, тобто виявлено, що ОСОБА_5 фактично спожив, але не оплатив 8565 кВтг електричної енергії.

У зв'язку із чим енергопостачальником було здійснено перерахунок коштів за період з 01 липня 2015 року по 01 серпня 2015 року внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 11 536,29 грн.

Постачання фізичним особам електроенергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною четвертою статті 26 Закону України «Про електроенергетику» встановлено, що споживач електроенергії несе відповідальність згідно із законодавством за порушення умов договору та Правил користування електричною енергією для населення від 26 липня 1999 року № 1357 (далі - Правила).

Відповідно до пункту 19 Правил, розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показників засобів обліку.

Побутовий споживач електричної енергії зобов'язаний дотримуватися вимог нормативно-технічних документів та договору; оплачувати спожиту енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил (пункт 42 Правил).

Відповідно до пункту 48 Правил, споживач несе відповідальність перед енергопостачальником за прострочення терміну внесення платежів за електричну енергію; порушення правил користування електричною енергією; ухилення або несвоєчасне виконання рішень та приписів державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної енергії; розкрадання електричної енергії у разі самовільного підключення до електромереж і споживання електричної енергії без приладів обліку; пошкодження приладу обліку; розукомплектування та пошкодження об'єктів електроенергетики, розкрадання майна цих об'єктів; насильницькі дії, що перешкоджають посадовим особам енергопостачальника виконувати свої службові обов'язки.

Таким чином, скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 212 ЦПК України 2004 року), з урахуванням встановлених обставин і вимог (статей 10, 60 ЦПК України 2004 року), встановивши, що ОСОБА_5 передавав невірні показники лічильника та сплачував кошти на свій розсуд у зв'язку з чим у нього утворилась заборгованість, обґрунтовано виходив із доведеності позовних вимог.

Разом з тим, судом апеляційної інстанції зроблено правильний висновок про те, що лист Департаменту електроенергетичного комплексу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 01 вересня 2016 року, адресований ОСОБА_5 не є належним та допустимим доказом про те, що у споживача ОСОБА_5 існує переплата за спожиту електроенергію, оскільки листи органів влади не є нормативно-правовими актами, а лише мають роз'яснювальний, інформаційний та рекомендаційний характер і не повинні містити правових норм, які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер.

Наведенні в касаційній скарзі доводи Верховним Судом відхиляються, оскільки судом апеляційної інстанції правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права та не порушено норми процесуального права.

Зазначені висновки відповідають установленим обставинам справи та нормам матеріального права, а доводи, викладені ОСОБА_5 у касаційній скарзі, цих висновків не спростовують.

Враховуючи те, що спір по суті судом апеляційної інстанції вирішено правильно і законно, а рішення не може бути скасоване з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України), колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення.

Відповідно до частини 3 статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Враховуючи те, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 грудня 2016 року зупинено виконання рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 18 жовтня 2016 року до закінчення касаційного провадження, тому виконання рішення на підставі частини 3 статті 436 ЦПК України підлягає поновленню.

Керуючись статтями 389, 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палатиКасаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 18 жовтня 2016 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Апеляційного суду Чернігівської області

від 18 жовтня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В.М. Коротун

В.І. Крат

В.П. Курило