Постанова

Іменем України

30 травня 2018 року

м. Київ

справа № 1622/16834/12

провадження № 61-4936св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

третя особа - приватне підприємство Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_3 рішення апеляційного суду Полтавської області від 02 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Корнієнка В. І., Гальонкіна С. А., Карпушина Г. Л.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виділ у натурі домоволодіння, що перебуває у спільній власності, визнання права власності на нерухоме майно, визнання права користування земельною ділянкою та виділення земельної ділянки у користування.

Позовна заява мотивована тим, що йому на праві спільної часткової власності належить 21/25 частина будинку АДРЕСА_1, інші частини належать ОСОБА_4 та ОСОБА_7, який на момент розгляду справи помер.

Після його смерті спадкоємцями є ОСОБА_6 та ОСОБА_5

З метою реалізації своїх прав власника ОСОБА_3 просить виділити належну йому частину будинку в окремий об'єкт права власності, при цьому один із співвласників помер, а його спадкоємці прийняли спадщину, але не оформили належним чином свої спадкові права, здійснити поділ у нотаріальному порядку неможливо. З огляду на викладене ОСОБА_3 просив задовольнити позов.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 28 лютого 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 27 квітня 2012 року, позов задоволено.

Постановлено виділити у натурі ОСОБА_3 частину домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, до складу якої входять: в будинку літ. «Л-ІІ»: підвал І площею 18,7 кв. м, сходи II площею 2,8 кв. м, підвал III площею 8,9 кв. м, всього у підвалі - 30,4 кв. м; коридор 1-1 площею 6,4 кв. м, коридор 1-2 площею 11,7 кв. м, вбиральня 1-3 площею 7,0 кв. м, кухня 1-4 площею 16,8 кв. м, вітальня 1-5 площею 23,0 кв. м, кімната 1-6 площею 7,2 кв. м, всього на першому поверсі - 72,1 кв. м; вітальня 2-7 площею 17,7 кв. м, вбиральня 2-8 площею 7,0 кв. м, кімната 2-9 площею 16,9 кв. м, кімната 2-10 площею 16,7 кв. м, кімната 2-11 площею 12,3 кв. м, всього на другому поверсі - 70,6 кв. м; гараж IV площею 17,4 кв. м, всього в будинку з гаражем - 190,5 кв. м; гараж літ. «З», погріб вхідний літ. «Е», вбиральня літ. «И», колодязь № 7, замощення № 8, огорожа № 1-6.

Виділено в натурі в користування ОСОБА_3 частину земельної ділянки площею 645 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до фактичного порядку користування, зазначеного у додатку 1 до висновку науково-виробничого комерційного підприємства «ТЕЗІС» від 09 травня 2011 року, позначену блакитним кольором.

Визнано право власності за ОСОБА_3 на вказану частину домоволодіння як на самостійний об'єкт права власності.

Визнано право користування за ОСОБА_3 на частину земельної ділянки площею 645 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до фактичного порядку користування зазначеного у додатку 1 до висновку науково-виробничого комерційного підприємства «ТЕЗІС» від 09 травня 2011 року, позначену блакитним кольором, як на самостійний об'єкт права власності.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2012 року рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 28 лютого 2012 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 27 квітня 2012 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

У червні 2014 року позивач подав заяву про зменшення позовних вимог та просив суд виділити йому в натурі частину садиби, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, до складу якої входять: будинок літ. «Л-ІІ»: підвал І площею 18,7 кв. м, сходи ІІ площею 2,8 кв. м, підвал ІІІ площею 8,9 кв. м, всього у підвалі 30,4 кв. м; коридор 1-1 площею 6,4 кв. м, коридор 1-2 площею 10,4 кв. м, санвузол 1-3 площею 6,7 кв. м, кухня 1-4 площею 17,3 кв. м, хол 1-5 площею 24,6 кв. м, кімната 1-6 площею 7,2 кв. м, всього на першому поверсі - 74 кв. м; передпокій 2-7 площею 17,7 кв. м, санвузол 2-8 площею 6,7 кв. м, кімната 2-9 площею 16,9 кв. м, кімната 2-10 площею 16,7 кв. м, кімната 2-11 площею 12,3 кв. м, всього на другому поверсі - 70,3 кв. м; гараж ІV площею 17,4 кв. м, кладова V площею 1,8 кв. м, всього у будинку з гаражем - 193,9 кв. м; гараж літ. «З», вбиральня літ. «Н», яма вигрібна № 7, замощення № 6, огорожа № 1-5, визнати за ним право власності на зазначену частину садиби. Встановити порядок користування земельною ділянкою та виділити йому в натурі в користування частину земельної ділянки площею 608 кв. м відповідно до порядку користування, зазначеного в додатку 1 до висновку судової будівельно-технічної експертизи, виготовленого Українською універсальною біржею від 23 грудня 2013 року № Нв11/7.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 24 квітня 2015 року у складі судді Тімошенко Н. В. позов ОСОБА_3 задоволено.

Виділено в натурі ОСОБА_3 21/25 частину садиби, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, до складу якої входять: будинок літ. «Л-ІІ»: підвал І площею 18,7 кв. м, сходи ІІ площею 2,8 кв. м, підвал ІІІ площею 8,9 кв. м, всього у підвалі 30,4 кв. м; коридор 1-1 площею 6,4 кв. м, коридор 1-2 площею 10,4 кв. м, санвузол 1-3 площею 6,7 кв. м, кухня 1-4 площею 17,3 кв. м, хол 1-5 площею 24,6 кв. м, кімната 1-6 площею 7,2 кв. м, всього на першому поверсі - 74 кв. м; передпокій 2-7 площею 17,7 кв. м, санвузол 2-8 площею 6,7 кв. м, кімната 2-9 площею 16,9 кв. м, кімната 2-10 площею 16,7 кв. м, кімната 2-11 площею 12,3 кв. м, всього на другому поверсі - 70,3 кв. м; гараж ІV площею 17,4 кв. м, кладова V площею 1,8 кв. м, всього у будинку з гаражем - 193,9 кв. м; гараж літ. «З», вбиральня літ. «Н», яма вигрібна № 7, замощення № 6, огорожа № 1-5.

Встановлено порядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 в м. Полтаві, виділено у натурі в користування ОСОБА_3 частину земельної ділянки площею 608 кв. м відповідно до порядку користування, зазначеного у додатку 1 до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 23 грудня 2013 року № Нв11/7, виготовленого Українською універсальною біржею.

Визнано право власності за ОСОБА_3 на частину садиби, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в м. Полтаві, до склад якої входять: будинок літ. «Л-ІІ»: підвал І площею 18,7 кв. м, сходи ІІ площею 2,8 кв. м, підвал ІІІ площею 8,9 кв. м, всього у підвалі 30,4 кв. м; коридор 1-1 площею 6,4 кв. м, коридор 1-2 площею 10,4 кв. м, санвузол 1-3 площею 6,7 кв. м, кухня 1-4 площею 17,3 кв. м, хол 1-5 площею 24,6 кв. м, кімната 1-6 площею 7,2 кв. м, всього на першому поверсі - 74 кв. м; передпокій 2-7 площею 17,7 кв. м, санвузол 2-8 площею 6,7 кв. м, кімната 2-9 площею 16,9 кв. м, кімната 2-10 площею 16,7 кв. м, кімната 2-11 площею 12,3 кв. м, всього на другому поверсі - 70,3 кв. м; гараж ІV площею 17,4 кв. м, кладова V площею 1,8 кв. м, всього у будинку з гаражем - 193,9 кв. м; гараж літ. «З», вбиральня літ. «Н», яма вигрібна № 7, замощення № 6, огорожа № 1-5, як на самостійний об'єкт права власності.

Додатковим рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 15 червня 2015 року рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 24 квітня 2015 року доповнено.

Визначено частки співвласників у будинку АДРЕСА_1 таким чином: ОСОБА_3 - 21/25; ОСОБА_4 - 2/25; ОСОБА_6 - 5/75; ОСОБА_5 - 1/75, що разом становить 1 цілу частину.

Встановлено порядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1, виділено в натурі в користування ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 частину земельної ділянки площею 312 кв. м, відповідно до порядку користування, зазначеного в додатку 1 до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 23 грудня 2013 року № Нв11/7, виготовленого Українською універсальною біржею. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанцій мотивоване тим, що спірний будинок до його відчуження належав відповідачу ОСОБА_4, а після відчуження став власністю позивача. Оскільки відповідачі не оформили своїх спадкових прав, а визначення їх частки у праві спільної часткової власності є істотним для розгляду справи, суд визначив частки ОСОБА_6 та ОСОБА_5 самостійно, а саме: ОСОБА_3 - 21/25, ОСОБА_4 - 2/25, ОСОБА_6 - 5/75, ОСОБА_5 - 1/75, що разом складає одну цілу частку. Спадкоємці не обмежені у строках отримання свідоцтва про право на спадщину. За відсутності правовстановлюючих документів у відповідача ОСОБА_5 не можна вирішити питання про виділ її частки, оскільки вона не набула права власності на свою частку. Встановлюючи порядок користування спірною земельною ділянкою, суд першої інстанції виходив із висновку судової будівельно-технічної експертизи від 23 грудня 2013 року.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 29 вересня 2015 року рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 24 квітня 2015 року скасовано, додаткове рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15 червня 2015 року скасовано в частині встановлення порядку користування земельною ділянкою під будинком та розподілу судових витрат. В частині визначення розміру частин співвласників у будинку АДРЕСА_1 додаткове рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15 червня 2015 року залишено без змін. Ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2016 року рішення апеляційного суду Полтавської області від 29 вересня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 02 листопада 2016 року рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 24 квітня 2015 року та додаткове рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15 червня 2015 року скасовано.

Ухвалено нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що у зв'язку з відсутністю можливості виділення позивачу частки спільного майна без порушення прав інших співвласників, відсутністю згоди цих співвласників на виділення ОСОБА_3 частки в натурі та відсутністю підстав для зміни часток співвласників позовні вимоги є недоведеними.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_5 просить, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, скасувати рішення апеляційного суду, справу направити на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення Виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради від 07 грудня 2004 року № 498 є неправомірним та потягло за собою видачу неправомірних документів про право власності ОСОБА_4 та укладення нею договорів дарування.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3 просить, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, скасувати рішення апеляційного суду, залишити в силі рішення суду першої інстанції та додаткове рішення.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд неправильно застосував норми матеріального права (частину четверту статті 357 ЦК України), не взяв до уваги того, що належну позивачу частину будинку можливо виділити в самостійний об'єкт без втрати цільового призначення, а до іншої частини майна, що становить об'єднані частки співвласників, також входить житловий будинок, який має всі необхідні технічні властивості. Права інших співвласників не будуть порушені таким виділом.

У січні 2017 року ОСОБА_3 подав заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_5, у якій просив відхилити касаційну скаргу, скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційні скарги підлягають задоволенню частково з таких підстав.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.

Загальні положення про право спільної власності викладені у главі 26 ЦК України.

Суд встановив, що рішенням Виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради від 22 квітня 2003 року № 154 дозволено ОСОБА_4, співвласниці домоволодіння на АДРЕСА_1, будівництво нового індивідуального житлового будинку.

Згідно з рішенням Виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради від 23 листопада 2004 року № 462 затверджено акт комісії про введення в експлуатацію побудованого ОСОБА_4 житлового будинку, що розташований на АДРЕСА_1 у м. Полтава, загальною площею 142,7 кв. м.

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради від 07 грудня 2004 року № 498 вирішено оформити право приватної власності на домоволодіння з надвірними будівлями, що розташоване на АДРЕСА_1 у м. Полтава, зобов'язано приватне підприємство Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» (далі - ПП Полтавське БТІ «Інвентаризатор») підготувати та оформити свідоцтво про право приватної власності і провести реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_4 - 22/25 частини, ОСОБА_7 - 3/25 частини.

Згідно із свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 11 грудня 2004 року власником 22/25 часток домоволодіння на АДРЕСА_1 була ОСОБА_4

Згідно з свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 11 грудня 2004 року власником 3/25 часток домоволодіння на АДРЕСА_1 був ОСОБА_7

На підставі договору дарування від 31 грудня 2004 року ОСОБА_7 подарував ОСОБА_3 1/25 частину домоволодіння, що знаходиться у м. Полтаві на АДРЕСА_1 та в цілому складається з житлового будинку А-1, цегляного, загальною жилою площею 46,30 кв. м, загальною площею 81,10 кв. м, жилого будинку з вбудованим гаражем Л-2, цегляного, загальною жилою площею 53,10 кв. м, загальною площею 190,50 кв. м, погріба а2, гаража 3, погріба Е, вбиральні И, огорожі № 1-6, колодязя № 7, замощення № 8.

За договором дарування від 31 грудня 2004 року ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_3 4/5 частини домоволодіння, що знаходиться: м. Полтава, АДРЕСА_1 та в цілому складається з жилого будинку А-1, цегляного, загальною жилою площею 46,30 кв. м, загальною площею 81,10 кв. м, жилого будинку з вбудованим гаражем Л-2, цегляного, загальною жилою площею 53,10 кв. м, загальною площею 190,50 кв. м, погреба а2, гаража 3, погреба Е, вбиральні И, огорожі № 1-6, колодязя № 7, замощення № 8. За заявою співвласника в конкретне користування обдаровуваного переходить жилий будинок Л-2, вбиральня И, ? частина гаража З; в загальному користуванні огорожа № 1-6, колодязь № 7.

Отже, частка ОСОБА_3 у праві власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, становить 21/25 (20/25 + 1/25 = 21/25).

За заповітом, спадщина за яким відкрилася після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7, що був посвідчений 16 липня 2003 року приватним нотаріусом ОСОБА_8, належну йому на праві особистої власності частину жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель та земельною ділянкою, що знаходяться в м. Полтаві на АДРЕСА_1, спадкодавець заповів ОСОБА_6 повністю.

Відповідно до технічного паспорта від 23 жовтня 2004 року (інвентаризаційна справа № 12504, реєстровий номер 59-18) на садибний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, власником 21/25 частини вказаний ОСОБА_3

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 23 грудня 2013 року № Нв11/7, технічно можливо виділити у натурі ОСОБА_3 частину домоволодіння на АДРЕСА_1, якою він фактично користується, а саме: будинок літ. «Л-ІІ»: підвал І площею 18,7 кв. м, сходи ІІ площею 2,8 кв. м, підвал ІІІ площею 8,9 кв. м, всього у підвалі 30,4 кв. м; коридор 1-1, площею 6,4 кв. м, коридор 1-2 площею 11,7 кв. м, вбиральня 1-3 площею 7,0 кв. м, кухня 1-4 площею 16,8 кв. м, вітальня 1-5 площею 23,0 кв. м, кімната 1-6 площею 7,2 кв. м, всього на першому поверсі 72,1 кв. м; вітальня 2-7 площею 17,7 кв. м, вбиральня 2-8 площею 7,0 кв. м, кімната 2-9 площею 16,9 кв. м, кімната 2-10 площею 16,7 кв. м, кімната 2-11 площею 12,3 кв. м, всього на другому поверсі 70,6 кв. м; гараж ІV площею 17,4 кв. м, всього у будинку з гаражем 190,5 кв. м; гараж літ. «З», погріб вхідний літ. «Е», вбиральня літ. «И», колодязь № 7, частина замощення № 8, частина огорожі № 1-6.

Склад зазначених приміщень відповідає (20/25) частці власності ОСОБА_3 Запропоновано один варіант встановлення порядку користування земельною ділянкою між співвласниками домоволодіння на АДРЕСА_1 відповідно до порядку користування, що склався між співвласниками (додаток 1 до висновку експерта).

Вихідні відомості, які експерт використав під час проведення експертизи були взяті, у тому числі, з технічного паспорта на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами на АДРЕСА_1 в м. Полтаві, виготовленого колективним підприємством Полтавським бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» станом на 23 жовтня 2004 року, а також із плану земельної ділянки, що розташована на АДРЕСА_1 в м. Полтаві, що був виготовлений фізичною особою - підприємцем ОСОБА_9 у 2011 році.

Після надання вищезазначеного експертного висновку ОСОБА_3 долучив до матеріалів справи висновок, виконаний ПП Полтавське БТІ «Інвентаризатор», щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об'єкта нерухомого майна. При виконанні цього висновку інспектор бюро технічної інвентаризації ОСОБА_10 використав вихідні дані, які відрізняються від тих, що використовував судовий експерт при виконанні судової будівельно-технічної експертизи від 23 грудня 2013 року № Нв11/7.

Розбіжності виникли внаслідок того, що 08 квітня 2014 року ПП Полтавське БТІ «Інвентаризатор» на замовлення позивача виготовило новий технічний паспорт і план земельної ділянки на домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 в м. Полтаві. Так, зазначено, що до складу домоволодіння входить два житлові будинки, господарські будівлі і споруди: житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 81,1 кв. м, житловий будинок літ. «Л-2» загальною площею 193,9 кв. м. Суттєво відрізняється і розмір земельної ділянки під домоволодінням.

З урахуванням нового технічного паспорта, який не був досліджений судовим експертом при проведенні судової будівельно-технічної експертизи, на основі висновку ПП Полтавське БТІ «Інвентаризатор» позивач змінив позовні вимоги, а саме змінив площі житлових будівель та господарських споруд, які він просив виділити йому в окремий об`єкт права власності.

Суд встановив, що будинок літ. «Л-2», який позивач просить виділити йому в окремий об'єкт права власності, було побудовано особисто відповідачем ОСОБА_4 у період з 2003 до 2004 роки за власний кошт на підставі відповідних дозвільних документів, а саме: висновку Головного управління у справах містобудування та архітектури м. Полтави від 14 квітня 2003 року № 012621/1/880 «Про будівництво нового жилого будинку на АДРЕСА_1»; рішення Октябрської районної ради від 22 квітня 2003 року № 154 «Про будівництво, добудову та капітальний ремонт домоволодіння», акта про закінчення будівництва і введення в експлуатацію індивідуального домоволодіння 19 листопада 2004 року, затвердженого рішенням виконкому Октябрської районної у м. Полтаві ради від 23 листопада 2004 року № 462.

Визначення спільної часткової власності наведене в частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке становить єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до частини першої статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання (частина друга статті 364 ЦК України).

Таким чином, у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається.

За таких обставин суд дійшов правильного висновку про те, що правовідносини сторін регулюються нормою статті 364 ЦК України.

Частиною другою статті 364 ЦК України передбачено, що виділ в натурі частини неподільної речі є юридично неможливим.

Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК України).

Річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, є подільною (частина перша статті 183 ЦК України).

Системний аналіз статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Отже, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо).

У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок.

Відповідно до норм статті 355 ЦК України майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Вказані норми передбачають можливість виділення співвласнику (співвласникам) частки із майна, що є у спільній частковій власності, за умови визначення правового статусу такого майна.

Як роз'яснено в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру).

Відповідно до частини четвертої статті 357 ЦК України співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у справі спільної часткової власності.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 16 березня 2016 року скасовуючи рішення апеляційного суду Полтавської області від 29 вересня 2015 року, виходив з того, що апеляційний суд не навів обґрунтованих мотивів скасування рішення, додаткового рішення суду першої інстанції та відмови у задоволенні позову ОСОБА_3, обмежився висновком про те, що сторонам було роз'яснено право на проведення експертизи, з урахуванням уточнених позовних вимоги, проте такого клопотання заявлено не було, у порушення норм статей 10, 11 ЦПК України 2004 року, частини четвертої статті 129 Конституції України апеляційний суд тим самим спір по суті не вирішив, право позивача на судовий захист, гарантований їй статтями 55, 124 Конституції України та передбачений статтями 3, 4 ЦПК України 2004 року, не забезпечив, свої процесуальні функції у забезпеченні змагального цивільного процесу не виконав, всупереч статті 303 ЦПК України 2004 року фактично усунувся від виконання своїх процесуальних обов'язків. Також колегія суддів звернула увагу суду апеляційної інстанції на доводи відповідача ОСОБА_5 про те, що частина житлового будинку за рішенням суду першої інстанції їй не була виділена, її частка не розраховувалася, а також не досліджувалося питання щодо можливості виділення в натурі її частки житлового будинку.

Відповідно до частини четвертої статті 338 ЦПК України 2004 року висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

На виконання зазначеної норми апеляційний суд під час нового розгляду справи в апеляційному порядку ухвалою від 29 червня 2016 року задовольнив клопотання ОСОБА_3 та призначив у справі додаткову судову будівельно-технічну експертизу.

Висновком додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 22 серпня 2016 року № 52 встановлено, що 21/25 частина майна, до складу якої входить житловий будинок літ. «Л-2» з господарськими будівлями і спорудами, що належить ОСОБА_3, є відокремленим будинком, має необхідну сукупність житлових та підсобних приміщень, окремі джерела та лічильники отримання електроенергії, газу та інших комунальних послуг, які відповідають нормативно-технічним вимогам.

Майно (21/25 частина) з технічної точки зору можливо виділити в самостійний об'єкт нерухомого майна, поділити між співвласниками цього майна без втрати цільового призначення з одночасним припиненням права спільної часткової власності на нього.

Розмір земельної ділянки, що пропонується закріпити за новоствореним об'єктом складає 612 кв. м (згідно з додатком 2 на плані зафарбовано в червоний колір).

Майно (4/25 об'єднаної частки інших співвласників) можливо виділити в самостійний об'єкт нерухомого майна без втрати цільового призначення. Частки співвласників будинку із надвірними будівлями, що розташовані на АДРЕСА_1 після виділу ОСОБА_3 в самостійний об'єкт зміняться та будуть складати: ОСОБА_4 - 1/2; ОСОБА_6 - 5/12; ОСОБА_5 - 1/12.

Розмір земельної ділянки, що пропонується закріпити за новоствореним об'єктом складає 308 кв. м (згідно з додатком 2 на плані зафарбовано в синій колір).

Висновок експертизи проведений з урахуванням змінених вимог та висновку судової будівельно-технічної експертизи від 25 грудня 2013 року № Нв11/7, технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок інвентарний № 12504, реєстровий № 59-18 від 08 квітня 2014 року, є мотивованим, повним, чітким та конкретним, експерт дослідив всі надані матеріали, не суперечить іншим матеріалам справи, сумнівів у правильності висновку експерта не встановлено, а також відповідає інтересам сторін, враховує фактично визначений між сторонами порядок користування домоволодінням та земельною ділянкою.

Апеляційний суд правильно встановив, що майно, що перебуває у спільній частковій власності, з технічної точки зору можливо поділити між співвласниками цього майна без втрати цільового призначення з одночасним припиненням права спільної часткової власності на нього, а також те, що доводи ОСОБА_5 про те, що вона має право на 3/25 частки спадкового майна є необгрунтованими, оскільки у цивільному законодавстві відсутня пряма вказівка на те, хто саме має спадкувати обов`язкову частку зі спадкової маси, у разі, якщо особа відмовилась від спадкування такої частки (спадкоємець ОСОБА_11), а померлий ОСОБА_7 свою волю щодо розпорядження належним йому майном (спадковою масою) виразив у формі заповіту на ім`я свого онука ОСОБА_6, який у встановлений у законі строк подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Разом з тим, апеляційний суд на порушення частини четвертої статті 338 ЦПК України 2004 року під час нового розгляду справи в апеляційному порядку не врахував у достатньому обсязі вимоги ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2016 року та дійшов помилкового висновку про недоведеність позовних вимог та відмову у задоволенні позову.

Апеляційний суд неправильно застосував статтю 364 ЦК України та не взяв до уваги, що основною умовою є технічна можливість виділу частки в самостійний об'єкт нерухомого майна без втрати цільового призначення; не навів обґрунтованих мотивів відмови у задоволенні позову ОСОБА_3

Обмежившись лише висновком про відсутність згоди співвласників на виділення частки в натурі та про те, що виділення частки спільного майна неможливо без порушення прав інших співвласників, апеляційний суд не обґрунтував у чому полягає таке порушення та не взяв до уваги, що ОСОБА_4 та ОСОБА_6 проти позову не заперечували, у порушення норм статей 10, 11 ЦПК України 2004 року, частини четвертої статті 129 Конституції України тим самим спір по суті не вирішив, право позивача на судовий захист, не забезпечив.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_5 про те, що рішення Виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради від 07 грудня 2004 року № 498 є неправомірним, не підтверджені матеріалами справи. Разом з тим відповідач не позбавлена права на звернення до суду з відповідним позовом.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Ураховуючи зазначене, а також те, що апеляційний суд неправильно застосував норми матеріального права, відсутні підстави для направлення справи на новий розгляд, відповідно до статті 411 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування рішення апеляційного суду з ухваленням у справі нового рішення про задоволення позову.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 02 листопада 2016 року скасувати з ухваленням нового рішення.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - приватне підприємство Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», про виділ у натурі домоволодіння, що перебуває у спільній власності, визнання права власності на нерухоме майно, визнання права користування земельною ділянкою та виділення земельної ділянки у користування - задовольнити.

Виділити в натурі ОСОБА_3 21/25 частину домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, до складу якого входять: житловий будинок літ. «Л-2» приміщення: підвал І площею 18,7 кв. м, сходи ІІ площею 2,8 кв. м, підвал ІІІ площею 8,9 кв. м, коридор 1-1 площею 6,4 кв. м, коридор 1-2 площею 10,4 кв. м, санвузол 1-3 площею 6,7 кв. м, кухня 1-4 площею 17,3 кв. м, хол 1-5 площею 24,6 кв. м, кімната 1-6 площею 7,2 кв. м, шафа 1-12 площею 1,4 кв. м, передпокій 1-7 площею 17,7 кв. м, санвузол 1-8 площею 6,7 кв. м, кімната 1-9 площею 16,9 кв. м, кімната 1-10 площею 16,7 кв. м, кімната 1-11 площею 12,3 кв. м, гараж ІV площею 17,4 кв. м, кладова V площею 1,8 кв. м, загальною площею - 193,9 кв. м; житловою - 53,1 кв. м; з інших будівель та споруд: гараж літ. «З», оглядова яма літ. «з1», навіс літ. «з», вбиральня літ. «Н», ворота огорожі № 1, частина огорожі № 2 - площею 137,61 кв. м, ворота огорожі № 3, хвіртка № 4, ворота огорожі № 5, вимощення № 6, яма вигрібна № 7, огорожа № 8.

Виділити в натурі в користування ОСОБА_3 частину земельної ділянки площею 612 кв. м та встановити порядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 в м. Полтаві відповідно до фактичного порядку користування, зазначеного в додатку 2 до висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 22 серпня 2016 року № 52, проведеної судовим експертом ОСОБА_12, позначену червоним кольором.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на частину домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в м. Полтаві, до складу якого входять: житловий будинок літ. «Л-2» приміщення: підвал І площею 18,7 кв. м, сходи ІІ площею 2,8 кв. м, підвал ІІІ площею 8,9 кв. м, коридор 1-1 площею 6,4 кв. м, коридор 1-2 площею 10,4 кв. м, санвузол 1-3 площею 6,7 кв. м, кухня 1-4 площею 17,3 кв. м, хол 1-5 площею 24,6 кв. м, кімната 1-6 площею 7,2 кв. м, шафа 1-12 площею 1,4 кв. м, передпокій 1-7 площею 17,7 кв. м, санвузол 1-8 площею 6,7 кв. м, кімната 1-9 площею 16,9 кв. м, кімната 1-10 площею 16,7 кв. м, кімната 1-11 площею 12,3 кв. м, гараж ІV площею 17,4 кв. м, кладова V площею 1,8 кв. м, загальною площею - 193,9 кв. м; житловою - 53,1 кв. м; з інших будівель та споруд: гараж літ. «З», оглядова яма літ. «з1», навіс літ. «з», вбиральня літ. «Н», ворота огорожі № 1, частина огорожі № 2 - площею 137,61 кв. м, ворота огорожі № 3, хвіртка № 4, ворота огорожі № 5, вимощення № 6, яма вигрібна № 7, огорожа № 8, як на самостійний об'єкт права власності.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька
Судді: А. О. Лесько С. Ю. Мартєв В. В. Пророк С. П. Штелик