АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-з/774/75/18 Т Справа № 774/6/18 Головуючий у 1 й інстанції - Доповідач - Городнича В.С.

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2018 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Городничої В.С.,

за участю секретаря Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації Дніпровський Банківський Союз від 30 вересня 2013 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

06 березня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до апеляційного суду Дніпропетровської області із заявою, в якій просила скасувати рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації Дніпропетровський Банківський Союз від 30 вересня 2013 року у справі за позовом ПАТ КБ ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своєї заяви ОСОБА_1 посилається на те, що 17 червня 2014 року відділом державної виконавчої служби Кам'янського РУЮ відкрито провадження про стягнення з неї на користь ПАТ КБ ПриватБанк заборгованості в розмірі 30395,73 грн., судових витрат в розмірі 500,00 грн. та судового збору в розмірі 243,60 грн. на підставі рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації Дніпропетровський Банківський Союз від 30 вересня 2013 року, про яке заявник дізналась випадково під час сплати штрафу в органах ДВС.

В обґрунтування підстав скасування вкаразного рішення заявник зокрема зазначає, що третейський суд дійшов до необґрунтованого висновку про те, що дана справа підвідомча третейському суду, оскільки вищевказана справа є категорією справ про захист прав споживачів, яка виключена з компетенції третейського суду.

Водночас, ПАТ КБ ПриватБанк в судовому засіданні було надано відзив на заяву ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації Дніпровський Банківський Союз, в якому банк просив залишити без задоволення заяву ОСОБА_1, а оскаржуване рішення - без змін.

Вивчивши матеріали справи суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та матеріалів третейської справи 3389/2013, 03 червня 2008 року між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого остання отримала в користування кредитну карту.

Станом на 31 серпня 2013 року в ОСОБА_1 за вказаним договором утворилась заборгованість в розмірі 30395,73 грн., з яких:

- 6952,39 грн. - заборгованість за кредитом;

- 21757,53 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 250,00 грн. - штраф (фіксована частина);

- 1435,51 грн. - штраф (процентна складова).

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації Дніпровський Банківський Союз від 30 вересня 2013 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ ПриватБанк було стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 30395,73 грн. та витрати по оплаті третейського збору в сумі 500,00 грн.

Суд апеляційної інстанції відхиляє посилання ПАТ КБ ПриватБанк в своєму відзиві на пропуск ОСОБА_1 строку оскарження рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» від 30 вересня 2013 року, оскільки відповідно до ст. 454 ЦПК України, заява про скасування рішення третейського суду подається протягом 90 днів з моменту прийняття такого рішення або з моменту, коли особа могла довідатись про його існування, проте ПАТ КБ ПриватБанк не було надано жодних доказів в підтвердження своєчасного отримання ОСОБА_1 копії оскаржуваного рішення чи доказів щодо обізнаності заявника про його існування.

Щодо посилань ПАТ КБ ПриватБанк, що даний спір не відноситься до категорії спорів про захист прав споживача, то слід зазначити наступне.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 16, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

За частиною першою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобовязання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобовязується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження в договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 3 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Відмежування цивільних правовідносин за участю споживачів від правовідносин з іншими субєктами здійснюється на підставі визначення правової форми їх участі в конкретних правовідносинах.

Незалежно від предмета й підстав позову та незважаючи на те, хто звертається з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 27 січня 2016 року у справі №6-2712цс15.

Відповідно до пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» (частину 1 статті 6 Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом № 2983-VI від 3 лютого 2011 року), третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз», про скасування якого просить ОСОБА_1, ухвалено 30 вересня 2013 року, тобто після внесення зазначених змін до Закону.

Оскільки ОСОБА_1 є споживачем послуг банку, спір виник щодо заборгованості за кредитом, третейському суду в силу положень пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» така справа не підвідомча.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 458 ЦПК України визначено, що рішення третейського суду може бути скасовано у разі, якщо справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Враховуючи вищенаведене, заява ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» від 30 вересня 2013 року підлягає задоволенню, а відтак вказане рішення третейського суду підлягає скасуванню.

Керуючись положеннями ст. ст. 268, 259, 458, 460 ЦПК України,суд-

УХВАЛИВ :

Заяву ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації Дніпровський Банківський Союз від 30 вересня 2013 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Скасувати рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації Дніпровський Банківський Союз від 30 вересня 2013 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Суддя В.С. Городнича