Справа № 569/6370/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2018 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - Тимощука О.Я.,

при секретарі Рибачик О.А.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засідання в м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Рівненський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, про звільнення заставного майна з-під арешту, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Рівненського міського суду з позовом, в якому просить суд звільнити з під арешту квартиру, яка знаходиться за адресою 33000, м. Рівне, вул. Відінська, 40 квартира, 1, що накладений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 15548944 від 03.09.2014р. зареєстрований 03.09.2014р. о 15:26:08 год в реєстрі речових прав на нерухоме майно під номером запису в спеціальному розділі: 6877362, який виник на підставі постанови відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 44119123, винесеної 24.07.2014р.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 23.08.2007 року між Позивачем та АТ «Укрсиббанк» було укладено кредитний договір на суму 65000,00 доларів США. В забезпечення виконання зобовязань по даному кредитному договору було передано в іпотеку належну позивачу квартиру за адресою АДРЕСА_1.

Вказаний арешт заважає йому в добровільному порядку врегулювати погашення заборгованості між ним та банком, за рахунок реалізації даної квартири.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ст. 575 ЦК України).

Згідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про іпотеку", іпотека це забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення свої вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому Законом.

Згідно до ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону.

Відповідно до ч. 6 ст. 3 Закону України "Про іпотеку" пріоритетне право іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом у черговості їх державної реєстрації.

Існування арешту та заборони на відчуження майна порушує конституційні права власника майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України та ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року, визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, накладений арешт на належне йому на праві власності майно постановою державного виконавця порушує його права та інтереси щодо першочергового задоволення вимог за рахунок предмета іпотеки, та унеможливлюють реалізацію іпотекодержателем зазначеного першочергового права на задоволення вимог за рахунок предмета іпотеки.

Представник ПАТ «УкрСиббанк» в суд не з»явився. В поданій заяві представник просить провести розгляд справи в його відсутність, при вирішенні спору покладається на розсуд суду.

Представник третьої особи - Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області в суд не з»явився, був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи.

Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю.

Судом встановлено на підставі досліджених доказів, що Позивач, являється Власником квартири за договором купівлі продажу від 23.08.2007 року посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_3, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

23.08.2007 року між Позивачем та АТ «Укрсиббанк» було укладено кредитний договір на суму 65000,00 доларів США. В забезпечення виконання зобовязань по даному кредитному договору було передано в іпотеку належну позивачу квартиру за адресою АДРЕСА_1.

Також на вказане майно було накладено арешт, який на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 15548944 від 03.09.2014р. зареєстрований 03.09.2014р. о 15:26:08 год в реєстрі речових прав на нерухоме майно під номером запису в спеціальному розділі: 6877362, який виник на підставі постанови відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 44119123, винесеної 24.07.2014р.

З метою добровільного врегулювання питання щодо погашення заборгованості перед ПАТ «УкрСиббанк», позивач вирішив здійснити за згодою Банку продаж квартири, кошти від реалізації якої направити на погашення заборгованості.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV та Законом України «Про іпотеку» від 05.06.2003 № 898-IVу редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Пунктом 1 частини 1 статті 32 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що заходом примусового виконання судових рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають у інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Згідно частини 1 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що арешт на майно боржника може накладатись державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений статтею 54 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя.

При цьому у силу частини 8 статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

При реалізації цієї норми слід мати на увазі, що за положеннями статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що іпотека як правовий інститут виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобов'язання, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору-іпотекодержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна за наявності в боржника заборгованості перед кредитором.

Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»).

За змістом частини 6 статті 3 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до частини 7 статті 3 Закону України «Про іпотеку» пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Таким чином, звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-іпотекодержателя, який має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки.

Водночас, у силу частини 3 статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто лише у разі виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів, а також якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

На думку суду, вказані приписи законодавства, що регулює спірні правовідносини, встановлюють чіткий перелік підстав, коли на заставлене майно боржника може бути звернено стягнення особою, яка не є заставодержателем.

Крім того, суд враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 9 квітня 2014 року справі №6-13цс14, де зазначив, що з урахуванням положень частини восьмої статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» та частини шостої статті 3 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання здійснюється за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-іпотекодержателя, який має пріоритет перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки, на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки.

Положеннями частини 1 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Відтак, накладення є елементом процедури стягнення на майно боржника, тому ДВС, накладаючи арешт на квартиру, повинен керуватися приписами частини 3 статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» та положеннями Закону України «Про іпотеку».

Положеннями частини 2 статті 3 Закону України «Про іпотеку» закріплено, що взаємні права і обовязки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

Отже, право застави у даному випадку виникає з моменту реєстрації Іпотечних договорів.

Як вбачається з матеріалів справи, право іпотеки на квартиру, виникло з моменту нотаріального посвідчення іпотечного договору та накладення нотаріусом заборони відчуження такого нерухомого майна, зареєстрованої в реєстрі.

Суд також звертає увагу, що на момент вчинення виконавчих дій щодо арешту спірного нерухомого майна, право іпотеки на це майно на визначених законом підставах та в установленому порядку не припинено, іпотечний договір є чинним.

Натомість накладений та не знятий арешт на майно Позивача виключає можливість добровільного врегулювання погашення заборгованості за рахунок реалізації іпотечного майна.

Враховуючи наведене, позивач, як обтяжувач з вищим пріорітетом, встановленим Законом України «Про іпотеку», володіє переважним та першочерговим правом на отримання задоволення своїх вимог щодо одного й того ж нерухомого майна, а тому накладення відповідачем арешту на нерухоме майно, що перебуває в іпотеці, обмежує забезпечене іпотекою право ПАТ «УкрСиббанк» на першочергове право задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки.

Правове регулювання відносин щодо зняття арешту з майна здійснюється у порядку, визначеному статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, частиною 2 статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У разі наявності письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов'язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

У зв'язку з цим захист прав позивача можливий, зокрема, шляхом звернення до суду із позовом щодо зняття арешту з предмета іпотеки.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю

Керуючись ст.ст. 4, 5, 7, 12, 33, 35, 37-39 Закону України «Про іпотеку», ЗУ "Про виконавче провадження", ст.ст. 12, 13, 263, 264, 265, 268, 352, 354, суд, -

В И Р I Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Звільнити з під арешту квартиру, яка знаходиться за адресою 33000, м. Рівне, вул. Відінська, 40 квартира, 1 що накладений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 15548944 від 03.09.2014р. зареєстрований 03.09.2014р. о 15:26:08 год. в реєстрі речових прав на нерухоме майно під номером запису в спеціальному розділі: 6877362, який виник на підставі постанови відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 44119123, винесеної 24.07.2014р., що належить на праві власності ОСОБА_2.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Рівненський міський суд Рівненської області в Апеляційний суд Рівненської області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Рівненського

міського суду ОСОБА_4