АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/751/2018 р. Головуючий у 1 інстанції - Пилаєва М.К.
Справа № 2-1465/10 Доповідач - Мараєва Н.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2018 р. Апеляційний суд міста Києва в складі суддів судової палати з розгляду

цивільних справ :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.

При секретарі - Гарматюк О.Д.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в м.Києві

Цивільну справу за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_1

на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 травня 2010 р.

в справі за позовом Акціонерного банку «Український Бізнес Банк», нова назва ПАТ

«Український Бізнес Банк», до ОСОБА_1, ОСОБА_3

про стягнення заборгованості за кредитним договором № 70/Ф від 22 жовтня 2008 р.

та звернення стягнення на заставне майно

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення осіб, які з»явилися, перевіривши

матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 28 травня 2010 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20 жовтня 2016 року, позов АБ «Український Бізнес Банк» частково задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АБ «Український Бізнес Банк» заборгованість за кредитним договором від 22.10.2008 р. в сумі 6 450 022,06 грн., а також, судові витрати в сумі 2 799,70 грн.; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Ухвалою ВСС України від 13 вересня 2017 р. скасовано ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 20 жовтня 2016 р., справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 травня 2010 р. та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, що суд неповно з»ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до п.8 ч.1 Розділу XIIІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України в реакції Закону №2147VIII від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційній суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративної-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одинець), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п.3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402- VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду в порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147- VIII від 03 жовтня 2017 року.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 22 жовтня 2008 р. між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний Договір №70/Ф, згідно якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 5 млн. гривень зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 20 % річних строком до 22 жовтня 2011 р.

Згідно п.п.4.5., 6.3 кредитного Договору, у разі кострочення відповідачем виконання зобов'язання, на суму простроченої заборгованості враховується 40% річних з дати виникнення простроченої заборгованості і до дати її погашення, а також встановлено право вимагати дострокового розірвання договору.

В забезпечення виконання даного зобов'язання між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 22.10.2008 р. було укладено договір Іпотеки нерухомого майна: квартири АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2.

Згідно умов п.п.1.1., 1.2, 3.1.4, 5.2 вказаного договору у разі невиконання або неналежного виконання відповідачем ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним Договором Іпотекодержатель має право достроково звернути стягнення на предмет іпотеки та за його рахунок задовольнити свою вимогу.

Позивач свої зобов'язання за вищевказаним кредитним Договором виконав.

ОСОБА_1 свої зобов'язання за договором не виконує, на письмові повідомлення позивача про суми заборгованості не реагує, станом на 27.01.2010 р. у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 6 450 022,06 грн.

Згідно наданого позивачем розрахунку нарахована відповідно до умов п.п.1.1.-1.1.5., 4.5. кредитного Договору сума заборгованості складається з суми поточної заборгованості за кредитом - 3 397 797,43 грн., суми простроченої заборгованості за кредитом - 1 602 202, 57 грн., суми простроченої заборгованості за відсотками - 1 221 822,06 грн. та суми простроченої заборгованості за комісією - 228 200,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи належними і допустимими письмовими доказами, які прийнято до уваги судом першої інстанції: копіями кредитного Договору, додатків до нього, копією договору Іпотеки, довідкою про розрахунок заборгованості та виписками з рахунку відповідача ОСОБА_1 про нараховану заборгованість та суми погашення, копіями повідомлень відповідача про суму заборгованості (а.с.7-8, 9, 11-12а, 15-23, 24-25).

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк, або інша фінансова станову (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.ст.525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Згідно ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позиичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором позики встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Відповідно до умов п.6.3 кредитного договору банк має право дострокового розірвання договору у разі невиконання боржником умов договору щодо погашення заборгованості за кредитом, по процентах та неоплати комісій.

Тому, відповідно до встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач ОСОБА_1 в порушення вимог чинного законодавства та умов кредитного Договору взяті на себе зобов'язання з погашення заборгованості за кредитним договором №70/Ф станом на 27.01.2010 р. і на момент розгляду справи не виконав, у зв'язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 6 450 022,06 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Проте, із таким висновком суду повністю погодитися не можна з таких підстав.

Так, скасовуючи ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 20 жовтня 2016 р. суд касаційної інстанції, зокрема, зазначав про необхідність з»ясування питання щодо належного стягувача у зв»язку з укладенням між ПАТ «Український Бізнес Банк» та ТОВ «Велес-Д» договору про відступлення права вимоги до ОСОБА_1 (а.с.222-228), а також щодо законності нарахування та стягнення суми комісії за вказаним кредитним договором.

Встановлено, що внаслідок невиконання ОСОБА_1 обов»язків за кредитним договором утворилася заборгованість, яка станом на 27 січня 2010 р. за розрахунком банку становила 6 450 022,06 грн. та складалася з : поточної заборгованості по кредиту - 3 397 797,43 грн., простроченої заборгованості по кредиту - 1 602 202,57 грн., простроченої заборгованості по процентам - 1 221 822,06 грн., простроченої заборгованості за комісією - 228 200 грн.

Згідно ст.55 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Згідно п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 р. № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача, тощо) або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору, тощо).

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16 листопада 2016 р. № 6-1746цс16, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Проте, встановивши у кредитному договорі сплату комісії за обслуговування кредиту, банк не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позичальнику.

За нового розгляду справи судом апеляційної інстанції стороною позивача не було надано належних та достовірних доказів на підтвердження того, які саме послуги за вказану комісію надаються позичальнику.

В судовому засіданні представник позивача пояснила, що комісія це ймовірно кошти за супроводження кредитної справи.

За таких обставин, судова колегія вважає, що суму 228 200 грн. слід виключити із розрахунку заборгованості відповідача, і відповідно, зменшити розмір заборгованості на цю суму як таку, що не підлягає стягненню, оскільки, нарахування такої комісії не передбачено та суперечить вимогам чинного законодавства, які були зазначені вище.

Що стосується особи стягувача, то він судом визначений вірно, оскільки, укладений між ПАТ «Український Бізнес Банк» та ТОВ «Велес-Д» договір про відступлення права вимоги до ОСОБА_1 був визнаний недійсним за рішенням господарського суду, яке є чинним.

Ухвалою Верховного Суду від 20.03.2018 р. відмовлено в задоволенні касаційної скарги ТОВ «Велес-Д» по справі за позовом ПАТ «Український Бізнес Банк» до ТОВ «Велес-Д» про визнання договору факторингу та договору про відступлення права вимоги недійсними та зобов»язання вчинити певні дії, а рішення господарського суду м.Києва від 7.12.2016 р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.12.2017 р. у справі №910/32090/15 - залишено без змін.

Тому, ТОВ «Велес-Д» не є належним позивачем (стягувачем) у даній справі.

У зв'язку із задоволенням вимог позивача про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, суд вважав, що вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки, задоволенню не підлягають з огляду на положення ст.12 Закону України «Про іпотеку», згідно якої право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки встановлено за умови невиконання іпотекодавцем дострокової вимоги про погашення заборгованості і виключно у разі порушення іпотекодавцем обов»язків за іпотечним договором; порушень відповідачкою ОСОБА_5 обов»язків. визначених у п.п.4.1-4.1.11 договору іпотеки судом не встановлено і на цю обставину позивач не посилався.

Рішення суду в цій частині фактично не оскаржується.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення суми комісії 228 200 грн. не можна визнати законним і обґрунтованим, тому, в цій частині воно підлягає зміні, а стягнута судом сума заборгованості за кредитним договором - зменшенню з 6 450 022,06 грн. до 6 221 822,06 грн.

В решті суд обгрунтовано дійшов висновку щодо часткового задоволення позову.

Судом належно з»ясовано обставини справи в цій частині, дана належна оцінка доказам.

Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому, рішення суду в решті слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.268, 352, 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 травня 2010 р. - змінити.

Зменшити стягнуту судом суму заборгованості за кредитним договором № 70/Ф від 22 жовтня 2008 р. з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Український Бізнес Банк» з 6 450 022,06 грн. до 6 221 822,06 (шість млн. двісті двадцять одна тис. вісімсот двадцять дві) грн.; в решті рішення залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 7.06.2018 р.

Головуючий :

Судді :