АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2018 року

м. Київ

справа № 753/17895/15-ц

провадження № 22-ц/796/272/2018

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.
СуддівКравець В.А., Кулікової С.В.
при секретарі учасники справи:Потапьонок К.В.
представники позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,

відповідач - ОСОБА_9,

представник відповідача ОСОБА_9 та ОСОБА_10 - ОСОБА_11,

представник третьої особи ОСОБА_12 - ОСОБА_13,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_9 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09 жовтня 2017 року

та заяву представника ОСОБА_10 - ОСОБА_11 про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_9 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09 жовтня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_9, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_12 про визнання права власності на частку в спільному майні в порядку проведення його поділу та усунення перешкод у здійсненні права користування майном, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вимогами, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, про визнання за ОСОБА_5 в порядку поділу спільного майна подружжя права власності на:

-квартиру АДРЕСА_1, вартістю 2 283 000,00 грн.;

- квартиру АДРЕСА_2, вартістю 2 283 000,00 грн.;

- ідеальну частку в обсязі 50 відсотків усіх матеріалів та обладнання у вигляді житлового будинку та господарських (допоміжних) споруд, які не введено в експлуатацію, загальною площею будинку 302,5 кв.м., житловою площею будинку 140,8 кв.м., допоміжних споруд (тераси, ганку, будинку охорони, навісу, бані, теплиці, огорожі, колонки питної, каналізаційної споруди, вимощення), а також систем життєзабезпечення, розташованих на земельній ділянці у АДРЕСА_5, з кадастровим номером НОМЕР_6 загальною площею 0,0989 га, реєстровий номер 05, призначення - будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, загальною вартістю 3 583 300,00 грн;

- транспортний засіб мотоцикл марки Honda, модель Silverwing, номер шасі НОМЕР_7, реєстраційний номер НОМЕР_1 від 10.04.09, 2004 року випуску, загальною вартістю 52 000,00 грн.,

всього разом загальною вартістю 6 409 650,00 грн.

Також просив визнати за ОСОБА_9 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на:

- квартиру АДРЕСА_3, вартістю 4 419 000,00 грн.;

- ідеальну частку в обсязі 50 відсотків усіх матеріалів та обладнання у вигляді житлового будинку та господарських (допоміжних) споруд, які не введено в експлуатацію, загальною площею будинку 302,5 кв.м., житловою площею будинку 140,8 кв.м., допоміжних споруд (тераси, ганку, будинку охорони, навісу, бані, теплиці, огорожі, колонки питної, каналізаційної споруди, вимощення), а також систем життєзабезпечення, розташованих на земельній ділянці у АДРЕСА_5, з кадастровим номером НОМЕР_6 загальною площею 0,0989 га, реєстровий номер 05, призначення - будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, загальною вартістю 3 583 300,00 грн.;

- транспортний засіб Сузукі SX4, державний номерний знак НОМЕР_8, 2011 року випуску, орієнтовною вартістю 305 164,00 грн.,

всього разом загальною вартістю 6 515 814, 00 грн. /т.2, а.с.92-93/

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 09 жовтня 2017 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано в порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_5:

1) право особистої власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3, загальною площею 103,40 кв.м.

2) право особистої приватної власності на 1/2 частину транспортного засобу Сузукі SX4, державний номерний знак НОМЕР_8, 2011 року випуску.

3) право особистої приватної власності на 1/2 частину транспортного засобу мотоцикл марки Honda, модель Silver wing, номер шасі НОМЕР_7, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2004 року випуску.

4) право особистої приватної власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 41,6 кв.м.

5) ідеальну частку в обсязі 50 відсотків усіх матеріалів та обладнання у вигляді житлового будинку та господарських (допоміжних) споруд, які не введено в експлуатацію, загальною площею будинку 302,5 кв.м., житловою площею будинку 140,8 кв.м., допоміжних споруд (тераси, ганку, будинку охорони, навісу, бані, теплиці, огорожі, колонки питної, каналізаційної споруди, вимощення), а також систем життєзабезпечення, розташованих на земельній ділянці у АДРЕСА_5, з кадастровим номером НОМЕР_6 загальною площею 0,0989 га, реєстровий номер 05, призначення - будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Визнано в порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_9:

1) право особистої власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3, загальною площею 103,40 кв.м.

2) право особистої приватної власності на 1/2 частину транспортного засобу Сузукі SX4, державний номерний знак НОМЕР_8, 2011 року випуску.

3) право особистої приватної власності на 1/2 частину транспортного засобу мотоцикл марки Honda, модель Silver wing, номер шасі НОМЕР_7, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2004 року випуску.

4) право особистої приватної власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 41,9 кв.м.

5) ідеальну частку в обсязі 50 відсотків усіх матеріалів та обладнання у вигляді житлового будинку та господарських (допоміжних) споруд, які не введено в експлуатацію, загальною площею будинку 302,5 кв.м., житловою площею будинку 140,8 кв.м., допоміжних споруд (тераси, ганку, будинку охорони, навісу, бані, теплиці, огорожі, колонки питної, каналізаційної споруди, вимощення), а також систем життєзабезпечення, розташованих на земельній ділянці у АДРЕСА_5, з кадастровим номером НОМЕР_6 загальною площею 0,0989 га, реєстровий номер 05, призначення - будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Додатковим рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 07 грудня 2017 року проведено розподіл судових витрат. /т. 5, а.с. 61-63/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_9 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09.10.2017 року та додаткове рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07.12.2017 року та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилалася на необґрунтованість висновків суду першої інстанції, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невірне встановлення обсягу та вартості спільного майна подружжя, що підлягає поділу, ненадання оцінки доводам відповідача та третьої особи. Вважає, що судом першої інстанції встановлено обсяг спільного майна подружжя виключно за доводами позивача, без урахування того, що матеріали та обладнання у вигляді житлового будинку та господарських /допоміжних/ споруд, які не введено в експлуатацію, загальною площею будинку 302,5 кв.м., житловою площею будинку 140,8 кв.м., допоміжних споруд, а також систем життєзабезпечення, не можуть бути предметом поділу, оскільки не є об'єктом права власності взагалі. Крім того, відсутні будь-які дозвільні та документи, які б підтверджували наявність у ОСОБА_5 права виконувати будівельні роботи по зазначеному житловому будинку, відтак останній має правовий режим самочинного будівництва, а його поділ свідчить про спробу узаконення вказаного самочинного будівництва. Зазначила, що земельну ділянку площею 0,099 га, яка розташована в АДРЕСА_4, вона отримала 21.10.2002 року у дар від батька ОСОБА_16, відтак, судом першої інстанції не враховано, що в силу приписів ст. 57 СК України об'єкт нерухомості, а також будівельні матеріали, що станом на 2002 рік перебували на вказаній земельній ділянці, не можуть належати до спільної сумісної власності та поділу не підлягають. Зауважила, що позивач при розгляді справи не надав суду чіткого переліку матеріалів чи обладнання, використаних саме ним для самочинного будівництва, з огляду, на що висновки суду у відповідній частині є необґрунтованими.

Також зазначила, що суд першої інстанції не надав належної оцінки обставинам того, що саме ОСОБА_9 було укладено договори доручення, відповідно до яких за її рахунок, як довірителя, вчинялися дії, спрямовані на придбання спірних квартир № 311, № 312 в будинку АДРЕСА_1 з укладенням Договорів про участь у Фонді фінансування будівництва, тому вказане нерухоме майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Квартиру АДРЕСА_3 була отримано ОСОБА_9 шляхом реалізації права на приватизацію на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 08.08.2005 року № 1475-СК/КІ, отже зазначена квартира також не може бути об'єктом права спільної сумісної власності.

Вважає, що суд першої інстанції вийшов за межі заявлених позовних вимог визнавши за сторонами спору право особистої приватної власності по 1/2 частині транспортного засобу Сузукі SX4, державний номерний знак НОМЕР_8, 2011 року випуску, та по 1/2 частині транспортного засобу мотоцикл марки Honda, модель Silver wing, номер шасі НОМЕР_7, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2004 року випуску, не врахував неподільності вказаного майна, а також фактичного порядку користування ним, що склався між колишнім подружжям, зокрема той факт, що автомобіль марки Сузукі SX4 перебуває у володінні та користуванні ОСОБА_9, а мотоцикл марки Honda - у володіння та користуванні ОСОБА_5

Вказала, що оскаржуваним рішенням суд першої інстанції поділив майно між колишнім подружжям у рівних долях, не врахувавши, що на утриманні відповідача залишилося двоє спільних дітей, а також тягар утримання нерухомого майна, а саме квартир № 311 та № 312 в будинку АДРЕСА_1 та квартир АДРЕСА_3, покладено виключно на відповідача, попри одноосібне користування позивачем на час розгляду справи квартирою АДРЕСА_3.

Зазначила, що при розгляді справи суд ухилився від обов' язку встановлення дійсної вартості спільного майна подружжя та, попри заперечення ОСОБА_9 щодо поданої позивачем оцінки вартості майна, в оскаржуваному рішення поклався виключно на оцінку визначену ОСОБА_5, не роз'яснив позивачу обов'язок щодо надання суду належних та допустимих доказів на підтвердження дійсної вартості спірного майна, що кореспондувалося наданим позивачу правом заявити клопотання про призначення по справі відповідної судової експертизи.

Вважає, що оскаржуваним рішенням суд виключно розділив навпіл майно, що є предметом спору, в тому числі навіть неподільні транспортні засоби, та не вирішив існуючий між сторонами спір по суті.

Також зауважила, що суд першої інстанції, встановивши, що прізвище відповідача змінено внаслідок реєстрації нового шлюбу на «Вілінську», вказаного не врахував та визнав право власності за ОСОБА_9

Особа, яка не брала участі у справі, ОСОБА_10 до початку розгляду справи в суді апеляційної інстанції, в порядку ст. 363 ЦПК України, подала заяву про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_9, згідно якої посилалася на обґрунтованість доводів зазначеної апеляційної скарги. Вказала, що оскаржуваним рішенням безпідставно розподілено між колишнім подружжям ОСОБА_9 значну частину будівельних матеріалів, які придбавалися батьком ОСОБА_10 - ОСОБА_16 та її матір'ю - ОСОБА_12, та безпосередньо ОСОБА_10, оскільки йшлося про будівництво будинку в якому буде проживати її мати, що може бути підтверджено свідками, зокрема сусідами. Зауважила, що суд першої інстанції ухилився від встановлення факту понесення витрат на придбання будівельних матеріалів безпосередньо ОСОБА_5 та ОСОБА_9, не врахував, що частина будівельних матеріалів, що перебувають на земельній ділянці по АДРЕСА_4, належать матері ОСОБА_10 - ОСОБА_12, а тому, оскільки не входять до складу спільного майна колишнього подружжя, поділу не підлягають.

ОСОБА_5, згідно відзиву на апеляційну скаргу, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09 жовтня 2017 року без змін. Вказав, що вважає, що у задоволенні заявлених ним позовних вимог оскаржуваним рішенням було фактично відмовлено, оскільки визнано за позивачем право особистої приватної власності лише на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 Доводи апелянта в частині віднесення квартири АДРЕСА_3 до особистого майна відповідача вважає безпідставними, оскільки вказану квартиру було набуто згідно договору № 36988 від 04.01.2003 року про участь у Фонді фінансування будівництва за програмою АТХК «Київміськбуд» шляхом інвестування грошових коштів у будівництво, а не в результаті приватизації. Зазначив, що вимоги про поділ спільного майна подружжя не є такими, що за своїм характером для їх розгляду потребують спеціальних знань якоїсь галузі наук, що спростовує необхідність призначення по вказаній справі експертного дослідження. В той же час, заявляючи про незгоду з визначеною позивачем вартістю майна, ОСОБА_9 не клопотала про призначення експертизи для визначення його вартості та не замовила проведення вказаної експертизи самостійно. Зазначив, що нерухоме майно, у тому числі квартири № 311 та 312 в АДРЕСА_1, придбавалося під час шлюбу та за його рахунок, що підтверджується випискою по рахунку з зарплатної картки позивача.

Зауважив, що в силу ч. 3 ст. 331 ЦК України, подружжя є власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва /створення/ майна, доказів того, що житловий будинок та споруди, розташовані на земельній ділянці у АДРЕСА_4 було побудовано до укладення шлюбу матеріали справи не містять, при цьому факт будівництва будинку саме позивачем підтверджується показами свідків, допитаних в ході розгляду справи. Вказує, що суд першої інстанції цілком правомірно поділив будівельні матеріали і обладнання, що складають будинок та споруди, розташовані на земельній ділянці у АДРЕСА_4 між сторонами в рівних ідеальних частках. Посилання апелянта на відсутність чіткого переліку матеріалів та обладнання, які поділено за рішенням суду, спростовується їх перерахуванням в т. 3 на а.с. 1-65, тим більше, що таке стосується саме завезених матеріалів в певній тарі, в той час як між сторонами підлягає поділу саме будинок 100% готовності, але не прийнятий до експлуатації.

Третя особа ОСОБА_12, згідно поданих нею та представником ОСОБА_13 відзивів, підтримали доводи апеляційної скарги, просили апеляційну скаргу задовольнити, скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09.10.2017 року та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити. Вказали, що оскаржуваним рішенням порушено права та законні інтереси ОСОБА_12 як власниці земельної ділянки /кадастровий номер НОМЕР_6/, що розташована за адресою: АДРЕСА_4. Відповідно до ст. 90 ЗК України саме їй належить виключне право споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди на власній земельній ділянці. Вказаним рішенням третю особу позбавлено права власності на частину будівельних матеріалів, які були придбаній за її кошти та кошти її покійного чоловіка ще до укладення договору дарування вказаної земельної ділянки доньці ОСОБА_9 Зауважила, що її донька разом з колишнім чоловіком ОСОБА_5 не збудували будинок, а лише частково його перебудували, використавши при цьому фундамент, цокольний поверх та інші конструктивні елементи наявного будинку. Участь у вказаній перебудові приймала також сестра відповідача ОСОБА_10. Вказує, що земельна ділянка площею 0,099 га /кадастровий номер НОМЕР_6/, на якій проводились будівельні роботи ніколи не надавалася позивачу у користуванні та ніколи не перебувала у його власності. Вважає, що без проведення судової експертизи щодо встановлення дійсної вартості та переліку спірного майна - матеріалів чи обладнання, використаних для самочинного будівництва, на час розгляду спору судом були відсутні належні докази щодо складу майна, що підлягало поділу, та його дійсної вартості.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України, ч. 6 ст. 147 ЗУ &qun ;Про судоустрій і статус суддів&quon;, п. 3 Розділу XII Перехідних положень ЗУ &q? д;Про судоустрій і статус суддів&q?х ; до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з'явилися у судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_9, до якої приєдналася особа, яка не брала участі у справі, ОСОБА_10 підлягає відхиленню, а рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що 08 серпня 1997 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_9 було укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Бориспільського міськвиконкому Київської області, актовий запис № 233 /т. 1 а.с. 15/.

Від шлюбу мають двох дітей - ОСОБА_17, ІНФОРМАЦІЯ_1 /т. 1 а.с. 8/ та ОСОБА_18, ІНФОРМАЦІЯ_2 /т. 1 а.с. 9/.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29 жовтня 2014 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19 січня 2016 року, шлюб між сторонамирозірвано /т. 2 а.с. 57, 58-59/.

14 серпня 2015 року між відповідачем та громадянином України ОСОБА_19 було укладено шлюб, в результаті чого відповідач змінила прізвище на «ОСОБА_9», що підтверджується свідоцтвом про шлюб /т. 1 а.с. 131/.

Також судом встановлено, що у період шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_9 було придбано ряд об'єктів рухомого та нерухомого майна, зокрема:

- квартиру АДРЕСА_3, загальною площею 103,40 кв.м., що підтверджується Свідоцтвом про право власності від 16 серпня 2005 року /т. 1 а.с. 6-7/;

- квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 41.6 кв.м., що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта майна № 51485986 від 09.01.2016 року /т.1 а.с. 165-166/;

- квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 41.9 кв.м., що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта № 52183785 від 27.01.2016 року /т.2 а.с. 70-71/;

- транспортний засіб SUZUKI SX 4, 2008 року випуску, об'єм двигуна 1586, кузов № НОМЕР_2, державний номерний знак НОМЕР_3, дата реєстрації: 10.01.2012 року;

- транспортний засіб марки Honda, модель Silver wing, тип: мотоцикл без бокового причіпу, 2004 року випуску, номер шасі НОМЕР_7, реєстраційний номер НОМЕР_4, дата реєстрації: 10.04.2009 року.

Крім того, відповідно до Договору дарування від 21.10.2002 року, посвідченого державним нотаріусом Бориспільської міської державної нотаріальної контори Київської області Дідок В.В., за реєстром № 2927, ОСОБА_16 подарував, а ОСОБА_9 прийняла в дар земельну ділянку площею 0,099 га, яка розташована в АДРЕСА_4, надану для обслуговування житлового будинку.

Вказана земельна ділянка належить дарителю на підставі державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_9, виданого Бориспільською міською радою 01.10.2001 року на підставі рішення Бориспільської міської ради від 24.07.2001 року за № 477, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 871. /т. 2 а.с. 49/

На підставі вказаного Договору, ОСОБА_9 отримала Державний акт на право приватної власності на землю від 04.03.2003 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 9. /т.2 а.с. 51/

Відповідно до Технічного паспорту на садибний /індивідуальний/ житловий будинок АДРЕСА_4, виготовленого станом на 11.09.2015 року, на земельній ділянці розташовані: самочинно збудований житловий будинок, загальною площею 302, 5 кв.м., житловою площею 140,8 кв.м., будинок охорони, навіс, баня, теплиця, огорожа, колонка питна, каналізаційна споруда, вимощення. Рік побудови 2010. /т. 1 а.с. 242-245/

Згідно зі Звітом з незалежної оцінки майна, підготовленого суб'єктом оціночної діяльності - ТОВ «ОК «ЗОЛОТИЙ ЛЕВ» щодо об'єкту оцінки: житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_4, дата оцінки 11 квітня 2016 року, вартість житлового будинку, загальною площею 302, 50 кв.м., кількістю поверхів - 3, рік побудови - 2010, становить 3 583 300 грн. /т. 1 а.с. 226-244/

Також встановлено, що 10.10.2014 року між ОСОБА_9 /Дарувальник/ та ОСОБА_12 /Обдаровуваний/ укладено Договір дарування земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мисан В.І., зареєстровано в реєстрі за № 241, згідно якого Дарувальник подарував, а Обдаровуваний прийняв у дар земельну ділянку площею 0,0989 га, /кадастровий номер НОМЕР_6/, що розташована за адресою: АДРЕСА_4. /т. 2, а.с. 52-53/

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції вірно керувався ст. 69 СК України про те, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу; ч.1 ст. 70 СК України про те, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором; ч. 1, 4 ст. 71 СК України про те, що якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України; п. 3 ч.1 ст. 57 СК України про те, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; ч. 2 ст. 364 ЦК України про те, що якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим /частина друга статті 183 цього Кодексу/, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Встановивши, що об'єкти рухомого та нерухомого майна, що є предметом позову, придбано сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбі, відтак на них поширюється режим спільної сумісної власності майна подружжя, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що таке майно підлягає поділу, з визначенням при цьому рівними часток ОСОБА_5 та ОСОБА_9.

Доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуваним рішенням фактично не вирішено спору між сторонами щодо поділу майна подружжя по суті, а також при розгляді справи судом не враховано порядку користування вказаним майном, що фактично склався, розподілено майно, яке є неподільним за своїми характером, а саме транспортні засоби, не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів на спростування висновків суду першої інстанції, з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

За змістом статей 3, 60, 63, 70, 74 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У разі поділу такого майна, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов'язаний довести обставини, що її спростовують.

Враховуючи вищевказане посилання ОСОБА_9, як на підставу доводів щодо незаконності рішення суду першої інстанції, на те, що саме ОСОБА_5, як особа, яка звернулася за захистом свого права, повинен був надати до суду докази на підтвердження придбання спірного майна за рахунок спільних коштів подружжя або наявність у нього достатніх коштів для придбання зазначеного нерухомого майна, є безпідставними.

В оскаржуваному рішенні судом враховано, що у разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними /ч. 2 ст. 372 ЦК України/.

При цьому, як вбачається зі змісту заявлених вимог, позивач просив визнати за ним право власності на частку у спільній сумісній власності, а не провести виділ в натурі частки зі спільної власності, що спростовує посилання апелянта на порушення судом норм процесуального права в формі не визнання необхідності проведення експертизи з визначення дійсної вартості спільного майна подружжя.

Колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що відповідно до ст. 145 ЦПК України /в ред. від 03.08.2017 року/ обов'язковим є призначення судом експертизи лише у разі заявлення відповідного клопотання обома сторонами по справі, або у разі якщо у справі необхідно встановити характер і ступінь ушкодження здоров'я, психічний стан особи, вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати. В інших випадках, в тому числі у разі незгоди з доказами наданими іншою стороною по справі чи їх оцінкою, саме така сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень /ч. 1 ст. 60 ЦПК України у ред. від 03.08.2017 року/.

За таких обставин, враховуючи право позивача на визнання за ним частки у спільній сумісній власності подружжя, суд обґрунтовано визнав за кожним з подружжя саме частку у спільній сумісній власності без урахування порядку користування майном, що фактично склався у побуті між подружжям, з метою недопущення встановлення непропорційності отримання часток майна.

Доводи апеляційної скарги про те, що при вирішенні спору про поділ спільного майна подружжя, суд зобов'язаний був врахувати наявність на утриманні у відповідача двох спільних дітей, а також дохід отриманий позивачем від відчуження іншого спільного сумісного майна подружжя, а саме транспортного засобу Nissan X-Trail, 2007 року випску, д.н.з. НОМЕР_5, колегією суддів прийняті бути не можуть, оскільки вказані позовні вимоги у формі зустрічного позову чи самостійного позову ОСОБА_9 заявлено не було.

Твердження апелянта про необґрунтоване віднесення, згідно оскаржуваного рішення суду, до об'єктів спільного сумісного майна подружжя квартири АДРЕСА_3, та квартир № 311 та № 312 в будинку АДРЕСА_1, спростовуються доказами долученими до матеріалів справи, оскільки, як було вірно встановлено в ході її розгляду, вказане нерухоме майно придбано за оплатними договорами під час перебування сторін у шлюбі.

Так, довідкою АКБ «АРКАДА» № 23910 про 100% інвестування об'єкта інвестування /т. 2 а.с. 6/, а також актом прийому-передачі квартири інвестору /т. 2 а.с. 7/, спростовуються посилання ОСОБА_9 про набуття нею у власність квартири АДРЕСА_3, у власність внаслідок його приватизації.

Водночас, укладення договорів про набуття вищезазначеного нерухомого майна безпосередньо ОСОБА_9, а не позивачем по справі, юридичних наслідків не породжує в силу положення ч. 2 ст. 65 СК України про те, що при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Крім того, відповідно до статті 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Майном відповідно до статті 179 та частини першої статті 190 ЦК України є окремі речі, сукупність речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов'язки.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

У частині тертій статті 331 ЦК України встановлено, що до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинку з юридичної точки зору, об'єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов'язки, відтак є майном, яке за умов, передбачених законом, може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2710цс15 від 16 грудня 2015 року.

Відтак, посилання апелянта на неможливість поділу між сторонами об'єкту незавершеного будівництва за адресою: АДРЕСА_4, а також узаконення оскаржуваним рішення самочинного будівництва, є помилковими.

Враховуючи характер та обсяг робіт, виконаних в ході самовільного будівництва будинку за адресою: АДРЕСА_4, колегія суддів вважає вмотивованим визнання судом за кожним з подружжя саме частки від усіх матеріалів та обладнання у вигляді житлового будинку та господарських (допоміжних) споруд, які не введено в експлуатацію, а також систем життєзабезпечення, розташованих на земельній ділянці у АДРЕСА_5, оскільки вказані матеріали та обладнання станом на дату розгляду справи судом набули форми житлового будинку, інших господарських та допоміжних споруд, що унеможливлює закріплення за кожним з подружжя частки у будівельних матеріалах та обладнанні.

Твердження апелянта про те, що станом на 21.10.2002 року, тобто надату отримання нею у дар земельної ділянки площею 0,099 га, яка розташована в АДРЕСА_4, на зазначеній земельній ділянці вже було розпочато будівництво попереднім власником ОСОБА_16, а тому будівельні матеріали, що знаходилися на ній не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, як і твердження особи, яка приєдналася до апеляційної скарги, ОСОБА_10 про те, що значну частину будівельних матеріалів розміщених на вказаній ділянці було придбано батьком ОСОБА_10 - ОСОБА_16 та її матір'ю ОСОБА_22, а також безпосередньо ОСОБА_10, не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів, оскільки предметом Договору дарування від 21.10.2002 року була лише земельна ділянка, а не земельна ділянка та об'єкт незавершеного будівництва.

З огляду на вказане, доводи апеляційної скарги щодо здійснення незавершеного будівництва на виключно за особисті кошти ОСОБА_9 не підтверджені належними та допустимими доказами, а надані ОСОБА_10 товарні чеки, накладні, квитанції, рахунки про придбання будівельних матеріалів та обладнання, не свідчать про цільове використання вказаних матеріалів саме при будівництві будинку та допоміжних споруд на земельній ділянці в АДРЕСА_4, що не спростовує висновків суду про здійснення такого будівництва за спільні кошти подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_9.

За результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_9, до якої приєдналася ОСОБА_10, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанцій, перевіривши доводи сторін та надані ними докази, дійшов обгрунтованого висновку, що спірне нерухоме та рухоме майно було придбане у шлюбі, за кошти подружжя, а відтак відповідно до статті 60 СК України належить подружжю на праві спільної сумісної власності, оскільки відповідач зазначеної презумпції не спростувала.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України апеляційний суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_9, до якої приєдналася ОСОБА_10, на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09 жовтня 2017 року - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: