Справа №469/1044/17 01.06.2018
У Х В А Л А

Іменем України

Справа № 469/1044/17

Провадження № 22ц/784/26/18

1 червня 2018 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючої: Бондаренко Т.З.,

суддів: Данилової О.О., Шаманської Н.О.,

із секретарем судового засідання: Лівшенком О.С.,

за участю: прокурора Цвікілевич Н.В., відповідача ОСОБА_1 та його представників ОСОБА_2 та ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання

про закриття провадження у справі

представника відповідача ОСОБА_3 у цивільній справі за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на заочне рішення Березанського районного суду Миколаївської області ухвалене суддею Старчеус О.П. 7 вересня 2017 року за позовом

заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1

в інтересах держави

до

Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування рішень, визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, витребування земельної ділянки,

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2017 року заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 в інтересах держави звернувся до суду з позовом до Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування рішень, визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, витребування земельної ділянки.

Позивач посилався на те, що пунктами 1,2 рішення Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області № 10 від 26 грудня 2012 року затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,0570га (пасовища) для ведення садівництва із земель, не наданих у власність та постійне користування в межах території с. Коблеве Коблівської сільської ради Березанського району. На підставі вказаного рішення відділом Держкомзему у Березанському районі 29 грудня 2012 року ОСОБА_5 видано державний акт на право власності серії НОМЕР_1 на земельну ділянку площею 0,0570га з кадастровим номером НОМЕР_2.

У подальшому п.1 рішення Коблівської сільсьської ради №31 від 10 квітня 2015 року затверджено проект із землеустрою щодо зміни цільового призначення зазначеної вище земельної ділянки з ведення садівництва на комерційне призначення для будівництва і обслуговування об'єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування.

На підставі договору купівлі-продажу № 302 від 23 березня 2016 року ОСОБА_5 продав ОСОБА_6 вищевказану земельну ділянку, яка, в свою чергу, за договором купівлі-продажу № 433 від 21 квітня 2016 року продала ОСОБА_1 вказану земельну ділянку.

Прокурор, посилаючись на незаконність рішення Коблівської сільської ради щодо затвердження проекту землеустрою та зміну цільового призначення спірної земельної ділянки від 10 квітня 2015 року, просив визнати його незаконним та скасувати виданий на їх підставі державний акт на право власності ОСОБА_5 на земельну ділянку, а також на підставі п.3 ч.1 ст. 388 ЦК України витребувати спірну земельну ділянку у ОСОБА_1 у власність Коблівської об'єднаної територіальної громади в особі Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області.

Заочним рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 7 вересня 2017 року позов задоволено повністю.

В апеляційній скарзі відповідач зазначив, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального і процесуального права, оскільки безпідставно не було застосовано положення щодо позовної давності, а також суд витребував земельну ділянку просив скасувати його та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції, ОСОБА_3, як представником відповідача ОСОБА_1 заявлено клопотання про закриття провадження у даній справі в частині позовних вимог щодо визнання незаконними та скасування рішень Коблівської сільськолї ради Березанського району Миколаївської області № 10 від 26 грудня 2912 року про затвердження проекту та надання у власність ОСОБА_5 земельної ділянки і рішення № 31 від 10 квітня 2015 року про затвердження проекту із землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки. Своє клопотання представник відповідача мотивувала тим, що Коблівська сільська рада приймаючи вказані рішення, діяла як суб'єкт владних повноважень, а за такого будь-які її рішення, дії чи бездіяльність підлягають оскарженню в порядку адміністративного судочинства, відповідно до положень ст. 19 КАС України.

Заслухавши пояснення відповідача ОСОБА_1 та його представників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підтримку вказаного клопотання, та думку прокурора, який заперечував, щодо задоволення вказаного клопотання, посилаючись на усталену практику касаційних судів, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів …». Суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, «встановленим законом».

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України (тут і далі - у редакції, чинній нас прийняття оскаржених рішень) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

На підставі пункту 7 частини першої статті 3 КАС України суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно із частиною другою статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Пунктом 1 частини другої статті 17 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Наведені норми узгоджуються з положеннями статей 2, 4 та 19 КАС України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), якими визначено завдання адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

крім спорів для яких законом установлено інший порядок судового вирішення.

Як встановлено матеріалами даної справи, рішення Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області № 10 від 26 грудня 2012 року затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,0570га (пасовища) для ведення садівництва із земель, не наданих у власність та постійне користування в межах території с. Коблеве Коблівської сільської ради Березанського району.

На підставі вказаного рішення відділом Держкомзему у Березанському районі 29 грудня 2012 року ОСОБА_5 видано державний акт на право власності серії НОМЕР_1 на земельну ділянку площею 0,0570га з кадастровим номером НОМЕР_2.

У подальшому п.1 рішення Коблівської сільсьської ради №31 від 10 квітня 2015 року затверджено проект із землеустрою щодо зміни цільового призначення зазначеної вище земельної ділянки з ведення садівництва на комерційне призначення для будівництва і обслуговування об'єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування.

На підставі договору купівлі-продажу № 302 від 23 березня 2016 року ОСОБА_5 продав ОСОБА_6 вищевказану земельну ділянку, яка, в свою чергу, за договором купівлі-продажу № 433 від 21 квітня 2016 року продала ОСОБА_1 вказану земельну ділянку.

Таким чином, на час звернення прокурора з даним позовом 24 липня 2017 року, рішення прийняте відповідачем Коблівською сільською радою Березанського району Миколаївської області, стало підставою для виникнення у інших осіб речових прав на спірну земельну ділянку.

Конституційний Суд України в пункті 4 мотивувальної частини рішення від 16 квітня 2009 року N 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У зв'язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, у тому числі отримання державного акта на право власності на земельну ділянку, укладення договору оренди землі.

Отже, у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права в подібних правовідносинах викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 369/13240/14-а та Верховного Суду України від 09 грудня 2014 року у справі № 21-308а14.

Враховуючи наведене, а також те, що між відповідачами у цій справі існують договірні правовідносини з приводу укладення договорів купівлі-продажу, предметом яких є спірна земельна ділянка, ця справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а з огляду на суб'єктний склад сторін має вирішуватися за правилами цивільного судочинства.

При цьому визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі й обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. За такого, суд який розгляне справу не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

За вказаних обставин, відсутні підстави для задоволення заявленого клопотання про закриття провадження у даній справі.

Керуючись статями 255, 367, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

В задоволенні клопотання ОСОБА_3, як представника відповідача ОСОБА_1, про закриття провадження у справі у частині позовних вимог про визнання незаконними та скасування рішень Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області № 10 від 26 грудня 2012 року про затвердження проекту та надання у власність ОСОБА_5 земельної ділянки і рішення № 31 від 10 квітня 2015 року про затвердження проекту із землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту 1 червня 2018 року.

Судді: Т.З. Бондаренко

О.О. Данилова

Н.О. Шаманська