Ухвала

Іменем України

22 травня 2018 року

м. Київ

справа № 225/3877/17

провадження № 61-7195ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Штелик С. П. (суддя-доповідач), Лесько А. О., Мартєва С. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - на ухвалу Дзержинського міського суду Донецької області від 11 вересня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 07 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Ленінської районної у м. Донецьку ради про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до Ленінської районної у м. Донецьку ради про визнання права власності.

Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 31 липня 2017 року відмовлено ОСОБА_4 у задоволенні клопотання про звільнення або відстрочення сплати судового збору. Позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків.

Ухвалою Дзержинського районного суду Донецької області від 11 вересня 2017 року позовну заяву ОСОБА_4, в інтересах якої діє адвокат ОСОБА_5, до Ленінської районної у м. Донецьку ради про визнання права власності визнано неподаною та повернуто особі, яка її подавала.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заявником у строк визначений судом не усунуто недоліків позовної заяви.

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 07 грудня 2017 року ухвалу Дзержинського районного суду Донецької області від 11 вересня 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що, повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції правильно виходив з того, що на момент постановлення оскаржуваної ухвали не усунуто недоліки, вказані в ухвалі Дзержинського міського суду Донецької області про залишення позовної заяви без руху.

У лютому 2018 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - звернувся з касаційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу Дзержинського міського суду Донецької області від 11 вересня 2017 року, ухвалу апеляційного суду Донецької області від 07 грудня 2017 року та повернути справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судами норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції безпідставно було залишено позовну заяву без руху та надано строк для сплати судового збору, виходячи із вартості нерухомого майна, оскільки майно, яке є предметом позову, перебуває у м. Донецьку, що на даний час є окупованою територією і позивач позбавлена можливості здійснити оцінку його вартості; 28 серпня 2017 року на усунення недоліків було направлено клопотання, проте дане клопотання не було взято до уваги судом; суди дійшли помилкового рішення, що недоліки позовної заяви не було усунено у строк, визначений судом; судом апеляційної інстанції невірно встановлено, що копія ухвали про залишення позову без руху була вручена ОСОБА_5 22 серпня 2017 року, тобто строк на усунення недоліків сплив 28 серпня 2017 року, що був першим робочим днем після вихідного дня - неділі; не враховано майновий стан позивача, зокрема відсутність будь-яких доходів; безпідставно відмовлено апеляційним судом у розгляді апеляційної скарги в режимі відеоконференції. Таким чином, заявника було позбавлено доступу до правосуддя.

Касаційна скарга подана після закінчення строку, встановленого статтею 325 ЦПК України, в редакції, чинній на день постановлення оскаржуваної ухвали апеляційного суду.

Ухвалою Верховного Суду від 12 лютого 2018 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків, а саме: подання клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження із зазначенням причин його пропуску, сплату судового збору.

У березні 2018 року на виконання вимог ухвали представником ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - подано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Дзержинського міського суду Донецької області від 11 вересня 2017 року, ухвали апеляційного суду Донецької області від 07 грудня 2017 року та додано квитанцію про сплату судового збору за подання касаційної скарги.

Зважаючи на те, що з матеріалів касаційної скарги вбачається, що строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин, оскільки копію оскаржуваної ухвали суду апеляційного суду заявник отримала 18 грудня 2017 року та звернулася із касаційною скаргою на неї першого робочого дня після вихідних і святкових днів - 09 січня 2018 року, суд вважає за можливе поновити його.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

За змістом частини 4 статті 394 ЦПК України у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо: 1) Верховний Суд вже викладав в своїй постанові висновок щодо питання правильного застосування норми права, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення у відповідності з таким висновком; або 2) правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 122 ЦПК України 2004 року суддя відкриває провадження у цивільній справі не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому цим Кодексом.

Статтею 121 ЦПК України 2004 року в редакції, чинній на час подання позовної заяви, визначено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу або не сплатить суму судового збору позовна заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 31 липня 2017 року позовну заяву ОСОБА_4, подану її представником ОСОБА_5, залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків, а саме: сплати судового збору та подання оригіналу документів, що підтверджують повноваження ОСОБА_5 як представника ОСОБА_4

Установлено, що зазначена ухвала була отримана ОСОБА_5 22 серпня 2017 року, про що свідчить зворотне повідомлення з особистим підписом останнього.

На час постановлення Дзержинським міським судом Донецької області ухвали 11 вересня 2017 року жоден із зазначених в ухвалі недоліків не був усунений, тому суддею була постановлена ухвала про визнання позовної заяви неподаною та повернення її заявнику.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно застосувавши положення статей 119, 121 ЦПК України 2004 року, дійшов обґрунтованого висновку про визнання позовної заяви неподаною та повернення її заявнику, оскільки у встановлений строк її недоліків, у тому числі щодо сплати судового збору та подання оригіналу документів, що підтверджують повноваження представника позивача, не усунуто.

Доводи касаційної скарги про те, що позивач позбавлена доступу до правосуддя, не заслуговують на увагу.

Згідно з вимогами частини сьомої статті 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви. Отже, ОСОБА_4 вправі звернутися до суду з аналогічним позовом з додержанням встановлених законом вимог щодо змісту та порядку подання позовної заяви.

Посилання заявника на майновий стан позивача та неможливість сплати судового збору були предметом розгляду судів першої та апеляційної інстанцій, які обґрунтовано відхилені судом.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 119 ЦПК України 2004 року позовна заява повинна містити ціну позову щодо вимог майнового характеру.

Згідно статті 80 ЦПК України 2004 року у позовах про право власності на нерухоме майно ціна позову визначається дійсною вартістю нерухомого майна.

В постанові Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз'яснено, що вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості. Ціна позову визначається від ринкової вартості майна на момент звернення до суду, на яке позивач просить визнати право власності та повинна бути підтверджена відповідними відомостями (оцінкою відповідної установи).

Відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України 2004 року суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Згідно статті 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Судом першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, було розглянуто клопотання представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - про звільнення від сплати судового збору, в задоволенні якого обґрунтовано відмовлено судом. При цьому судами установлено, що ні позивачем, ні її представником не надано жодного документа на підтвердження такого майнового стану, який би свідчив про неможливість сплати судового збору при подачі позовної заяви про визнання права власності на житловий будинок.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду і не містять передбачених законом підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, які постановлено з додержанням вимог процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З огляду на викладене, правильне застосовування судами норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а касаційна скарга на оскаржувані судові рішення є необґрунтованою.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В :

Клопотання представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень задовольнити.

Поновити представнику ОСОБА_4 - ОСОБА_5 строк на касаційне оскарження ухвали Дзержинського міського суду Донецької області від 11 вересня 2017 року та ухвали апеляційного суду Донецької області від 07 грудня 2017 року.

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до Ленінської районної у м. Донецьку ради про визнання права власності за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - на ухвалу Дзержинського міського суду Донецької області від 11 вересня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 07 грудня 2017 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. П. Штелик

А.О. Лесько

С.Ю. Мартєв