22-ц/775/397/2018(м)
265/8676/17

Головуючий в першій інстанції: ОСОБА_1
Доповідач: Лопатіна М.Ю.
Категорія 50
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 червня 2018 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Лопатіної М.Ю.,

суддів Биліни Т.І., Принцевської В.П.,

при секретарі Зал Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 березня 2018 року,-

В С Т А Н О В И В :

08 грудня 2017 року ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_2, звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що відповідач є батьком її повнолітньої доньки ОСОБА_2, яка навчається на денному відділенні Маріупольського державного університету, в звязку з чим потребує матеріальної допомоги. Вважає, що ОСОБА_3 має можливість сплачувати аліменти на утримання повнолітньої доньки, а тому просила стягнути з нього на її користь на утримання доньки ОСОБА_2 аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), починаючи з дня звернення до суду і до закінчення навчання, але не більш ніж як до досягнення останньою двадцяти трьох років.

В ході розгляду справи ОСОБА_4 уточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача на користь повнолітньої доньки ОСОБА_2, яка продовжує навчання, аліменти розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) починаючи з дня звернення до суду і до досягнення останньою двадцяти трьох років.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 березня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання у розмірі 1/8 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 08 грудня 2017 року і до закінчення її навчання тобто до 30 червня 2020 року. Вирішено питання про судові витрати.

З вказаним рішенням не погодився відповідач та подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 послався на те, що суд першої інстанції не надав належну правову оцінку доказам у справі, зокрема тому, що позивач з червня 2017 року не відвідує навчальний заклад на щоденній основі, має академічну заборгованість з пяти дисциплін із восьми, у звязку з чим є підстави для її відрахування з університету.

Також вважає, що місцевим судом при ухваленні рішення не врахована інформація, що його повнолітня донька ОСОБА_2 не знаходиться на утриманні матері, тому що понад півроку фактично мешкає за кордоном, а не за місцем реєстрації, має можливість працевлаштуватись, оскільки не відвідує навчальний заклад за встановленим графіком.

Крім того, відповідач зазначив, що суд, визначаючи розмір аліментів фактично повністю поклав тягар утримання повнолітньої дитини лише на нього, а також не врахував стан його здоровя та потребу в лікуванні, на що додатково необхідні кошти.

Відповідач та його представник адвокат ОСОБА_5 в суді апеляційної інстанції підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Позивач та її представник ОСОБА_4 в суді апеляційної інстанції заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач та ОСОБА_3М до 2006 року перебували в зареєстрованому шлюбі та мають доньку ОСОБА_2, яка 23 серпня 2017 року досягла повноліття.

Згідно довідки Маріупольського державного університету № 17-673 від 17 листопада 2017 року, позивач є студенткою даного навчального закладу факультету філології та масових комунікацій, денної форми навчання, термін якого становить з 01 вересня 2017 по 2020 рік (а.с.8).

Між ОСОБА_4 та Маріупольським державним університетом укладений договір № 254319 про надання освітніх послуг ОСОБА_2 з 01 вересня 2016 року по 20 червня 2020 року, загальна вартість яких складає 37 729,00 грн. (а.с.63-64).

Статтею 199 СК України передбачений обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Правовідносини батьків по утриманню повнолітніх дочки, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, із урахуванням вказаних норм матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про те, що повнолітня дочка відповідача, яка навчається на денному відділені у вищому навчальному закладі, де отримує платні освітні послуги, у звязку з чим потребує матеріальної допомоги, яку їй оказує тільки мати, що є для неї недостатнім утриманням для належного забезпечення її навчання та побуту, а тому стягнення аліментів з батька на її утримання аліментів є необхідним, оскільки обов'язок з утримання дитини покладається на обох батьків.

Крім того, відповідач працевлаштований, працює на ПАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь», де його заробітна плата за шість місяців 2017 року склала 80 815,00 грн.(а.с.67), а належних доказів щодо відсутності у нього можливості надавати матеріальну допомогу повнолітній доньці він не надав.

Визначаючи розмір аліментів, які підлягають до стягнення на користь позивача у розмірі 1/8 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, місцевий суд врахував матеріальне становище сторін, наявність у відповідача на утриманні неповнолітньої дитини, а також його стан здоровя.

Та обставина, що позивач може бути відрахована із навчального закладу не впливає на правильність висновків суду, оскільки, як правильно зазначив суд першої інстанції, аліменти стягуються на час навчання, тривалість якого може змінюватись (зокрема, у випадку відрахування з ВНЗ чи інших підстав) та буде контролюватись в межах процедури виконавчого провадження.

Посилання заявника в апеляційній скарзі на те, що, суд першої інстанції не врахував те, що позивач не знаходиться на утриманні матері, так як тривалий час мешкала за кордоном, а тому має можливість працевлаштуватись, є помилковими, оскільки місцевий суд, ухвалюючи рішення виходив з того, що належних доказів щодо працевлаштування та отримання доходу позивачем за кордоном відповідачем не надано.

При цьому, як вірно виходив суд першої інстанції, оскільки вибір форми навчання, як і інших умов навчання чи навчального закладу є особистим правом ОСОБА_2, гарантованим статтею 53 Конституції України, тому враховувати ту обставину, що позивач може навчатись на заочній формі та завдяки цьому працювати й отримати дохід, при вирішення даної справи немає підстав.

Довід ОСОБА_3 в частині того, що визначаючи розмір аліментів місцевий суд не врахував стан його здоровя спростовується змістом мотивувальної частини оскарженого рішення суду.

Не можна також погодитись з твердженнями ОСОБА_3 про те, що суд першої інстанції фактично повністю поклав тягар утримання повнолітньої дитини лише на нього, оскільки встановлено, що позивач несе витрати, не тільки повязані з оплатою вартості навчання за контрактом, а і сплачує вартість необхідних підручників, канцелярського приладдя, проїзду до навчального закладу.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи також не спростовують висновків місцевого суду по суті вирішеного спору, не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, та не є підставою для скасування оскарженого судового рішення у силу вимог статті 376 ЦПК України.

Викладене дає підстави для висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 375 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 березня 2018 року залишити без змін.

Повний текст постанови складено 08 травня 2018 року.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: