Номер провадження: 22-ц/785/340/18
Номер справи місцевого суду: 522/4415/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Гірняк Л. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

ОСОБА_2

ОСОБА_3, ОСОБА_4,

За участю секретаря Лопотан В.І.

Осіб,що беруть участь у справі

Представник третьої особи- Бірюков А.М.

Представник третьої особи - ОСОБА_5

Представник позивача- Ноздрін О.М.

Представник відповідача - ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_7 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8, треті особи: ПАТ „УкрСиббанк, ТОВ „Кей-Колект, ТОВ „Сіті Проперті, ОСОБА_9

-про витребування із чужого незаконного володіння нежитлового приміщення, -

ВСТАНОВИЛА:

ПРОЦЕДУРА:

07.03.2017 року ОСОБА_7 звернулась до суду з позовними вимогами в котрих просила суд витребувати з незаконного володіння ОСОБА_8 нежитлове приміщення № 1202, яке розташоване за адресою м. Одеса , вул. Літературна,12, загальною площею 69,5 кв. м. та стягнути судові витрати. Вимоги обґрунтовувала тим, що їй з 08.09.2006 року на праві власності належало зазначене приміщення на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_10, котре було зареєстровано в Державному реєстрі правочинів за реєстровим номером 1558849.

08.09.2006року вказане нежитлове приміщення було передано за договором в іпотеку Акціонерному комерційному інноваційному банку «УкрСиббанк», як забезпечення за зобовязаннями кредитного договору № 0 та № 0/2 від 08 вересня 2006 року.

08.09.2006 року на вказане нежитлове приміщення накладено заборону відчудження до припинення чи розірвання іпотечного договору.

В лютому 2017 року їй стало відомо, що цим приміщенням користуються невідомі особи на імя ОСОБА_8.

Згодом, 26.02.2017 року з Інформаціної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності їй стало відомо, що це приміщення на підставі договору купівлі-продажу зареєстровано за ОСОБА_8

Посилаючись на вимоги ст.ст.41 Конституції України, ст.321, 216 та 388 ч.1 ЦК України просила задовольнити вимоги посилаючись на те що спірне нежитлове приміщення вибуло з її володіння поза її волею.

В порядку ст.31 ч.2 ЦПК України ( що діяла на момент розгляду справи) позивачка зазначає, що спірне нежитлове приміщення на підставі декларації про готовність до експлуатації обєкта від 21.03.2017 року ОД75 переведено із нежитлового в житлове. Посилаючись на те що це один і той же обєкт майна, просила витребувати з незаконного володіння відповідача-квартиру № 1202 за вказаною вище адресою.( а.с.61 т.1).

В запереченні представник відповідача просила відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що ОСОБА_8 є добросовісним власником нерухомого майна так як придбав його відповідно до Договору купівлі-продажу № 522 від 14.02.2017 року посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_11, а втручання в його право власності є порушенням його прав власності.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_7 про витребування із чужого незаконного володіння ОСОБА_8 квартири №1202 за адресою: м. Одеса, вул. Літературна, 12, загальною площею 66,7 кв.м - відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду з прийняттям нового про задоволення позовних вимог.

АРГУМЕНТИ(ДОВОДИ)СТОРІН

Заявник в апеляційній скарзі посилається на те,що на момент подачі позовних вимог позивачу не було відомо обставини здійснення первісного продажу предмету іпотеки( спірного майна) та на її думку саме суд першої інстанції повинен надати правову оцінку укладення первісного правочину. При цьому посилається на порушення судом вимог ст.ст.159, 212, 213 ЦПК України( в редакції 2004 року) щодо безпосередності дослідження доказів судом, повноти та всебічності зясування обставин справи. Одночасно посилається на безпідставність звернення стягнення на предмет іпотеки та порушення вимог ст.12 Закону України «Про іпотеку» так як жодного повідомлення про порушення,невиконання чи неналежне виконання позивачем умов кредитного договору не надходило.

Крім того, посилається на те, що позивачем оспорюється в суді правомірність укладення первісного правочину; вона не отримувала пропозиції щодо оцінки нежитлового приміщення,звіту про розподіл коштів від його продажу та виручки.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ

ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 08 вересня 2006 року на праві власності належало нежитлове приміщення № 1202 в м. Одеса, вул. Літературна,12, загальною площею 69.5 кв.м.

08.09.2006 року вказане нежитлове приміщення було передано за договором в іпотеку Акціонерному комерційному інноваційному банку. «УкрСиббанк», як забезпечення за зобов'язаннями Позивача за Договорами про надання споживчого кредиту № 0 та № 0/2 від 08 вересня 2006 року по поверненню кредитних коштів.

08.09.2006 року на вказане нежитлове приміщення було накладено заборону відчуження до припинення чи розірвання іпотечного договору (зареєстровано приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу в реєстрі заборон за №179).

11.06.2012 року між ПАТ «УКРСІББАНК» (правонаступник якого ПАТ «УкрСиббанк») та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» укладено договір факторингу № 4 за умовами якого, ПАТ «УкрСиббанк» зобов'язується передати у власність ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», а ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» прийняти права вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату та на умовах, визначених цим Договором. При цьому, одночасно з відступленням прав вимоги до ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» переходять усі права ПАТ «УкрСиббанк» за усіма договорами забезпечення.

11.06.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» укладено договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки. Відповідно до п. 1.1. цього Договору ПАТ «УкрСиббанк» передає, а ТОВ «КЕЙ- КОЛЕКТ» приймає права вимоги за Договорами іпотеки, в тому числі і за договором іпотеки укладеним між Акціонерним комерційним інноваційний банк «УкрСиббанк» та ОСОБА_7

Таким чином, ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» отримало права кредитора та іпотекодержателя у відносинах з Позивачем.

Задовольняючи свої вимоги, як іпотекодержател . ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» здійснило продаж предмету іпотеки ТОВ «СІТІ ПРОПЕРТІ» за Договором купівлі-продажу від 07.10.2015 р. за ціною 309205,00 гривень, зареєстрованого в реєстрі під №939 та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12

В подальшому приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_12 було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень , індексний номер: 25109999 від 07.10.2015 року про реєстрацію права власності за ТОВ «СІТІ ПРОПЕРТІ» на підставі вказаного договору купівлі-продажу, про що внесено запис до реєстру №11507184.

Згодом,відчуження нерухомого майна від ТОВ «СІТІ ПРОПЕРТІ» до ОСОБА_9 і ОСОБА_8 став власником спірного нерухомого майна у відповідності до Договору купівлі-продажу №522 від 14.02.2017 р. посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_11, про що здійснено відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

На підставі декларації про готовність до експлуатації обєкта від 21.03.2017 року ОД75 відповідачем переведено із нежитлового в житлове спірний обєкт нерухомості.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 21 грудня за заявою ОСОБА_7 накладений арешт на квартиру № 1202 в м. Одесі, по вул. Літературна,12( реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 02)

ОЦІНКА СУДУ

Відмовляючи в задоволенні позову районний суд виходив з того, що позивачем не доведений факт вибуття спірного майна поза волею його власника- позивача або особи, якій він передав майно у володіння.

Судова колегія погоджується з таким судженням районного суду з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Одним із випадків, коли майно можливо витребувати від добросовісного набувача, є вибуття такого майна поза волею власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі (пункт 3 частини першої статті 388 ЦК України).

Згідно із частиною другою статті 16, статтею 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених частинами першою-третьою, пятою, шостою статті 203 цього Кодексу.

Стаття 216 ЦК України визначає особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У звязку із цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути предявлена тільки стороні недійсного правочину.

Положення частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захистові шляхом задоволення позову до набувача з використанням правового механізму, установленого статтями 215, 216 ЦК України. Такий захист можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно.

Разом із тим віндикація як спосіб захисту права власності застосовується, коли власник фактично позбавлений можливості володіти й користуватися належним йому майном.

Отже, право на звернення до суду з вимогою про витребування майна від набувача має власник цього майна.

Установлено, що ОСОБА_7не є власником майна, що оспорюється так як іпотеко держатель ТОВ «КЕЙ КОЛЕКТ» здійснило продаж предмету іпотеки ТОВ «СІТІ ПРОПЕРТІ» за договором купівлі-продажу від 07.10.2015року. який є чинним.

Одночасне предявлення віндикаційного позову про витребування майна із чужого незаконного володіння та негаторного позову про визнання правочину недійсним із застосування реституції та одночасне застосування статей 216 і 338 ЦК України є помилковим, оскільки віндикаційний і негаторний позови вважаються взаємовиключними.

Виходячи з того, що позивачем був забезпечений спірний обєкт за кредитними зобовязаннями, іпотекодержатель звернув стягнення на іпотечне майно, котре в подальшому неодноразово було відчужено судова колегія прогоджується з удом першої інстанції щодо відсутні правових підстави для витребування його у добросовісного набувача з підстав ст.388 ЦК України.

Крім того, втручання держави в право на мирне володіння своїм майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування є предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , що ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року.

Стала практика ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) свідчить про наявність трьох критеріїв, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Виходячи з того, що позивачем не надано доказів, що спірне майно вибуло з її власності поза волею,а відповідач діяв недобросовісно судова колегія приходить до висновку, що у відповідності до вимог ст.375 ЦПК України апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення районного суду без змін так як визнає, що ухвалене судове рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог ст.158 ч.9 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

За таких обставин, судова колегія скасовує заходи забезпечення позову забезпечені ухвалою апеляційного суду Одеської області від 21 грудня.

Керуючись ст. 367,368,374,375 ,381,382,384,390 ЦПК ЦПК України, судова колегія,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення,а

рішення Приморського районного суду м.Одеси від 23 жовтня 2017 року без змін.

Скасувати заходи забезпечення позову та скасувати арешт накладений на квартиру № 1202 за адресою м. Одеса,вул. Літературна,12 ( реєстраційний номер обєкта нерухомого майна :01) накладеного ухвалою апеляційного суду Одеської області від 21 грудня 2017 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст складено 04.06.2018

Голодуючий суддя - Л.А. Гірняк

Судді - Н.А.Кононенко

ОСОБА_4