Постанова

Іменем України

23 травня 2018 року

м. Київ

справа № 761/8707/17

провадження № 61-1424 св 17

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Олійник А. С., Погрібного С. О., Ступак О. В., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна»,

представник відповідача - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 серпня 2017 року у складі судді Осаулова А. А. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва

від 28 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Головачова Я. В.,

Поливач Л. Д., Шахової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі - ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна») про стягнення страхового відшкодування.

Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що 13 травня 2016 рокуміж нею та

ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» укладенодоговір добровільного страхування наземних транспортних засобів - належного їй на праві власності автомобіля «Infiniti FX35», реєстраційний номер НОМЕР_1.

12 жовтня 2016 року у період з 02:00 год. до 09:00 год. по пров. Металістів, 1 у

м. Києві невстановлена особа незаконно заволоділа зазначеним автомобілем, який був припаркований за вказаною адресою. Про викрадення автомобіля вона повідомила поліцію, відомості про кримінальне правопорушення внесено до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за статтею 289 Кримінального кодексу України. Цього ж дня було подано заяву про страховий випадок.

27 жовтня 2016 року ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» повідомила її про відмову у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на порушення умов договору страхування.

09 листопада 2016 року вона повторно звернулася до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування, додавши відповідні докази на спростування підстав попередньої відмови у виплаті страхового відшкодування, а тому страховик зобов'язаний був протягом тридцяти днів з моменту отримання вказаної заяви здійснити першу виплату у розмірі 30 % страхового відшкодування.

22 грудня 2016 року на адресу ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ України» подано адвокатський запит з метою отримання інформації про результати розгляду її заяви щодо виплати страхового відшкодування. 23 грудня 2016 року її повідомлено про проведення перевірки щодо викладених нею обставин.

Посилаючись на те, що відповідач у порушення умов договору добровільного страхування наземних транспортних засобів від 13 травня 2016 року не виплатив належну їй суму страхового відшкодування, просила, з урахуванням уточнених позовних вимог, стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» 121 582 грн 60 коп.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 серпня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 121 582 грн 60 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 є власником застрахованого автомобіля марки «Infiniti FX35», а тому відсутні підстави вважати, що власником зазначеного транспортного засобу є ОСОБА_5, оскільки видана на його ім'я генеральна довіреність не є підставою виникнення у нього права власності, а договір добровільного страхування не містить заборони для власника передати належний йому автомобіль у користування іншої особи. Сукупність наявних у матеріалах справи доказів свідчить, що обидва комплекти ключів від автомобіля було виявлено під час огляду місця події, що спростовує висновок відповідача про відсутність одного комплекту ключів. Ураховуючи, що відповідачем не прийнято рішення щодо здійснення виплати страхового відшкодування, а обставини, на які посилався відповідач, як на підставу такої відмови, не знайшли свого підтвердження, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обгрунтованими.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28 листопада 2017 року апеляційну скаргу ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» відхилено, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 серпня 2017 року залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що страхувальник вчасно повідомив ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про настання страхового випадку та надав усі необхідні документи, передбачені умовами договору, однак відповідачем не прийнято рішення про виплату страхового відшкодування або про відмову такої виплати у передбачений договором строк, а тому вважав, що суд першої інстанції дійшов законного висновку про наявність підстав для стягнення страхового відшкодування.

У касаційній скарзі, поданій до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у грудні 2017 року, ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що в заяві про добровільне страхування наземного транспорту АВТОКАСКО від 13 травня 2015 року ОСОБА_1 зазначила, що транспортний засіб експлуатується лише подружжям, тоді як з заявою про викрадення застрахованого транспортного засобу звернувся ОСОБА_5, який повідомив, що він є його власником з 2014 року та придбав автомобіль з одним комплектом ключів. Наведене свідчить про те, що станом на 12 жовтня 2016 року автомобілем користувалася інша особа, що є однією з підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Крім того заявник вказував на те, що суди попередніх інстанцій не урахували неправдиву інформацію страхувальника щодо наявності у неї комплектів ключів до застрахованого автомобіля, зокрема, що у заяві від 20 жовтня 2016 року ОСОБА_1 зазначала, що у 2012 році вона придбавала автомобіль з одним комплектом ключів, але під час страхування в акті огляду автомобіля вона помилково (з неуважності) вказала два комплекти, тоді як у листопаді 2016 року ОСОБА_1 направила страховику заяву до якої додала протокол огляду від

28 жовтня 2016 року, в якому зазначено, що ОСОБА_5 надав два комплекти ключів, один з яких знайшов у будинку своїх родичів.

Ураховуючи, що інформація щодо другого екземпляра ключа застрахованого транспортного засобу була суперечливою, ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернулось до Солом'янського УП ГУ НП МВС України в м. Києві з клопотанням про призначення судової комп'ютерно-технічної експертизи щодо визначення оригінальності другого екземпляра ключа, однак така експертиза не була проведена з підстав тривалого часу розгляду справи, у зв'язку з чим в суді апеляційної інстанції було заявлено клопотання про проведення зазначеної експертизи, проте суд, на думку заявника, безпідставно відмовив у його задоволенні.

У березні 2018 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому вона просила касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Свою позицію мотивувала тим, що страхова компанія, отримавши 09 листопада 2016 року заяву про страховий випадок, повинна була у тридцятиденний термін здійснити страхову виплату, однак не виконала зобов'язань за договором. Єдиним власником автомобіля марки «Infiniti FX35» є вона, а ОСОБА_5 є її представником, який повідомив поліцію та відповідача про викрадення застрахованого автомобіля. Відповідач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що викрадений автомобіль належав на праві власності ОСОБА_5

Зазначала, що доводи касаційної скарги щодо наявності у неї лише одного комплекту ключів не заслуговують на увагу, оскільки наявність двох екземплярів ключів підтверджується матеріалами справи.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК Українипередбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 28 листопада 2017 року - без змін.

За змістом статті 16 Закону України «Про страхування» (далі - Закон), статті 979 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України) договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до частини другої статті 9 Законустрахова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком, відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Обов'язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику виникає у разі, якщо такий страховий випадок прямо передбачений умовами договору страхування; якщо ж подія, що настала, не може бути кваліфікована як страховий випадок відповідно до вимог договору страхування або закону, обов'язок у страховика здійснити страхову виплату не виникає.

Згідно пункту 3 частини першої статті 988 ЦК Українистраховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Частиною першою статті 990 ЦК Українипередбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором.

Судами установлено, що 13 травня 2016 року між ОСОБА_1 та

ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, за умовами якого було застраховано належний позивачеві транспортний засіб марки «Infinity FX35», реєстраційний номер НОМЕР_1, застраховані ризики: АК ДТП - АВТОКАСКО дорожньо-транспортна подія, АК НЗ - АВТОКАСКО незаконне заволодіння, АК

ІВП - АВТОКАСКО інші випадкові події; безумовна франшиза за ризиком «АК НЗ» та/або за будь-якими ризиками при повній загибелі ТЗ (конструкційній чи фактичній) - 5 % від страхової суми; строк дії договору з 14 травня 2016 року по 13 травня 2017 року.

12 жовтня 2016 року у період з 02:00 год. до 09:00 год. невстановлена особа незаконно заволоділа транспортним засобом «Infiniti FX35», реєстраційний номер НОМЕР_1, який був припаркований біля будинку № 1 по

пров. Металістів, 1 у м. Києві.

Цього ж дня ОСОБА_5 від імені позивача звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та до органів поліції з заявами про викрадення застрахованого транспортного засобу.

27 жовтня 2016 року ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» повідомило ОСОБА_1 про відсутність підстав для виплати страхового відшкодування, обгрунтовуючи свій висновок тим, що у порушення вимог пунктів 9.2.4, 9.2.5 договору страхування, страхувальник не повідомив страховика про всі відомі обставини, що мають істотне значення для оцінки ступеня страхового ризику, зокрема щодо комплектації ключів транспортного засобу, а також про зміни власника застрахованого автомобіля.

09 листопада 2016 року ОСОБА_1 повторно звернулась із заявою до

ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про виплату страхового відшкодування, у якій вказувала, що вона є єдиним власником автомобіля марки «Infinity FX35», реєстраційний номер НОМЕР_1, яким користується разом з чоловіком. Зазначила, що посилання ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на акт огляду транспортного засобу від 13 травня 2016 року, в якому зазначено наявність двох комплектів ключів до застрахованого автомобіля є безпідставним, оскільки у вказаному акті взагалі відсутні відомості щодо наявної кількості ключів.

23 грудня 2016 року ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ України» повідомило ОСОБА_5 про проведення перевірка обставин викладених ОСОБА_6 в заяві від 09 листопада 2016 року.

06 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача з претензію про виплату страхового відшкодування, за результатами розгляду якої страховик не прийняв рішення про виплату чи відмову у виплаті страхового відшкодування.

Укладаючи договір про добровільне страхування наземного транспортного засобу, сторони погодили, що Загальні умови страхування, Особливі умови страхування, заява на страхування разом складають договір страхування.

Відповідно до пунктів 11.1, 11.1.1 Загальних умов страхування при виникненні події, що в подальшому може бути кваліфікована як страховий випадок, у зв'язку з якою страхувальник/вигодонабувач/постраждав, застрахована особа виплату звертається до страховика з вимогою про виплату страхового відшкодування, страхувальник (або його довірена особа/водій/вигодонабувач) зобов'язаний негайно, але не пізніше 24-х годин, як тільки страхувальнику (або його довіреній особі/водію/вигодонабувачу) стане відомо про такі події зобов'язаний повідомити про таку подію до поліції чи інших органів, до компетенції яких відноситься надання висновків, які страховик приймає як належні та достатні докази.

За змістом пунктів 3.5, 3.5.1 Загальних умов страхування, які як і Особливі умови страхування, заява на страхування та акт огляду транспортного засобу є невід'ємними частинами договору страхування, на умовах цього договору підлягають страхуванню ризики, серед яких крім іншого, «АК НЗ» - втрата застрахованого транспортного засобу внаслідок крадіжки, грабежу розбою.

Відповідно до пункту 9.2.3 Загальних умов страхування страхувальник зобов'язаний надати страховику документи, передбачені розділом ХІІ цих умов, що стосується страхового випадку та його наслідків.

Пунктом 11.1.1.8 Загальних умов страхуванняпередбачено, що у випадку незаконного заволодіння застрахованим транспортним засобом протягом 15-ти робочих днів, з моменту як страхувальник/вигодонабувач довідався про випадок, якщо такий випадок відбувся на території України, а якщо випадок відбувся за межами України, то з моменту, як страхувальник (або його довірена особа/водій/вигодонабувач) повернувся в Україну зобов'язаний надати страховику: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; повний комплект оригінальних ключів від транспортного засобу та засобів викрадення, за винятком випадків, коли вони викрадені разом з транспортним засобом, внаслідок розбійного нападу та /або пограбування (якщо свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, доручення, ключі (пульти) було вилучено органами МВС - довідку про їх вилучення органами МВС). При невиконанні цієї умови страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 виконала умови договору страхування, зокрема надала всі необхідні документи для здійснення виплати страхового відшкодування.

При незаконному заволодінні застрахованим транспортним засобом, у зв'язку з чим розпочате кримінальне провадження, виплата відшкодування проводиться у два етапи: 30 % належного страхового відшкодування виплачується протягом 30-ти робочих днів з моменту отримання останнього документу з переліку документів, зазначених у розділі ХІІ ЗУС (зокрема, витяг з ЄРДР щодо початку кримінального провадження за фактом заволодіння транспортного засобу із зазначенням відповідних реквізитів), а остаточна виплата страхового відшкодування проводиться за закінченням строку досудового розслідування після прийняття рішення відповідними правоохоронними органами щодо подальшого кримінального провадження (зупинення досудового розслідування чи закінчення досудового розслідування) за умови надання Страхувальником відповідного документу з переліку, зазначеному в пункті 12.2.5.3 розділу ХІІ Загальних умов страхування, але не пізніше 6-ти місяців з дати настання страхового випадку. Страховик, за відсутності вини страхувальника/вигодонабувача або його довірених осіб/водія, проводить остаточну виплату (пункт 10.16 Загальних умов страхування).

Згідно з пунктами 13.1.3Загальних умов страхування підставою для відмови страховика у здійсненні виплат страхового відшкодування може бути подання страхувальником (або його довіреними особами/водіями/вигодонабувачем/ застрахованими особами) свідомо неправдивих відомостей про застрахований транспортний засіб та/або про факт настання страхового випадку, а також зазначення страхувальником (або його довіреними особами/водіями/ вигодонабувачем) неправдивих відомостей в Заяві на страхування, що є невід'ємною частиною цього договору, при укладенні договору страхування.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач посилався на те, що

ОСОБА_1 фактично ввела його в оману щодо обставин, які мають значення при вирішенні питання щодо страхової виплати, зокрема щодо кількості ключів застрахованого автомобіля, зазначивши спочатку, що автомобіль придбавався з одним комплектом ключів, а в подальшому надала другий комплект ключів. Крім того, позивач не повідомила його про продаж нею автомобіля. Наведені обставини первинно стали підставою для відмови у задоволенні її заяви про виплату страхового відшкодування. Страхове відшкодування не виплачено, оскільки страхова компанія продовжує з'ясовувати обставини страхового випадку, зокрема щодо того, хто саме користувався викраденим автомобілем та щодо оригінальності другого комплекту ключів до застрахованого автомобіля.

Зазначеним обставинам суди першої та апеляційної інстанцій надали належну оцінку.

Зокрема відхиляючи зазначені доводи ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», суд першої інстанції зазначив, що власником застрахованого транспортного засобу є ОСОБА_1, що підтверджується відповідним свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, право власності на автомобіль до

ОСОБА_5 не перейшло, видана на його ім'я довіреність не є підставою для виникнення права власності на зазначений транспортний засіб. Крім того, як зауважив суд першої інстанції, договір страхування не містить заборони для страхувальника щодо передачі ним автомобіля в користування за довіреністю іншим особам.

З матеріалів справи убачається, що 09 листопада 2016 року позивач звернулась до відповідача із заявою особисто, в якій пояснила, що саме вона є власником застрахованого транспортного засобу. Звернула увагу страховика на те, що у акті огляду транспортного засобу від 13 травня 2016 року відсутній запис про наявність двох комплектів ключів від автомобіля. Крім того, зазначила, що вона повідомляла про наявність двох комплектів ключів, переданих слідчому відповідно до протоколів огляду місця події.

Вказані обставини підтверджуються актом огляду автотранспортного засобу від 13 травня 2016 року, з якого вбачається, що графи «Оригінали від ключів» та «Кількість ключів» не заповнені взагалі, та протоколами огляду місця події від

12 жовтня 2016 року та від 28 жовтня 2016 року, з яких убачається, що обидва комплекти ключів було виявлено та вилучено.

Крім того, з акту огляду транспортного засобу від 10 травня 2013 року (складеного при укладенні попереднього договору страхування автомобіля позивача) убачається, що в наявності є два комплекти ключів.

Таким чином, зазначені обставини, на які посилається ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», як на підстави відмови у виплаті страхового відшкодування, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, з чим обгрунтовано погодився суд апеляційної інстанції.

Відповідно до пункту 9.5.4 Загальних умов страхування страховик зобов'язаний письмово повідомити особу, котра заявила претензію на отримання страхового відшкодування у строки, зазначені у пункті 10.2 цих умов (протягом 14 робочих днів від дати отримання останнього документа, необхідного для встановлення обставин страхового випадку та/або розміру збитку), вказуючи причини, а також юридичні підстави, що обгрунтовують відмову у виплаті або часткової компенсації виплати страхового відшкодування, якщо виплати страхового відшкодування не передбачається або передбачається у розмірі іншому, ніж визначено у заяві.

Як правильно зазначив апеляційний суд, страховик у передбачений законом та договором страхування строк взагалі не прийняв будь-якого рішення про виплату страхового відшкодування або наявність підстав для відмови у такій виплаті.

Доводи касаційної скарги про порушення апеляційним судом норм процесуального права в частині відмови у задоволенні клопотання про проведення комп'ютерно-технічної експертизи з метою визначення оригінальності та відповідності комплектів ключів автомобіля НОМЕР_2, що має істотне значення при вирішенні справи є безпідставними, оскільки ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» не була позбавлена права заявити таке клопотання в суді першої інстанції, який як убачається з матеріалів справи на виконання вимог частини четвертої статті 10 ЦПК України 2004 року сприяв сторонам у повному та всебічному з'ясуванню обставин справи. Крім того, з огляду на встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи та надану ними оцінку доказів у їх сукупності, не видаються переконливими доводи касаційної скарги щодо істотності для вирішення справи встановлення оригінальності та відповідності комплектів ключів до автомобіля «Infiniti FX35», реєстраційний номер НОМЕР_1.

.

З огляду на наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій при ухваленні оскаржуваних рішень правильно застосували норми матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 409, 410, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 28 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: В. А. Стрільчук

Судді: А. С. Олійник

С.О. Погрібний

О.В. Ступак

Г.І. Усик