Справа № 444/445/18
Провадження № 2/444/530/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

22 травня 2018 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Зеліско Р. Й.,

секретар судового засідання Мамедова Г. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Жовква цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме будинком № 21 по вулиці Данила Глаицького в м. Дубляни, Жовківського району Львівської області, мотивуючи свої вимоги тим, що своє дівоче прізвище ОСОБА_3 вона змінила на Хомин після того, коли одружилася із ОСОБА_4. Житловий будинок за адресою м. Дубляни, вул. Данила Галицького, 21, Жовківського району Львівської області вона набула на підставі Договору дарування житлового будинку від 11.08.2016 року, який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_5. Зазначає, що цей будинок належав її дідові ОСОБА_3.

Стверджує, що її право приватної власності на зазначений вище будинок підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна номер 65955712.

Вказує, що на час дарування житлового будинку відповідач по справі ОСОБА_2 був в ньому зареєстрований, але не проживав більше десяти років, що підтверджується відповідними актами.

Позивач зазначає, що ОСОБА_2 є її батьком, який теж мав прізвище ОСОБА_3, але коли приблизно десять років тому залишив сімю, одружився із іншою жінкою, тоді і змінив своє родове прізвище ОСОБА_3 на прізвище другої дружини Ревенко.

Стверджує, що з батьком не спілкується, стосунки між ними ненормальні.

Причиною звернення із позовом є те, що комунальні послуги нараховують на всіх зареєстрованих в житловому будинку осіб, в тому числі і на відповідача, а також те, що вона не має можливості оформити субсидії на комунальні послуги.

Крім цього, зазначає, що відповідач уклав кредитний договір в одному з банків за який вчасно не розраховується і тому до неї зявляються працівники банку з вимогою погашення кредиту, а також погрожують накладенням арешту на майно і житловий будинок.

Вказує, що відповідач добровільно відмовляється знятися із реєстрації місця проживання, а тому просить позов задоволити, оскільки ОСОБА_2 своєю поведінкою обмежує її у здійсненні володіння та користування власністю.

Позивач в судове засідання не зявилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак в позовній заяві просить справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги підтримала. Судовий збір з відповідача просить не стягувати.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не зявився, хоча про дату, час та місце проведення таких був повідомлений належним чином, від нього не надходило на адресу суду жодних клопотань, відзвиву на позовну заяву, пояснень.

На підставі ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не зявилися в судове засідання без поважних причин.

Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Так як відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання , не зявився в судове засідання повторно без повідомлення причин , не подав відзив , суд приходить до висновку про постановлення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не зявилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється .

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна номер 65955712 від 16.08.2016 року вбачається, що будинок № 21 по вулиці Данила Галицького в місті Дубляни Жовківського району Львівської області на праві приватної власності належить позиву ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 11.08.2016 року, посвідченого ОСОБА_5, приватним нотаріусом Жовківського районного нотаріального округу Львівської області, зареєстрованого в реєстрі № 1102.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить ч. 1 статті 405 ЦК України, а саме зазначено, що члени сімї власника житла, які проживають з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно положень ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Виходячи з положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які, не є , не були членами його сімї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сімї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік.

Наведені норми в сукупності дають підстави для висновку, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Виникнення у членів сімї власника жилого будинку права на користування житлом є похідним від виникнення у власника права власності на будинок, а тому припинення права вланості особи на будинок припиняє право членів його сімї на користування житлом.

З актів від 11.09.2017 року, 24.11.2017 року та від 08.02.2018 року складених комісією Дублянської міської ради в складі заступника міського голови ОСОБА_6, паспортиста міської ради ОСОБА_7 та старшого дільничого офіцера поліції сектору Превенції патрульної поліції Жовківського відділення поліції Камянка-Бузького відділу поліції ГУНП у Львівській області ОСОБА_8 вбачається, що в будинку № 21 по вулиці Данила Галицького в місті Дубляни при перевірці було встановлено, що за даною адресою на час перевірки зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_2, а фактично проживають ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_9. Із слів сусідів, громадян ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 громадянин ОСОБА_2 не проживає за даною адресою протягом тривалого часу.

Суд враховує, що незважаючи на те чи є відповідач членом сімї позивача чи ні, наведеними вище актами стверджується, що він не проживає у житловому будинку № 21 по вулиці Данила Галицького в місті Дубляни Жовківського району Львівської області протягом тривалого часу, а враховуючи викладене у позовній заяві позивачем, більше ніж 10 років.

А тому, суд бере до уваги те, що згідно ст. 383 ЦК України власникжитлового будинку № 21 по вулиці Данила Галицького у м. Дубляни, Жовківського району Львівської області ОСОБА_1 має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своїх сімей, інших осіб, а згідно норми ст. 391 ЦК України вона як власник даного житлового будинку має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпоряджання своїм майном.

Крім того, суд враховує, що згідно викладеного у позовній заяві, причиною звернення із позовом є те, що комунальні послуги нараховують на всіх зареєстрованих в житловому будинку осіб, в тому числі і на відповідача, а також те, що позивач не має можливості оформити субсидії на комунальні послуги.

Суд захищає права позивача як власника житлового будинку, оскільки право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

При вирішенні спору, суд поряд із наведеним вище враховує і те, що відповідач не проживає, відсутній у житловому будинку № 21 по вулиці Данила Галицького у м. Дубляни, Жовківського району Львівської області протягом тривалого часу, а саме, як зазначає позивач, більше 10 років, що є також підставою для визнання його таким, що втратив право користування цим житлом.

На підставі вищенаведеного, враховуючи те, що позивач не може володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, беручи до уваги такі його права, а також враховуючи, що відповідач відсутній, не проживає за зареєстрованим місцем проживання протягом тривалого часу, більше ніж встановлено законодавством для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме більше одного року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підставні, належним чином обгрунтовані, а тому підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 23, ч. 4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, ст. 258, 259, 264, 265, 280-284, 354 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 150, 156 ЖК України, ст. 383, 391, 405 ЦК України суд,

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком № 21 по вулиці Данила Галицького в місті Дубляни, Жовківського району Львівської області.

Розяснити відповідачу, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд- якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, подається до Апеляційного суду Львівської області через Жовківський районний суд Львівської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Зеліско Р. Й.