Постанова

Іменем України

30 травня 2018 року

м. Київ

справа № 755/12682/15-ц

провадження № 61-14261св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Хопти С. Ф.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Черняк Ю.В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни,

відповідачі: ОСОБА_3,

ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду міста Києва, у складі колегії суддів: Ратнікової В. М., Соколової В. В., Борисової О. В.,

від 23 червня 2016 року та касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни на рішення Дніпровського районного суду міста Києва, у складі судді Катющенко В. П., від 29 березня 2016 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 23 червня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

13 липня 2015 року ПАТ КБ «Надра», від імені якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра», банк) Стрюкова І. О., звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява обґрунтована тим, що 29 квітня 2008 року між

ПАТ КБ «Надра», ОСОБА_3, як позичальником, та ОСОБА_4, як поручителем, був укладений кредитний договір «Автопакет», за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти у розмірі 9 554,46 доларів США на придбання автотранспортного засобу зі сплатою 14,3% річних строком до 18 квітня 2013 року. З метою забезпечення виконання умов кредитного договору позичальник передав банку в заставу

автомобіль ЗАЗ TF 699P, 2008 року, реєстраційний номер НОМЕР_1. Позичальник неналежним чином виконувала зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 15 червня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 19 434,85 доларів США, яка складається з: непогашеного кредиту - 7 944 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 167 291,34 грн; несплачених відсотків - 5 714,40 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 120 338,65 грн; пені - 4 821 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 101 524,53 грн; штрафу - 955,45 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становить

20 120,57 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути з відповідачів у солідарному порядку на його користь вказану заборгованість за кредитним договором.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 29 березня

2016 року у задоволенні позову ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що банком не надано належних та допустимих доказів на підтвердження дійсної заборгованості за кредитним договором з урахуванням вартості предмета застави, який був переданий службовим особам банку на відповідальне зберігання. Крім того, позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду та шестимісячний строк для пред'явлення вимог до поручителя, а тому порука є припиненою.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 23 червня 2016 року рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позову

ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_3 скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення, яким позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором «Автопакет» від 29 квітня 2008 року у розмірі 11 212,86 доларів США, яка складається із: заборгованості по тілу кредиту у розмірі

7 944 доларів США, нарахованих відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 3 268,86 доларів США та штрафу у розмірі 20 120,57 грн. У задоволенні інших вимог до ОСОБА_3 відмовлено. В іншій частині рішення районного суду залишено без змін.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд виходив із того, що сторони погодили у кредитному договорі збільшення строку позовної давності до десяти років. Відповідач неналежним чином виконувала свої зобов'язання за кредитним договором, суму заборгованості належними та допустимими доказами не спростувала, відомостей про те, що банком розпочато визначену законом процедуру звернення стягнення на предмет застави матеріали справи не містять, а тому наявні підстави для стягнення заборгованості. Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції щодо припинення поруки, зазначивши при цьому, що банк, змінивши строк виконання основного зобов'язання, не звернувся до поручителя протягом шести місяців від дня настання зазначеного строку. Відмовляючи у задоволенні позову у частині стягнення процентів за користування кредитними коштами та пені, апеляційний суд виходив із того, що після кінцевого строку повернення кредитних коштів передбачені умовами кредитного договору відсотки за користування кредитними коштами не підлягають нарахуванню, а підлягають стягненню суми, передбачені статтею 625 ЦК України.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду у частині задоволення позовних вимог та направити справу у цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд при визначенні суми заборгованості помилково не врахував вартість предмету застави - автомобіля, який був переданий банку поручителем для погашення кредитної заборгованості на підставі акту прийому-передачі. Заявник не погоджується з розрахунком кредитної заборгованості, вважає, що в ньому наявні помилки, проте це залишилося поза увагою апеляційного суду. Кредитор не забезпечив збереження заставного майна.

У касаційній скарзі уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» Стрюкова І. О.просить скасувати оскаржені судові рішення у частині відмови у задоволенні позову та ухвалити у цій частині нове рішення про задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не звернули увагу на те, що зобов'язання за кредитним договором не виконано, оскільки позика вважається повернутою у момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця, або реального повернення грошових коштів позикодавцеві, а тому дійшли помилкового висновку про припинення поруки у зв'язку із пропуском шестимісячного строку пред'явлення вимоги до поручителя. Крім того, апеляційний суд неправильно відмовив у стягненні процентів та пені за користування грошовими коштами після закінчення строку дії кредитного договору.

18 липня 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 березня 2017 року справу за позовом ПАТ КБ «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» Стрюкової І. О. до ОСОБА_3,

ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором призначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

21 березня 2018 року зазначену справу передано до Верховного Суду.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Під час розгляду справи суди встановили, що 29 квітня 2008 року між

ПАТ КБ «Надра», ОСОБА_3 (позичальником) та ОСОБА_4 (поручителем) був укладений кредитний договір «Автопакет», за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі9 554,46 доларів США зі сплатою 14,3% річних за користування кредитом строком до 18 квітня

2013 року для придбання автомобіля.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором позичальник передав банку у заставу автомобіль ЗАЗ TF 699P, 2008 року, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Позичальник не виконав взяті на себе зобов'язання, у зв'язку з чим станом на 15 червня 2015 року банком нарахована заборгованість у розмірі 19 434,85 доларів США, яка складається з: непогашеного кредиту - 7 944 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 167 291,34 грн; несплачених відсотків - 5 714,40 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 120 338,65 грн; пені - 4 821 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 101 524,53 грн; штрафу - 955,45 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становить

20 120,57 грн.

13 червня 2012 року ПАТ КБ «Надра» пред'явило ОСОБА_3 вимогу про дострокове виконання зобов'язань позичальника та запропоновувало протягом семи банківських днів з дати надіслання банком цього повідомлення погасити заборгованість за кредитним договором у повному обсязі.

У відповідності до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Пунктом 3.2.1 кредитного договору передбачено, що згідно з цим договором поручитель безвідзивно та безспірно зобов'язується відповідати перед банком за належне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань, що витікають з цього договору.

За змістом пункту 8.5. укладеного між сторонами кредитного договору, договір набуває чинності з моменту підписання сторонами і діє до повного виконання зобов'язань.

Судами встановлено, що 13 червня 2012 року банк пред'явив позичальнику досудову вимогу (а. с. 91). У вимозі зазначено про необхідність сплатити заборгованість за кредитним договором у повному обсязі протягом семи банківських днів з дати надіслання банком цього повідомлення.

Таким чином, банк, направивши досудову вимогу на адресу позичальника, змінив строк виконання зобов'язання за кредитним договором, визначивши його на сьомий банківський день з моменту надіслання банком цієї вимоги.

Суди встановили, що банк направив вимогу 13 червня 2012 року, а до суду звернувся у червні 2015 року.

У випадку, якщо банк пред'явив вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання, то в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється.

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що порука ОСОБА_4 припинилася, оскільки ПАТ КБ «Надра» пред'явило позов до поручителя поза межами шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, який було змінено банком шляхом направлення вимоги позичальнику про дострокове погашення кредитної заборгованості.

Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що оскаржені судові рішення у частині позовних вимог банку до

ОСОБА_4 постановлені з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи у задоволенні позову банку у частині стягнення процентів за користування кредитними коштами після закінчення строку дії кредитного договору, апеляційний суд виходив із того, що відповідно до умов договору відсотки за користування кредитними коштами нараховуються на суму залишку заборгованості за кредитом з дня надання по день погашення кредиту, отже після встановлення кінцевого строку повернення кредиту передбачені умовами договору відсотки за користування кредитними коштами не підлягають нарахуванню.

Проте погодитися з таким висновком апеляційного суду не можна з наступних підстав.

Статтею 599 ЦК Українивизначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з частиною першою статті 1046 ЦК Україниза договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 631 ЦК Українистроком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно з частиною першоюстатті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Кредитним договором не встановлено розмір процентів після спливу строку його дії, тому такий розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-1412цс16 та від 08 серпня 2017 року у справі № 6-2322цс16.

Апеляційний суд на зазначені вимоги закону увагу не звернув уваги, не визначив розмір процентів після закінчення строку дії кредитного договору на рівні облікової ставки Національного банку України та дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позову у цій частині.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_3 зазначала, що предмет застави - автомобіль ЗАЗ TF 699P, 2008 року, реєстраційний номер НОМЕР_1, був переданий банку для його реалізації з метою погашення проблемної заборгованості. На момент звернення банку до суду автомобіль позичальнику не повертався, а розрахунок заборгованості за кредитним договором здійснений без врахування передачі банку заставного майна та відповідно сума заборгованості визначена без урахування вартості переданого в рахунок погашення богу заставного майна.

Суди встановили, що згідно акту приймання-передачі автомобіля

від 07 серпня 2012 року, автомобіль ЗАЗ TF699P, 2008 року, реєстраційний номер НОМЕР_1, був переданий банку на відповідальне зберігання з метою реалізації для погашення проблемної заборгованості.

Відповідно до листа-повідомлення ПАТ КБ «Надра» від 19 червня 2012 року поручитель за кредитним договором ОСОБА_4 попередив представників банка про місце знаходження заставного майна. Щоб попередити подальше пошкодження та знищення автомобіля,

ОСОБА_4, як поручитель за кредитом, та представник банку

Северін Д. В. зафіксували в акті приймання-передачі заставного майна передачу транспортного засобу ЗАЗ TF 699P, 2008 року, реєстраційний номер НОМЕР_1, банку на відповідальне зберігання. Також, повідомлено, що на сьогоднішній день банк знайшов покупця, шляхом розміщення оголошень на спеціалізованих сайтах, який має намір придбати зазначений автомобіль (а. с. 73).

Таким чином, урахунок забезпечення виконання зобов'язань за договором з боку позичальника, ПАТ КБ «Надра» прийняло заставне майно на зберігання з метою реалізації. Факт передачі транспортного засобу, яким забезпечувалось виконання зобов`язань за кредитним договором, позивачем не оспорювався.

Проте, у порушення частини четвертої статті 10, статей 212-214, 303 ЦПК України, апеляційний суд не встановив фактичні обставини справи, не перевірив місцезнаходження заставного майна на момент розгляду справи, не з'ясував, з яких причин предмет застави не був реалізований в рахунок погашення заборгованості, у випадку відсутності спірного автомобіля у банку не вирішив питання про призначення експертизи з метою з'ясування дійсної вартості предмета застави на момент його передачі позивачу та можливість зарахування вказаної вартості на погашення заборгованості за кредитом, оскільки матеріали справи не містять доказів повернення заставного майна позичальнику чи поручителю, та дійшов передчасного висновку про часткове задоволення позову ПАТ КБ «Надра»до ОСОБА_3

Отже, апеляційний суд у повному обсязі не з'ясував обставин справи, що призвело до неправильного вирішення спору, тому судове рішення у частині позовних вимог ПАТ КБ «Надра»до ОСОБА_3 підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, коли суд не дослідив зібрані у справі докази.

Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, збирати докази та надавати їм оцінку, то справу у частині позову ПАТ КБ «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_3 необхідно направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При новому розгляді апеляційному суду необхідно дослідити належні докази і встановити вищевказані обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 411 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» Стрюкової ІриниОлександрівни задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 23 червня 2016 року у частині розгляду позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» Стрюкової ІриниОлександрівни до ОСОБА_3 скасувати, справу у цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 23 червня 2016 року у частині позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни до ОСОБА_4 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий С. Ф. Хопта

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

Ю.В.Черняк