Постанова

Іменем України

04 червня 2018 року

м. Київ

справа № 331/5364/16-ц

провадження № 61-18877 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), ГулькаБ. І., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Банк Камбіо»,

треті особи: уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 13 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Воробйової І. А., Бєлки В. Ю., Онищенка Е.А.,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» (далі - ПАТ «Банк Камбіо»), треті особи: уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Камбіо», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про захист прав споживача та стягнення суми депозитного вкладу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26 червня 2014 року між нею та ПАТ «Банк Камбіо» укладено договір депозитного вкладу № ЗФ-05/589/-13 на суму 10 285 доларів США.

Відповідно до пункту 1.4 вказаного договору строк розміщення вкладу складає 93 дні: з 26 серпня 2014 року по 27 листопада 2014 року.

Також ОСОБА_4 зазначала, що на розрахунковому рахунку в ПАТ «Банк Камбіо» знаходилась належна їй сума грошових коштів у розмірі 12 663 доларів США.

Постановою Правління Національного банку України від 04 грудня 2014 року № 782 ПАТ «Банк Камбіо» віднесено до категорії неплатоспроможних. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 04 грудня 2014 року № 140 розпочато процедуру виведення ПАТ «Банк Камбіо» з ринку та здійснення в ньому тимчасової адміністрації з 05 грудня 2014 року по 04 березня 2015 року.

Постановою Правління Національного банку України від 27 лютого 2015 року № 144 відкликано банківську ліцензію та вирішено ліквідувати ПАТ «Банк Камбіо». Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02 березня 2015 року № 46 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Камбіо» та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку» розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк Камбіо» з відшкодуванням з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами фізичних осіб відповідно до Плану врегулювання з 02 березня 2015 року та призначено Додусенка В. І. уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Камбіо».

У зв'язку із прийняттям 02 березня 2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб вищевказаного рішення № 46 Фонд з 06 березня 2015 року розпочав виплати коштів вкладникам, що були включені до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

11 березня 2015 року ОСОБА_4 було отримано гарантовану суму виплати у розмірі 200 000 грн, що на день виплати за офіційним курсом Національного банку України становило 9 279 доларів США 49 центів.

Сума неповернутих їй банком коштів складає 13 668 доларів США 51 центів.

Як зазначала позивач, вона 14 березня 2015 року звернулась до ПАТ «Банк Камбіо» із заявою про повернення вкладу, що перевищує розмір гарантованого відшкодування, та коштів, які знаходилися на розрахунковому рахунку.

На вказане звернення уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Камбіо» надала відповідь від 10 червня 2015 року, за змістом якої вбачається, що вимога щодо повернення депозитного вкладу та нарахованих відсотків не розглядається як кредиторські вимоги, тому грошові вимоги, що перевищують гарантовану суму відшкодування, не акцептовано та не включено до Реєстру акцептованих вимог кредиторів.

27 липня 2015 року вона повторно звернулась із вимогою щодоо негайного призначення їй виплати повної суми вкладу з урахуванням відсотків та залишку коштів на поточному рахунку до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Камбіо».

Листом від 03 серпня 2015 року її повідомлено про те, що надісланий нею лист від 14 березня 2015 року не можна вважати вимогою щодо визнання кредиторських вимог та включення до Реєстру акцептованих вимог кредиторів.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_4 просила стягнути з ПАТ «Банк Камбіо» на її користь 13 668 доларів США 51 центів в перерахунку в національну валюту України за курсом Національного банку України станом на день здійснення виплати.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 січня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Банк Камбіо» на користь ОСОБА_4 суму вкладу з нарахованими відсотками за договором банківського вкладу від 24 серпня 2014 року № ЗФ-05/589-13 у розмірі 13 668 доларів США 51 цент.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідно до пункту 1 частини шостої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відсутні будь-які обмеження щодо задоволення вимог вкладників за договорами, строк яких закінчився, а тому, відмовляючи ОСОБА_4 у поверненні вкладу, банк порушує право власності на грошові кошти останньої.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 13 квітня 2017 року апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Камбіо» задоволено.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 січня 2017 року скасовано.

У задоволенні позову ОСОБА_4 про захист прав споживача та стягнення суми депозитного вкладу відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що на час розгляду справи та ухвалення рішення судом першої інстанції в ПАТ «Банк Камбіо» була введена тимчасова адміністрація та запроваджено процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку, що унеможливлює стягнення грошових коштів поза межами правил, встановлених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що вона зверталась у передбачений частиною п'ятою статті 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тридцятиденний термін із вимогами про повернення грошових коштів до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Камбіо».

ОСОБА_4 вказала, що вичерпний перелік випадків, коли вклад не повертається, зазначено у частині четвертій статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а такий випадок як несвоєчасне отримання листа у цьому переліку відсутній.

Касаційна скарга містить посилання на правову позицію, яка викладена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 жовтня 2015 року (№ 6-12414ск15).

У серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло заперечення на касаційну скаргу від уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Камбіо», в якому просила залишити оскаржуване судове рішення без змін, оскільки таке прийняте при всебічному та повному з'ясуванні обставин справи. Зазначила, що у зв'язку з закінченням строку прийняття вимог кредиторів, вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки вважаються погашеними, відповідно до частини першої статті 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Крім того, вважає, що оскільки на момент ухвалення судом рішення у банку вже було введено тимчасову адміністрацію, це унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

19 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до пункту 16 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно пункту 6 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Підпунктами 1 та 2 частини п'ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Положенням частини другої статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

Таким чином, якщо на момент ухвалення рішення судом першої інстанції у банку вже було введено тимчасову адміністрацію, це унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Отже, скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що на момент ухвалення судом рішення, тобто станом на 16 січня 2017 року, у банку вже була введена тимчасова адміністрація та ліквідаційна процедура, а тому стягнення коштів у будь-який інший спосіб, ніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», є неможливим.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 13 червня 2016 року у справі 6-1123цс16 і підстав для відступлення від цієї позиції немає.

11 березня 2015 року ОСОБА_4 отримала 200 000 грн гарантованої суми виплати, що нею не заперечується.

Відповідно до частини п'ятої статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відшкодування коштів за вкладом в іноземній валюті відбувається в національній валюті України після перерахування суми вкладу за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до статті 36 цього Закону.

Постановою Правління Національного банку України від 04 грудня 2014 року № 782 ПАТ «Банк Камбіо» віднесено до категорії неплатоспроможних.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 04 грудня 2014 року № 140 розпочато процедуру виведення ПАТ «Банк Камбіо» з ринку та здійснення в ньому тимчасової адміністрації.

Курс долара США 04 грудня 2014 року складав 15, 2967 грн за долар США.

Отримана ОСОБА_4 11 березня 2015 року гарантована сума відшкодування у розмірі 200 000 грн еквівалентна 13 074 доларам США 75 центам.

Доводи касаційної скарги стосовно того, що вона направляла вимогу у передбачений законом строк, а тому має право на повернення вкладу, є безпідставними, оскільки у направленому ОСОБА_4 листі від 14 березня 2015 року відсутні посилання на визнання кредиторських вимог та включення до Реєстру акцептованих вимог кредиторів. Крім того, з листа уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Камбіо» від 03 серпня 2015 року вбачається, що 23 березня 2015 під час телефонної розмови з працівником банку їй було повідомлено про відсутність вимог у листі від 14 березня 2015 року та вказано, що їй необхідно надіслати інший лист із зазначенням вказаних вимог.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 13 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І.Гулько

Ю. В.Черняк