ПОСТАНОВА

Іменем України

06 червня 2018 року м. Кропивницький

справа № 404/2561/15-ц

провадження № 22-ц/781/956/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючої судді Авраменко Т.М.

суддів Мурашка С.І., Суровицької Л.В.

за участю секретаря Бодопрост М.М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

представник позивача адвокат ОСОБА_2

відповідач Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в м. Кіровограді

представник відповідача за довіреністю ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 березня 2018 року у складі судді Бершадської О.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в м. Кіровограді про визнання договорів недійсними, припинення іпотеки та зобовязання зарахувати кошти,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в м. Кіровограді (далі банк) про визнання договорів недійсними, припинення іпотеки та зобовязання зарахувати кошти.

Зазначала, що 24 квітня 2008 року між нею та банком укладено кредитний договір № 55208С13, відповідно до якого банк надав їй кредит у сумі 26350 дол.США з кінцевою датою погашення 23 квітня 2033 року, зі сплатою 12,5% річних. Додатками до кредитного договору є: Графік погашення кредиту за договором (Додаток № 1), Таблиця сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки (Додаток 2), а також 28 травня 2010 року та 31 травня 2010 року між ними укладені додаткові договори до кредитного договору .

В порядку забезпечення виконання умов кредитного договору укладено іпотечний договір № 55208Z20, предметом якого є квартира № 3, розташована за адресою: м. Кіровоград, вул. Волкова, буд.12.

Додаток № 1 до кредитного договору «Графік платежів» не містить даних графіку щомісячних платежів у розрізі сум сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача за кожним платіжним періодом, детально не розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом. Сума погашення за кожний платіжний період складає 87,84 дол.США.

Додаток № 2 до кредитного договору «Таблиця сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки» складений не у відповідності до строковості, зазначеній у договорі (дата погашення з 1 по 15 число кожного місяця, однак в додатку № 2 зазначається дата 24 число кожного місяця). Сума погашення за кожний платіжний період складає 87,83 дол. США.

Всупереч вимогам діючого законодавства кредитний договір не містить обґрунтування оплати послуг нотаріуса за вчинення дій щодо оформлення іпотечного договору, лише у додатку № 2 до кредитного договору зазначається сума у розмірі 1130 дол.США, як послуги нотаріуса. Також у додатку № 2 до кредитного договору не зазначаються суми, сплачені позичальником у розмірі 1565 грн. 50 коп., що згідно з курсом НБУ на день сплати становить 310 дол.США, як оплата збору на обовязкове державне пенсійне страхування, яке ввона сплатила відповідно до квитанції № 12 від 24 квітня 2008 року, сума, яку вона мала сплатити відповідно до п.36 Тимчасового порядку державної реєстрації іпотек, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2004 року № 410 за внесення запису до Реєстру іпотек у розмірі 34 грн., що згідно з курсом НБУ на день сплати становить 6,73 дол.США.

Відповідно до висновку експертного економічного дослідження № 04 від 06 березня 2015 року, складеного судовим експертом ОСОБА_4, загальний розмір процентів за відсотковою ставкою 12,5 % за весь період користування кредитом замість документально заявленого банком у додатку № 2 до кредитного договору у розмірі 41844,07 дол.США складає 41911,57 дол.США. Документально обґрунтована сукупна вартість кредиту у вигляді реальної відсоткової ставки на момент укладення кредитного договору у розмірі 15,99 % та абсолютного значення подорожчання кредиту в розмірі 47187,49 дол.США замість задекларованих у додатку № 2 до кредитного договору реальної відсоткової ставки на момент укладення кредитного договору у розмірі 15,2% та абсолютного значення подорожчання кредиту в розмірі 45155,29 дол.США.

Цим підтверджується, що банк скористався тим, що їй обєктивно бракувало знань необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору і вона була введена в оману при отриманні кредитних послуг.

Банк не надав їй відомості, необхідні клієнту при укладанні договору, та по суті примусив її сплатити платежі на незаконних підставах. Тобто, під час укладення кредитного договору банк приховав від неї повну та обєктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту та вказав у угоді занижені значення показників суттєвих умов договору, чим фактично ввів її в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку вона сплатила би банку, сплачуючи кредит у порядку, визначеному графіком погашення заборгованості. Приховування важливої, обєктивної та необхідної інформації від позичальника перед підписанням договору та невідповідність встановлених між сторонами у договорі умов до фактично встановлених з метою встановлення завищених процентів за користування кредитом та отримання прихованого прибутку, свідчить про наявність умислу в діях банку.

Вважає, що кредитний договір № 55208С13 від 24 квітня 2008 року є таким, що укладений із застосуванням обману зі сторони банку щодо процентної ставки та реальної сукупної вартості кредиту. Ці умови є істотними умовами кредитного договору та такими, що могли вплинути на її рішення, як споживача при придбанні послуги з надання кредиту.

Просила визнати недійсними кредитний договір № 55208С13 від 24 квітня 2008 року та іпотечний договір № 55208Z20 від 24 квітня 2008 року, укладені між банком та нею, припинити іпотеку нерухомого майна квартири № 3, що знаходиться за адресою: м. Кіровоград, вул. Волкова, 12, зобовязати банк зарахувати в рахунок повернення коштів за кредитним договором № 55208С13 від 24 квітня 2008 року всі кошти, які були сплачені нею за кредитним договором, як безпідставно отримані.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15 червня 2015 року у справі призначено судово-економічну експертизу (т.1 а.с.119,120).

14 листопада 2016 року до суду надійшов висновок судово-економічної експертизи (т.3 а.с.1-19).

В ході судового розгляду представник позивача подав заяву про уточнення позовних вимог, просив визнати недійсним кредитний договір № 55208С13 від 24 квітня 2008 року, укладений між банком та ОСОБА_1, визнати недійсним іпотечний договір № 55208Z20 від 24 квітня 2008 року, укладнеий між банком та ОСОБА_1, стягнути з відповідача витрати, повязані з проведенням судово-економічної експертизи. Також подав заяву про залишення позовних вимог про припинення іпотеки нерухомого майна квартири № 3, що знаходиться за адресою: м. Кіровоград, вул. Волкова, 12 та зобовязання банку зарахувати в рахунок повернення коштів за кредитним договором № 55208С13 від 24 квітня 2008 року всі кошти, які були сплачені ОСОБА_1 за кредитним договором, як безпідставно отримані без розгляду (т.3 а.с.65,66).

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 лютого 2017 року позов в частині припинення іпотеки нерухомого майна квартири № 3, що знаходиться за адресою: м. Кіровоград, вул. Волкова, 12, зобовязання банку зарахувати в рахунок повернення коштів за кредитним договором № 55208С13 від 24 квітня 2008 року всі кошти, які були сплачені ОСОБА_1 за кредитним договором, як безпідставно отримані залишено без розгляду (т.3 а.с.67,68).

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 березня 2018 року у задоволенні позову відмовлено. Суд дійшов висновку про відсутність передбачених законом підстав для визнання оспорюваних договорів недійсними відповідно до положень статей 203, 215, 230, 234 ЦК України, як укладених внаслідок введення в оману позичальника з боку банку та положень статей 11, 15, 18, 19 та 21 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо його нечесної підприємницької діяльності та несправедливих умов договору, а позивачем не доведено введення його в оману під час укладення спірного кредитного договору; перед підписанням позивач мав можливість ознайомитися з текстом і умовами договору, власноручно підписав його та графік погашення заборгованості, при цьому, після укладення з банком спірного правочину продовжував здійснювати платежі на виконання умов кредитного договору, з урахуванням внесених змін.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зазначає, що судом не надано належної оцінки висновку експерта та не взято до уваги документальне підтвердження факту введення її в оману щодо істотних умов кредитного договору. Формування її волі щодо укладення спірного правочину відбувалось під впливом інформації, що не відповідала дійсності та створювала помилкове уявлення про ціну фінансової послуги. Сторона позивача документально обґрунтувала, що договір споживчого кредиту є таким, що не відповідає чинному законодавству, є несправедливим та повинен бути визнаний недійсним. Також підлягає визнанню недійсним договір іпотеки, оскільки він є забезпеченням та має похідний характер від основного зобовязання.

Апеляційне провадження відкрито 07 травня 2018 року (т.3 а.с.197), розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи на 06 червня 2018 року (т.3 а.с.215).

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення. Позивач не довів належними та допустимими доказами існування в діях відповідача умислу та факт самого обману. Перед підписанням кредитного договору позивач мала можливість ознайомитись з його текстом, умовами та власноручно його підписала. Кредитний договір містить додаток № 1, в якому зазначений графік погашення кредиту за договором та додаток № 2 таблицю про сукупну вартість кредиту та реальну процентну ставку. З моменту укладення договору, тобто з 24 квітня 2008 року у позивача не виникало питань щодо недійсності кредитного договору, вона до певного часу виконувала зобовязання за договором, здійснювала погашення заборгованості за цим договором. Підписанням кредитного договору, фактом отримання і використання кредиту, оплатою позичальником щомісячних платежів на погашення кредитного договору, підтверджено, що останній в повному обсязі ознайомлювався з умовами кредитування в банку і прийняв на себе зобовязання щодо його виконання. При укладенні спірного правочину не існувало ніяких умов, які б примусили позичальника прийняти ці умови на вкрай невигідних для себе умовах. Крім того, в разі незгоди з умовами кредитного договору позивач могла скористатись своїм правом, визначеним ч.6 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживача», відповідно до якої споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладання договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Збільшення реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту відбулось за рахунок страхових платежів, здійснених позичальником через 12 днів після підписання кредитного договору, тобто 06 травня 2008 року, з додатком № 1, в якому зазначений графік погашення кредиту за договором та додатком № 2 таблицею про сукупну вартість кредиту та реальну процентну ставку. Позивач на момент укладання договорів страхування мала інформацію про вартість платежів по страхуванню, яка була зазначена в таблиці про сукупну вартість кредиту та реальну процентну ставку, що є додатком до кредитного договору, тому мала можливість оцінити вартість запропонованих послуг при виборі страхової компанії, але свідомо уклала договори страхування зі страховою компанією, яка пропонувала більш високі тарифи. При розрахунку реальної процентної ставки експерт не врахував той факт, що страхування майна та життя позичальником було здійснено лише у 2008 і 2009 роках, протягом 2010-2016 років укладання договорів страхування не здійснювалось і відповідно не витрачались кошти на оплату страхування, і як наслідок не відбувалось здорожчання кредиту в сумі приблизно 1400 дол.США. Висновок судово-економічної експертизи не відповідає дійним обставинам справи і суд надав йому належну правову оцінку (т.3 а.с.205-212).

В засіданні апеляційного суду позивач та її представник підтримали доводи апеляційної скарги. Представник відповідача просив залишити апеляційну скаргу без задоволення з підстав, викладених у відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суду дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, 24 квітня 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №55208С13, за умовами якого банк зобов'язувався надати позивачу на придбання квартири 26350 доларів США, а позивач зобовязувалася повернути в порядку і на умовах, визначених цим договором та графіком погашення кредиту за договором, який є додатком №1 до кредитного договору, вказані кошти та сплатити проценти за його користування , з кінцевою датою погашення 23 квітня 2033 року (т.1 а.с.7-16).

В статті 6 спірного договору вказано, що позичальник володіє інформацією та погоджується з тим, що укладення цього договору, договорів, що забезпечують його зобовязання за цим договором, договором в страхування тощо може потягнути за собою необхідність здійснення платежів на користь третіх осіб у розмірах, встановлених чинним законодавством України та /або третіми особами. Позичальник підтверджує, що його попереджено про валютні ризики, які він може понести у разі отримання кредитних коштів, та надано інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, повязаних з конвертацією валюти. Сукупна вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним , вартість всіх супутних послуг та інших фінансових зобовязань позичальника, які повязані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у вигляді реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту визначена з наявних на момент укладення цього договору у банка показників і даних та наведена в додатку №2 до цього договору.

Факт підписання кредитного договору, додатку №1 «Графік погашення кредиту за договором», додатку №2 «Таблиця сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки» позивачем не оспорюється.

Банк свої зобовязання за кредитним договором виконав, надав передбачені договором кошти позивачу, яка купила квартиру в АДРЕСА_1 за 156550 грн., що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 24 квітня 2008 року за реєстром №1726

З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 24 квітня 2008 року за реєстром №1746 між банком та позивачем нотаріально посвідчено іпотечний договір, предметом іпотеки є вищезазначена квартира (т.1 а.с.17-20).

28 травня 2010 року було укладено додатковий договір № 55208С13-1 до кредитного договору, відповідно до якого у статті 2 пункту 3.2 кредитного договору було вилучено підпункт 2.2.2, щодо сплати комісії за управління кредитом.

31 травня 2010 року укладено додатковий договір № 55208С13-2 до кредитного договору, відповідно до якого змінено підпункт 2.2.1 пункту 2.2 статті 2 кредитного договору, а саме встановлено нові проценти за користування кредитом у розмірі 0,1% річних та виключено підпункт 2.4.2 пункту 2.4 статті 2 кредитного договору щодо розміру пені.(т.1 а.с.21,22).

Судом також встановлено, що рішенням Кіровського районного суду м.Кіровограда від 12 березня 2010 року з ОСОБА_1 на користь банку стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 29592 дол. США 94 цента (т.1 а.с.105-106). 30 квітня 2010 року на виконання зазначеного рішення суду видано виконавчий лист (т.1 а.с.107).

Як вбачається із змісту рішення Кіровського районного суду м.Кіровограда від 12 листопада 2013 року, заочним рішенням Кіровського районного суду м.Кіровограда від 22 жовтня 2012 року задоволено позов банку про звернення стягнення на предмет іпотеки. В цій частині рішення суду залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 16 січня 2013 року та ухвалою ВССУ від 22 жовтня 2013 року (т.1 а.с.108-117).

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч.1 ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з розясненнями, наданими в п.4, п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» оспорюваними є правочини, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст. 223, ч. 1 ст.225 ЦК України тощо). Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Пунктом 3 ст. 3, ст. 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту зазначається детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому вираженні) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, повязаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту.

Відповідно до п.3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168, банки зобовязані в кредитному договорі або в додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача, зазначаючи при цьому значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку України.

На банки покладається також обовязок зазначати в кредитному договорі сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобовязань споживача, які повязані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді реальної процентної ставки, яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту (п.3.3 Правил).

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків за шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Частиною другою статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Суд першої інстанції, оцінивши висновок експерта №31-15 від 10 жовтня 2016 року (т.3 а.с.2-24) за правилами ст.89 ЦПК України, правильно зазначив, що він не спростовує обізнаність та погодження ОСОБА_1 з усіма умовами надання кредиту банком, у тому числі, і з сукупною вартістю кредиту у вигляді реальної відсоткової ставки за кредитним договором та сукупної вартості кредиту у вигляді абсолютного здороження кредиту.

У висновку експерта зазначено, що відсоткова ставка у розмірі 15,2% за кредитним договором документально не підтверджується, а документально обґрунтовано сукупну вартість кредиту у вигляді реальної відсоткової ставки в розмірі 15,29%, тобто різниця в сторону збільшення становить 0,09%, сукупна вартість кредиту у вигляді абсолютного здороження кредиту визначена в додатку № 2 до договору в сумі 45155,29 дол.США, а фактично здороження кредиту становить 46414,53 дол. США, тобто більше на 1259, 23 дол.США (т.3 а.с.18).

Також колегія суддів зазначає, що висновок експерта щодо збільшення реальної процентної ставки не містить відповідних розрахунків, на підставі яких експерт дійшов такого висновку, а визначена експертом сума здороження кредиту на 1259, 23 дол.США виникла за рахунок оплати послуг третіх осіб, що використовуються при укладенні кредитного договору, зокрема внаслідок оплати послуг нотаріуса та страхування майна і страхування позичальника від нещасних випадків вже після укладення кредитного договору, що не створює підстав для відповідальності банку за інформацію про розмір платних послуг цих осіб.

Матеріали справи не мають переконливих доказів того, що навіть за умови збільшення процентів на 0,09 та сукупної вартості на 1259, 23 дол.США вона б не уклала кредитний договір.

Крім того, відповідно до статті 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Нормами цивільного законодавства передбачено як визнання правочину недійсним в цілому, так і визнання недійсним окремих його положень, а також передбачено можливість визнання правочину недійсним в цілому, якщо недійсність окремих його положень тягне за собою недійсність інших його частин і недійсність правочину в цілому.

Згідно з розясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України у п.20 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

У п. 9 зазначеної постанови вказано, що згідно зі ст. 217 ЦК України правочин не може бути визнаний недійсним у цілому, якщо закону не відповідають лише його окремі частини й обставини справи свідчать про те, що він був би вчинений і без включення недійсної частини. У цьому разі відповідно до ст. 217 ЦК України суд може визнати недійсною частину правочину, зясувавши думку сторін правочину. Якщо у недійсній частині правочин був виконаний однією зі сторін, суд визначає наслідки його недійсності залежно від підстав, з яких він визнаний недійсним.

При розгляді справи ні судом першої інстанції, ні апеляційним судом не здобуто доказів на спростування презумпції правомірності правочину у цілому, зокрема не спростовано, що при укладенні договору про надання споживчого кредиту позивач діяв свідомо та вільно, враховуючи власні інтереси, добровільно погодився з його умовами, визначивши, характер правочину і всі його істотні умови.

На виконання умов кредитного договору ОСОБА_1 без заперечень отримала кредитні кошти та придбала на них квартиру, а у випадку сплати процентів за користування кредитом у більшому розмірі, ніж той, що передбачений умовами договору, вона має право на проведення відповідного перерахунку, або повернення зайво сплачених коштів.

За таких обставин з урахуванням того, що оспорювані угоди підписані сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їх внутрішній волі, у додатках до кредитного договору та графіках погашення кредиту, які підписані позивачем, міститься повна інформація стосовно умов кредитування, суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, при цьому правильно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

В межах вимог та доводів апеляційної скарги передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову не встановлено.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375,381,382,384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 березня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України .

Повний текст постанови складено 08 червня 2018 року.

Головуюча суддя Т.М.Авраменко

Судді: С.І.Мурашко

ОСОБА_5