Постанова

Іменем України

23 травня 2018 року

м. Київ

справа № 642/7411/15-ц

провадження № 61-4571св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

представник позивача - Хижняк Марина Анатоліївна,

відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представники відповідачів: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду м. Харковавід 10 лютого 2016 року у складі судді Клименко О. І. та ухвалу апеляційного суду Харківської областівід 22 березня 2016 року у складі колегії суддів: Довгаль А. П., Коваленко І. П., Коровіна С. Г.,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі -

ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 22 липня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсоцбанк» (далі - АКІБ «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу

№ 0, відповідно до умов якого останній отримав грошові кошти у розмірі 13 487,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14 % річних, з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 22 липня 2015 року. На забезпечення виконання даного зобов'язання в цей же день між банком та ОСОБА_4 укладено договір поруки № 218769.

Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_3 своїх кредитних зобов'язань, станом на 29 травня 2015 року, утворилась заборгованість у розмірі

4 686,40 доларів США, що за курсом Національного Банку України (далі - НБУ) еквівалентно 98 640,41 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 3 050,16 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 64 200,46 грн, заборгованості за відсотками - 849,37 доларів США (17 877,73 грн), пені за несвоєчасне повернення кредиту - 613,04 доларів США (12 903,42 грн), пені за несвоєчасне повернення відсотків - 173,83 доларів США (3 658,84 грн).

З урахуванням викладеного, ПАТ «Укрсоцбанк» просило суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за договором кредиту в розмірі 4 868,40 доларів США, а також судові витрати при поданні позову в розмірі 986,40 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 10 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 22 березня 2016 року, позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь

ПАТ «УкрСиббанк» суму боргу з повернення кредитних коштів, процентів за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу від 22 липня 2008 року № 0 у розмірі

4 686,40 доларів США.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що у зв'язку із порушенням боржником кредитного зобов'язання, яке забезпечене порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

20 квітня 2016 рокуОСОБА_4 подаладо Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права,просила скасувати рішення судів попередніх інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Разом з касаційною скаргою до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ подано клопотання про зупинення виконання рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 10 лютого 2016 року та ухвали Апеляційного суду Харківської області від 22 березня 2016 року до закінчення його перегляду касаційним судом.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій при розгляді справи не надано належної оцінки усім доказам наявним у матеріалах справи та неправильно встановлено фактичні обставини справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

29 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною першою статті 400 ЦПК встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом установлено, що 22 липня 2008 року між АКІБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу

№ 0, згідно умов якого ОСОБА_3 отримав грошові кошти в іноземній валюті - 13 487,00 доларів США зі сплатою 14 % річних, з кінцевим терміном повернення до 22 липня 2015 року, згідно з графіком погашення кредиту, якщо тільки не буде застосовано інший термін повернення кредиту відповідно до умов договору.

Пунктом 1.3.1 вказаного договору передбачено, що за умовами кредитного договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої з обставин, передбачених договором. Крім того, за користування кредитними коштами понад встановлений договором строк, банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою у розмірі збільшеному вдвічі від ставки визначеної за користування кредитом.

Пунктом 1.3.2 вказаного договору сторонами погоджено, що за умовами договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки.

Відповідно до додатку № 1 кредитного договору, погашення кредиту повинно відбуватися щомісячно, не пізніше визначеного числа календарного місяця протягом всього строку дії договору.

Згідно з пунктом 1.3.4 кредитного договору, погашення нарахованих процентів відбувається з 01 по 22 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за яким були нараховані проценти.

Пунктом 4.1 кредитного договору за порушення термінів повернення кредиту, та/або процентів за кредит, та/або комісій, ОСОБА_3 сплачує позивачу додатково до встановленої процентної ставки за кредит пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені.

Пунктом 9.8 кредитного договору сторонами погоджено, що даний договір діє до повного повернення банку всієї суми кредиту за договором та повного погашення плати за кредит та неустойки, у разі її нарахування.

Також, судом установлено, що 22 липня 2008 року, на забезпечення виконання кредитного зобов'язання між банком та ОСОБА_4 укладено договір поруки № 218769, за умовами якого остання солідарно відповідає перед банком за виконання боржником - ОСОБА_3 зобов'язань у повному обсязі за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу

від 22 липня 2008 року № 0.

Відповідно до п. 3.1 договору поруки від 22 липня 2008 року № 218769 договір поруки набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за основним договором або до погашення поручителем зобов'язань боржника в рахунок виконання зобов'язань за основним договором в сумі та межах якої поручитель відповідає перед кредитором, тобто до першої із перерахованих подій, яка настане раніше.

Пунктом 1.4 вказаного договору встановлено, що відповідальність поручителя та боржника є солідарною.

Відповідно до графіку погашення кредиту, чергові платежі ОСОБА_3 повинен був здійснювати не пізніше 22 числа кожного місяця.

Встановлено, що 30 грудня 2013 року ОСОБА_3 було здійснено останній платіж.

У зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_3 свого зобов'язання, станом на 29 травня 2015 року, утворилась заборгованість у розмірі

4 686,40 доларів США, що за курсом НБУ станом на 29 травня 2015 року становить 98 640,41 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 3 050,16 доларів США, що еквівалентно 64 200,46 грн, заборгованість за процентами - 849,37 доларів США (17 877,73 грн), пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 613,04 доларів США (12 903,42 грн), пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за користування кредитом - 173,83 доларів США (3 658,84 грн).

Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або до інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України).

Таким чином, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 212 ЦПК України 2004 року), з урахуванням встановлених обставин і вимог (статей 10, 60 ЦПК України 2004 року), дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_3 свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, що призвело до виникнення заборгованості, у зв'язку із чим на підставі статей 525, 526, 553, 554, 1050, 1054 ЦК України він та поручитель несуть відповідальність за неналежне виконання зобов'язання як солідарні боржники.

Наведенні в касаційній скарзі доводи Верховним Судом відхиляються, оскільки судами правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права та не порушено норми процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваних рішень та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

Відповідно до частини 1 статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає без задоволення касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини 3 статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Враховуючи те, що ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 травня 2016 року зупинено виконання рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 10 лютого 2016 року та ухвали апеляційного суду Харківської області від 22 березня 2016 року до закінчення касаційного провадження, тому виконання рішення на підставі частини 3 статті 436 ЦПК України підлягає поновленню.

Керуючись статтями 389, 400, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палатиКасаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 10 лютого 2016 року та ухвалуапеляційного суду Харківської області від 22 березня 2016 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 10 лютого 2016 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області

від 22 березня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.М. Коротун

В.П. Курило