Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/2235/18 Головуючий у 1-й інстанції: Дністрян О.М.
Є.У.№ 310/6015/17 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В., Подліянової Г.С.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 березня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом. Зазначав, що 05.04.2017 року з вини водія ОСОБА_3 сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої автомобіль марки ВАЗ-21703, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, на який він має речове право, отримав механічні пошкодження, а йому завдано моральну шкоду. Згідно висновку експерта №182 від 09.06.2017 року розмір майнової шкоди, спричиненої ДТП, становить 109 501грн. 42 коп. Посилаючись на вказані обставини, просив суд стягнути з ОСОБА_3 на його користь 109 501,42 грн. на відшкодування майнової шкоди та 20 000 грн. - за завдану моральну шкоду, а також відшкодувати судові витрати.

Відзив на позовну заяву відповідач суду не надавав, письмових заперечень проти позову не висловлював.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 березня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на відшкодування майнової шкоди суму у розмірі 109 501,42 грн., на відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 5 000,00 грн. та судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог у розмірі 3 003,95 грн., а всього 117 505 грн. 37 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3, інтереси якого представляє адвокат Безух М.І. подав апеляційну скаргу, в якій зазначав, що судом порушені норми матеріального і процесуального права: при визначені розміру відшкодування не прийнято до уваги, що позивач також допустився порушень правил дорожнього руху, оскільки перевищив швидкість, що призвело до збільшення шкоди. Судом не вирішено питання про повернення відповідачеві пошкодженого транспортного засобу після відшкодування збитків. Вважає, що позивачем не доведений, а судом не обґрунтований розмір моральної шкоди, неправильно визначений розмір судових витрат. Просить рішення суду змінити, зменшивши розмір майнового відшкодування до 50 000 грн., у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди і витрат на правничу допомогу відмовити.

Копія апеляційної скарги, ухвала про відкриття апеляційного провадження вручені сторонам і адвокату ОСОБА_5. 12 травня 2018 року, адвокату Безуху М.І. - 15 травня 2018 року (а.с.110- 114)

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_5 зазначив, що вина відповідача підтверджується постановою про притягнення його до адміністративної відповідальності в порядку ст.124 КУпАП. Щодо іншого учасника ДТП позивача ОСОБА_2 протокол про адміністративне правопорушення не складався, оскільки за положенням ч.1 ст.122 КУпАП адміністративна відповідальність настає за перевищення водіями транспортних засобів обмежень швидкості руху більш ніж на 20 км/год, тоді як позивач такого перевищення не допускав. Питання про передачу відповідачеві пошкодженого автомобіля судом першої інстанції не вирішувалося, оскільки з відповідною заявою останній до суду не звертався. Судом обгрунтовано стягнуто з винуватця ДТП 5 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Внаслідок аварії позивач отримав тілесні ушкодження, що підтверджується письмовими доказами.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав, передбачених статтями 1166, 1167, 1168, 1187, 1192 ЦК України для покладення на відповідача відповідальності за майнову і моральну шкоду, завдану майну і здоров'ю позивача, установивши, що внаслідок скоєння відповідачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, був пошкоджений належний позивачеві автомобіль, останній отримав легкі тілесні ушкодження - забиття м'яких тканин голови, садни обличчя, забиття голені, що призвело до фізичних і моральних страждань.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та ґрунтується на доказах, яким дана правильна оцінка

Судом встановлено, що 05 квітня 2017 року о 12 год. 10 хв. відповідач ОСОБА_3, керуючи належним йому автомобілем ЗАЗ ДЕУ, державний номерний знак НОМЕР_2, по Мелітопольському шосе, біля перехрестя з вул. Я.Мудрого, в м. Бердянськ, змінюючи напрямок руху для розвороту з крайнього правого ряду ліворуч, не переконався, що це буде безпечно, внаслідок чого трапилось зіткнення з автомобілем ВАЗ 2170, державний номерний знак НОМЕР_1, який рухався позаду в попутному напрямку. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження та були травмовані люди. Своїми діями ОСОБА_3 порушив п.2.3 «Б», п. 13.1 Правил дорожнього руху України.

Ці обставини ніким не оспорюються і підтверджені свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 10.07.2009р. (а.с.53), постановою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області № 310/2209/17 від 25.04. 2017р. (а.с.60), яка набрала законної сили 06.05.2017р. та згідно якої ОСОБА_3 було визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і застосовано адміністративне стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 6 місяців.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанову суду лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, вина відповідача ОСОБА_3 у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди доведена.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди потерпілий водій ОСОБА_2 згідно медичної довідки №2243 від 06.04.2017 року отримав тілесні ушкодження, а саме: забиття м'яких тканин голови, садни обличчя, забиття голені, йому призначений курс лікування і рекомендований нагляд травматолога в поліклініці за місцем проживання (а.с30).

Цивільно-правова відповідальність учасників ДТП не була застрахована.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пошкоджено автомобіль ВАЗ 2170, державний номерний знак НОМЕР_1, яким керував позивач на підставі довіреності від 20.11.2016 р. (а.с.4)

Майнова шкода, завдана автомобілю позивача, згідно з висновком № 182 від 09.06.2017 року складає 109 501 грн. 42 коп., вартість відновлювального ремонту автомобіля - 123 478 грн. 71 коп. (а.с.6-28).

Висновок автотоварознавчого дослідження про розмір майнової шкоди відповідачем не оспорювався, доказів на підтвердження неправильності проведення оцінки пошкодженого автомобіля не надавалося.

Відповідно до ст. 1187 ч. 2, 5 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Установивши, що шкоди майну позивача було завдано внаслідок порушення відповідачем Правил дорожнього руху, і що вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля перевищує його ринкову вартість на момент ДТП, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення такої вартості з винуватця ДТП.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не врахована вина потерпілого, який перевищив швидкість руху, що вплинуло на розмір заподіяних збитків, є безпідставними.

За положеннями ч.1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст. 12 ЦПК України).

Вказане узгоджується із положеннями ч.1 ст. 81 ЦПК України, згідно яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ч.5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

При цьому, за вимогами ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України).

Як встановлено судом першої інстанції, до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху позивач не притягався. Належних і допустимих доказі на підтвердження факту перевищення позивачем швидкісного режиму під час зіткнення автомобілів, наявності грубої необережності потерпілого, яка сприяла збільшенню шкоди, відповідач суду не надав.

За таких обставин передбачених законом підстав для зменшення розміру відшкодування і застосування положень ст.1193 ЦК України по справ не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не вирішено питання про повернення відповідачеві деталей із пошкодженого автомобіля, не є підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватися за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

З відповідною заявою відповідач до суду першої інстанції не звертався, залишкова вартість ушкодженого автомобіля судом не з'ясовувалася. На відшкодування завданої позивачеві шкоди судом стягнуто не вартість відновлювального ремонту автомобіля, а реальна вартість втраченого майна на момент скоєння ДТП. За таких обставин підстав для вирішення питання про передачу відповідачеві майна, що не може використовуватися за призначенням, але має певну цінність, суд першої інстанції не мав.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість судового рішення в частині відшкодування майнової шкоди є також безпідставними.

При визначенні законних підстав для відшкодування та розміру моральної шкоди суд першої інстанції виходив з положень статей 23, 1167, 1168 ЦК України, які вказують, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Ураховуючи зміст викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що відбулася з вини ОСОБА_3, автомобіль позивача зазнав значних механічних пошкоджень, а сам позивач отримав тілесні ушкодження, що є однією з підстав для задоволення позову в цій частині.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції врахував фактичні обставини справи, негативні наслідки, які настали після ДТП для потерпілого, погіршення стану здоров'я , порушення звичного способу життя, тощо.

Разом з тим, при вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд першої інстанції допустився порушень ст.133, 141 ЦПК України.

Згідно ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Як вбачається із матеріалів справи, при подачі позову позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 1799, 81 грн. (а.с. 35,67), тоді як відповідно до вимог ст.4 ч.2 Закону України «Про судовий збір» розмір судового збору становив 1 735 грн., а саме: за вимоги майнового характеру 1% від ціни позову, що становить 1095 грн., за вимоги про відшкодування моральної шкоди 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 640 грн.

Вимоги про відшкодування майнової шкоди задоволені судом першої інстанції у повному розмірі, отже у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України вони покладаються на відповідача у повному розмірі. Із заявлених позивачем до стягнення 20 000 грн. на відшкодування моральної шкоди судом задоволено позов на 5 000 грн., отже компенсації за рахунок відповідача підлягають 160 грн. А всього на користь позивача підлягають стягненню 1 255 грн. в рахунок компенсації судових витрат зі сплати судового збору.

Зайво сплачений позивачем при подачі позову судовий збір підлягає поверненню в порядку, передбаченому ст.7 Закону України «Про судовий збір», а не за рахунок відповідача.

Відповідно до п.ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

У разі недотримання вимог ч.4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов'язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої дороги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Встановлено, що правничу допомогу у цій справі позивачу надавав адвокат ОСОБА_5 на підставі договору від 11 квітня 2017 року (а.с. 31).

За умовами договору вартість правової допомоги визначається за угодою сторін, гонорар призначається одноразово на весь обсяг виконаних робіт, або у вигляді авансу за кожний день роботи (п.п.3,4).

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру від 10 .07.2017 р. за підготовку позовної заяви, представництво у суді ОСОБА_2 сплатив своєму адвокату 3 000 грн. (а.с.29).

Будь-яких доказів на підтвердження не співмірності витрат позивача на правничу допомогу відповідач ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції не надавав, клопотання про зменшення витрат на оплату правничої дороги адвоката не заявляв.

Разом з тим, оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, понесені позивачем судові витрати на правничу допомогу підлягали компенсації пропорційно частці задоволених позовних вимог, тобто на суму 2 652 грн.

Судом першої інстанції розмір компенсації за правничу допомогу визначений у меншому розмірі - на суму 1 597, 55 грн. Позивач з таким розміром відшкодування погодився і в цій частині рішення суду першої інстанції не оскаржив. Зважаючи на те, що доказів на підтвердження не співмірності витрат позивача на правничу допомогу відповідач ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції не надавав, клопотання про зменшення витрат на оплату правничої дороги адвоката не заявляв, підстав для зменшення визначеного судом першої інстанції розміру компенсації по справі не вбачається.

Помилкове застосування судом першої інстанції при визначені розміру компенсації Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», обмеження суми стягнень 40% прожиткового мінімуму не призвело до порушення прав відповідача.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду апеляційний суд має право змінити рішення.

Згідно ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, та порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

За вказаних обставин оскаржуване рішення на підставі ст.374 ч.1 п.2, ст. 376 ЦПК України підлягає зміні в частині розподілу судових витрат зі сплати судового збору: з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 1 255 грн. компенсації судового збору в суді першої інстанції. У зв'язку із зменшенням розміру судових витрат підлягає зменшенню і загальна сума до стягнення, а саме: загальна сума судових витрат, що підлягає компенсації за рахунок відповідача становить 2 852, 55 грн., загальна сума до стягнення відповідно становить 116 960,56 грн.

В іншій частині оскаржуване рішення відповідає вимогам закону і матеріалам справи, підстав для його скасування судова колегія не вбачає.

Керуючись ст. ст. 268, 374,375,382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 березня 2018 року в цій справі змінити, визначивши розмір компенсації судових витрат зі сплати судового збору у суді першої інстанції, що підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2, у розмірі 1 255 грн. ( одна тисяча двісті п'ятдесят п'ять гривень). У зв'язки із зменшенням розміру судового збору загальний розмір судових витрат, що підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2, визначити у розмірі 2 852, 55 грн. (дві тисячі вісімсот п'ятдесят дві гривні 55 коп.) , загальну сума до стягнення - 116 960,56 грн. ( сто шістнадцять тисяч дев'ятсот шістдесят гривень 56 коп.)

В іншій оскаржуваній частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: