Ухвала

25 травня 2018 року

м. Київ

справа № 587/3274/17

провадження № 61-26432ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Сумського районного суду Сумської області від 18 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Сумської області від 01 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Сульської сільської ради Сумського району, третя особа - міськрайонне управління у м. Суми та Сумському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, про визнання права на землю,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Сульської сільської ради Сумського району про визнання права на земельну частку (пай), який мотивував тим, що 20 вересня 1990 року він був прийнятий в члени колгоспу «Дружба», яке в подальшому було реорганізовано в КСП «Дружба», а 01 вересня 1994 його було звільнено з членів підприємства. 04 квітня 1992 року загальними зборами уповноважених членів колгоспу було прийнято рішення про проведення розпаювання земель. Рішенням Сульської сільської ради Сумського району від 30 серпня 1993 року затверджено список громадян, які мають право на земельну частку (пай), де вказано і його прізвище. Разом з тим, за повідомленням Держгеокадастру від 18 вересня 2017 року в списку громадян - членів КСП «Дружба», що додається до державного акта на право колективної власності на землю, його прізвище відсутнє і, відповідно, сертифікат на право на земельну частку (пай) йому не видавався. Посилаючись на те, що середній розмір земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах КСП «Дружба» становить 5,57 га, позивач просив суд визнати за ним право на земельну частку (пай) у зазначеному розмірі, вартістю 20 892 грн, як встановлено для колишнього члена КСП «Дружба» Сульської сільської ради Сумського району.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 18 грудня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Сумської області від 01 березня 2018 року рішення Сумського районного суду Сумської області від 18 грудня 2017 року скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено з інших підстав.

10 квітня 2018 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала касаційну скаргу на рішення Сумського районного суду Сумської області від 18 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Сумської області від 01 березня 2018 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила указані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пунктів 1 та 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Верховний Суд вважає, що ця справа є малозначною в силу своїх властивостей, при цьому враховує характер правовідносин у яких виник спір, предмет і ціну позову.

Крім того, при визначенні справи малознаною Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у даній справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, то вона поширюються й на касаційне провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Сумського районного суду Сумської області від 18 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Сумської області від 01 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Сульської сільської ради Сумського району, третя особа - міськрайонне управління у м. Суми та Сумському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, про визнання права на землю відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Ступак