Постанова

Іменем України

23 травня 2018 року

м. Київ

справа № 389/29/17-ц

провадження № 61-1100 св 17

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Олійник А. С., Погрібного С. О., Ступак О. В., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Знамянська місцева прокуратура Кіровоградської області,

відповідачі: Головне управління Дердгеокадастру у Кіровоградскьій області, ОСОБА_2,

третя особа: Знамянська Друга селищна рада,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від

15 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Авраменко Т. М.,

ОСОБА_4, ОСОБА_5,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року керівник Знамянської місцевої прокуратури Кіровоградської області в інтересах держави звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області), ОСОБА_2, третя особа: Знамянська Друга селищна рада, про визнання недійсними наказів, визнання недійсними договорів оренди землі, зобов'язання повернути земельні ділянки.

На обгрунтування позовних вимог зазначав, що ОСОБА_2, будучи співзасновником та керівником Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Терра-Сервіс» (далі - СТОВ «Терра-Сервіс»), співзасновником та керівником Фермерського господарства «БАЗ.І.С.» (далі - ФГ «БАЗ.І.С.»), 07 квітня 2014 року, як фізична особа, звернулась до Головного управління Держземагенства у Кіровоградській області, (далі - ГУ Держземагенства у Кіровоградській області), правонаступником якого є ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області, із заявами про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення в користування на умовах оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення загальною площею 38,19 га, що перебувають у державній власності на території Знамянської Другої селищної ради Знам'янського району, для ведення фермерського господарства.

Наказом ГУ Держземагенства у Кіровоградській області № 11-265/14-14-СГ від 28 травня 2014 року ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку відповідного проекту.

Наказом ГУ Держземагенства у Кіровоградській області № 11-606/14-15-СГ від 28 січня 2015 року внесено зміни до наказу № 11-265/14-14-СГ від

28 травня 2014 року, відповідно до якого ОСОБА_2 необхідно в дев'ятимісячний термін подати на затвердження проект землеустрою.

Наказом ГУ Держземагенства у Кіровоградській області № 11-1201/14-15-СГ від 12 березня 2015 року затверджено проект землеустрою.

25 травня 2015 року між ГУ Держземагенства у Кіровоградській області та ОСОБА_2 укладено договори оренди земельної ділянки кадастровий

НОМЕР_1, загальною площею 29,32 га, та земельної ділянки кадастровий НОМЕР_2, загальною площею 8,87 га, що перебували у запасі на території Знамянської Другої селищної ради (за межами населеного пункту) строком на 7 років.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2, звертаючись до ГУ Держземагенства у Кіровоградській області із заявою про надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою для передачі в оренду земельних ділянок, з метою отримання в користування земельних ділянок, без проходження процедури земельних торгів, умисно приховала інформацію, що є співзасновником та керівником СТОВ «Терра-Сервіс», співзасновником та керівником

ФГ «БАЗ.І.С.», позивач просив: визнати недійсним та скасувати наказ

ГУ Держземагенства у Кіровоградській області № 11-265/14-14-СГ від

28 травня 2014 року, наказ ГУ Держземагенства у Кіровоградській області

№ 11-1201/14-15-СГ від 12 березня 2015 року; визнати недійсним на майбутнє договір оренди земельної ділянки від 25 травня 2015 року щодо земельної ділянки загальною площею 29,32 га, кадастровий НОМЕР_1; визнати недійсним на майбутнє договір оренди земельної ділянки від

25 травня 2015 року, щодо земельної ділянки загальною площею 8,87 га, кадастровий НОМЕР_2; зобов'язати ОСОБА_2 повернути на користь держави в особі ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області зазначені вище земельні ділянки.

Рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від

09 серпня 2017 року у задоволенні позовних вимог Знамянської місцевої прокуратури Кіровоградської області відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на час подання заяви до ГУ Держземагенства у Кіровоградській області про надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою для передачі в оренду земельних ділянок, ОСОБА_2 не була співзасновником іншого фермерського господарства та мала право створити його незалежно від засновництва та участі в товариствах іншої організаційної форми.

Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 15 листопада

2017 року апеляційну скаргу заступника прокурора Кіровоградської області задоволено. Рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09 серпня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Визнано недійсним та скасовано наказ ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області № 11-265/14-14-СГ від 28 травня 2014 року, наказ ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області № 11-1201/14-15-СГ від 12 березня 2015 року.

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки загальною площею 29,32 га, кадастровий НОМЕР_1, укладений 25 травня

2015 року між ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області та

ОСОБА_2

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки загальною площею

8,87 га, кадастровий НОМЕР_2, укладений 25 травня

2015 року між ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області та

ОСОБА_2

Зобов'язано ОСОБА_2 повернути на користь держави в особі ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області земельну ділянку площею 29,32 га ріллі, кадастровий НОМЕР_1 вартістю 949 174,00 грн, земельну ділянку площею 8,87 га ріллі, кадастровий

НОМЕР_2, вартістю 287 148,00 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що звертаючись до ГУ Держземагенства у Кіровоградській області із заявою про надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою для передачі в оренду земельних ділянок, з метою отримання в користування земельних ділянок, без проходження процедури земельних торгів, ОСОБА_2 не мала в наявності трудових і матеріальних ресурсів для обробітку земельної ділянки, а в обгрунтування надання розмірів земельної ділянки посилалася на наявність таких ресурсів у іншого фермерського господарства, засновником та членом якого вона є, крім того, була керівником і засновником СТОВ «Терра -Сервіс», основним видом діяльності якого є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, а після отримання земельних ділянок передала їх в обробіток ФГ «БАЗ.І.С.», яке сплачувало за неї орендну плату, у зв'язку із чим позивач на порушення статті 134 ЗК України та статті 7 Закону України «Про фермерське господарство» скористалася правом на отримання земельної ділянки у пільговому порядку з метою уникнення участі в земельних торгах, а тому у ГУ Держземагенства у Кіровоградській області не було правових підстав для надання ОСОБА_2 дозволів на розробку проектів землеустрою та їх затвердження щодо відведення земельної ділянки для ведення фермерського господарства без проведення земельних торгів.

У грудні 2017 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся із касаційною скаргою, у якій просив скасувати рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 15 листопада 2017 року, залишити в силі рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09 серпня

2017 року, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга обгрунтована тим, що ОСОБА_2 створила фермерське господарство у березні 2017 року, а тому не порушила процедури отримання в оренду спірних земельних ділянок. ФГ «БАЗ.І.С.» було створене однією

особою - ОСОБА_6, при цьому тимчасове використання указаним підприємством спірних земельних ділянок було пов'язане з терміновою операцією по видаленню у неї ракової пухлини та оформлене договором про спільну діяльність. Засновником ФГ «БАЗ.І.С.» вона стала після укладення оспорюваних договорів оренди. Доводи позивача щодо використання нею трудових та матеріальних ресурсів іншого господарства є припущеннями, оскільки вона з 2002 року була співзасновником, а з 2007 року власником СТОВ «Терра-Сервіс», у якого в оренді перебували спірні земельні ділянки з 2002 по 2014 рік, а тому мала достатню кількість трудових ресурсів та техніки. Задоволення позову становить непропорційне втручання в її право на мирне володіння майном, оскільки вона вчинила усі необхідні дії для правомірного набуття в оренду земельних ділянок і створила після цього фермерське господарство. Прокурор не зазначив в інтересах якого органу він звертався до суду із даним позовом та чиї інтереси порушені внаслідок її дій.

У лютому 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив Знамянської місцевої прокуратури на касаційну скаргу, обгрунтований тим, що у заявах ОСОБА_2 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в порушення вимог статті 7 Закону України «Про фермерське господарство» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не указано кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне отримання земельних ділянок у власність, однак ГУ Держземагенства у Кіровоградській області зазначеним обставинам не надало відповідної оцінки. Крім того,

ОСОБА_2 не подала у встановлений тримісячний термін проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок, зміни до наказу щодо строку подання проекту були внесені уже після подання такого проекту з пропуском строку. Про те, що ОСОБА_2 не мала на меті створення фермерського господарства свідчить те, що вона 19 червня 2015 року передала їх в обробіток ФГ «БАЗ.І.С.», яким і сплачувалась орендна плата у 2015-2016 роках. Натомість нове Фермерське господарство «Терра-Сервіс» нею було створене лише у березні 2017 року, тобто після звернення прокурора до суду із зазначеним позовом. Вказував на те, що порушення встановленого на законодавчому рівні порядку розпорядження земельними ділянками, зокрема отримання земельної ділянки за спрощеною, пільговою процедурою без проведення земельних торгів, призвело до порушення національного та суспільного інтересу держави.

Згідно з статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України, який набув чинності з 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши наведені у касаційної скарзі та відзиві доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій установлено, що спірні земельні ділянки перебували в оренді у СТОВ «Терра-Сервіс», засновником якого з 2001 року та директором якого з 20 серпня 2007 року є ОСОБА_2

Розпорядженням райдержадміністрації №527-р від 22 жовтня 2010 року надано в оренду земельну ділянку СТОВ «Терра-Сервіс» загальною площею 38,19 га строком на 10 років, однак договір оренди не був укладений.

07 квітня 2014 року ОСОБА_2 подала до ГУ Держземагенства у Кіровоградській області заяви про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення в користування на умовах оренди земельної ділянки, загальною площею 38,19 га, яка складається з двох земельних ділянок 8,87 га і 29,32 га, для ведення фермерського господарства.

На обгрунтування розмірів земельної ділянки та можливості її обробітку зазначала, що вона бажає створити фермерське господарство, головною метою якого є збільшення обсягів продовольчих фондів держави та підвищення добробуту селян. Земельна ділянка розташована в одному масиві з земельною ділянкою площею 33,16 га, що перебуває в оренді ФГ «БАЗ.І.С.», засновником якого є її чоловік, на балансі якого знаходиться сільськогосподарська техніка та склади для зберігання сільськогосподарської продукції.

Наказом ГУ Держземагенства у Кіровоградській області № 11-265/14-14-СГ від 28 травня 2014 року ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку відповідного проекту, а наказом № 11-1201/14-15-СГ від 12 березня 2015 року затверджено проект землеустрою та надано в оренду строком на 7 років земельну ділянку, загальною площею 38.19 га.

25 травня 2015 року між ГУ Держземагенства у Кіровоградській області та ОСОБА_2 укладено договори оренди спірних земельних ділянок.

Відносини, пов'язані зі створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються, крім ЗК України, Законом України «Про фермерське господарство» та іншими нормативно-правовими актами України (стаття 2 цього Закону). У таких правовідносинах цей Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, а ЗК України - загальним.

Відповідно до частин першої та другої статті 1 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян зі створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону. Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім'ї, відповідно до закону.

Частиною другою статті 134 ЗК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено винятки із загального правила отримання земель державної та комунальної власності в оренду або власність шляхом проведення земельних торгів. Одним із таких винятків є надання земельних ділянок державної або комунальної власності громадянам для створення фермерського господарства. Згідно положень Закону України «Про фермерське господарство» громадянин, як фізична особа, звертається з відповідним клопотанням про одержання земельної ділянки у власність або користування та після одержання державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації, фермерське господарство підлягає державній реєстрації як юридична особа. Системний аналіз ЗК України та Закону України «Про фермерське господарство» в аспекті даного спору свідчить про наступне: (1) земельна ділянка для ведення фермерського господарства набувається саме фізичною особою; (2) після створення (державної реєстрації) фермерського господарства, останнє набуває земельні ділянки державної або комунальної власності у користування або власність виключно на підставі земельних торгів відповідно до положень частини першої статті 134 ЗК України.

Порядок надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства передбачений Законом України «Про фермерське господарство».

Так, згідно з абзацами першим та другим частини першої статті 7 цього Закону для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради.

За змістом статей 1, 7, 8 Закону України «Про фермерське господарство» заява громадянина про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинна містити сукупність передбачених частиною першою статті 7 цього Закону відомостей і обставин. У свою чергу, розглядаючи заяву громадянина по суті, орган виконавчої влади чи місцевого самоврядування (а в разі переданого на судовий розгляд спору - суд) повинен дати оцінку обставинам і відомостям, зазначеним у заяві, перевірити доводи заявника, наведені на обгрунтування розміру земельної ділянки, з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, в тому числі щодо наявності трудових і матеріальних ресурсів.

За наслідками зазначеної перевірки орган державної виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування повинен пересвідчитися в дійсності волевиявлення заявника, наявності в нього бажання створити фермерське господарство та спроможності вести господарство такого типу - виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих для ведення фермерського господарства. Натомість відсутність належної перевірки, формальний підхід до вирішення заяви громадянина створює передумови для невиправданого, штучного використання процедури створення фермерського господарства як спрощеного, пільгового порядку одержання іншими приватними суб'єктами в користування земель державної чи комунальної власності поза передбаченою законом обов'язковою процедурою - без проведення земельних торгів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 травня 2016 року у справі № 6-248цс16.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що звертаючись із заявою про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства, ОСОБА_2 на обгрунтування необхідності відведення земельної ділянки у розмірі 38,19 га, зазначила, що вона бажає створити фермерське господарство з метою збільшення обсягів продовольчих фондів держави та підвищення добробуту селян, а тому саме такий розмір є раціональним для технології вирощування сільськогосподарських культур та перспектив діяльності фермерського господарства. На підтвердження наявності трудових і матеріальних ресурсів зазначала, що земельна ділянка розташована в одному масиві з земельною ділянкою площею 33,16 га, що перебуває в оренді ФГ «БАЗ.І.С.», засновником якого є її чоловік, на балансі якого знаходиться сільськогосподарська техніка: комбайн ЛАН, трактор ХТЗ-170, трактор ЮМЗ, автомобіль, набір причіпного та навісного обладнання, склади для зберігання сільськогосподарської продукції, зерноочисна техніка.

Зазначення у заяві про надання дозволу на розробку проекту землеустрою на відведення в користування на умовах оренди земельної ділянки для фермерського господарства наявності у іншого фермерського господарства матеріальних та технічних ресурсів для обробітку землі не свідчить про наявність у заявника, який бажає створити фермерське господарство, спроможності самостійно, силами та працею членів фермерського господарства вести господарську діяльність фермерського господарства та обробляти виділену для цих цілей без проведення земельних торгів земельну ділянку сільськогосподарського призначення.

Ураховуючи, що ОСОБА_2 у заяві не зазначила про наявність саме у неї, як фізичної особи, яка бажає створити фермерське господарство, матеріальних та трудових ресурсів для ефективного здійснення фермерської діяльності, а відтак ГУ Держземагенства у Кіровоградській області, надаючи ОСОБА_2 дозволи на розробку проекту відведення земельної ділянки, затверджуючи його та укладаючи оспорювані договори оренди на підставі спрощеної процедури, без проведення земельних торгів, не пересвідчилося в дійсній її спроможності вести фермерське господарство - самостійно виробляти (вирощувати) товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацію, відповідно до задекларованої у заяві мети, та чи не є така заява штучним використанням процедури створення фермерського господарства, як спрощеного, пільгового порядку одержання земельної ділянки для використання її іншими суб'єктами господарювання, поза передбаченою законом обов'язковою процедурою - проведення земельних торгів.

Судами попередніх інстанцій установлено, що ОСОБА_2, звертаючись із заявами про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення в користування на умовах оренди земельної ділянки була засновником та директором СТОВ «Терра-Сервіс», основним видом діяльності якого є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур.

Крім того, судами встановлено, і зазначене підтверджується матеріалами справи, що на час звернення з заявами про надання земельних ділянок з метою створення фермерського господарства ОСОБА_2 була членом ФГ «БАЗ.І.С», з 28 лютого 2015 року його директором, а з 19 червня 2015 року була прийнята до складу його засновників.

19 червня 2015 року між нею та ФГ «БАЗ.І.С.» було укладено договір про спільну діяльність з метою сільськогосподарського виробництва № 1/15, відповідно до якого вона передала з зазначеною метою ФГ «БАЗ.І.С.» земельну ділянку загальною площею 38,19 га, яку вона отримувала саме з метою створення нового фермерського господарства.

Нове фермерське господарство «Терра-Сервіс» ОСОБА_2 створила лише після звернення прокурора з зазначеним позовом до суду, у березні 2017 року.

Зазначене в сукупності свідчить про правильність висновків суду апеляційної інстанції про те, що ОСОБА_2 в порушення статті 134 ЗК України та статті 7 Закону України «Про фермерське господарство» скористалася правом на отримання спірних земельних ділянок у пільговому порядку, поза передбаченою законом процедурою - без проведення земельних торгів, а відтак наказ ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області

№ 11-265/14-14-СГ від 28 травня 2014 року, яким надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки та наказ ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області № 11-1201/14-15-СГ від 12 березня 2015 року, яким затверджено такий проект, прийняті ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області з порушенням порядку, передбаченого статтею 134 ЗК України (у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин).

З огляду на наведене законним та обгрунтованим є висновок суду апеляційної інстанції про наявність підстав для скасування оскаржуваних наказів, визнання недійсними укладених на їх підставі договорів оренди спірних земельних ділянок та повернення їх на користь держави.

Зазначене не свідчить про непропорційне втручання держави у право ОСОБА_2 на мирне володіння майном, оскільки таке право вона набула з порушенням процедури отримання земельних ділянок для ведення фермерського господарства, передбаченої законом.

Доводи касаційної скарги про те, що прокурор не є належним позивачем у даній справі, оскільки звертаючись до суду із позовом не зазначив в інтересах якого органу він його подає та чиї інтереси порушені внаслідок дій

ОСОБА_2, є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої-третьої статті 27 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції, що була чинною на момент подачі позову) представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до частини другої статті 45 ЦПК України 2004 року з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обгрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Звертаючись до суду з позовом, керівник Знамянської місцевої прокуратури Кіровоградської області зазначав, що заявляє позов в інтересах держави. При цьому у спірних правовідносинах уповноважений державою здійснювати відповідні функції орган - ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області, є відповідачем у справі.

Судом апеляційної інстанції установлено, що ГУ Держземагенства у Кіровоградській області, надаючи ОСОБА_2 дозволи на розробку проекту відведення земельної ділянки, затверджуючи його та укладаючи оспорювані договори оренди на підставі спрощеної процедури, без проведення земельних торгів, неналежно здійснював свої повноваження, а тому прокурор мав право звертатися з позовом до суду в інтересах держави, та відповідно до частини другої статті 45 ЦПК України 2004 року набув статусу позивача.

Ураховуючи зазначене, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду дійшла висновку, що суд апеляційної інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для скасування оскаржуваного судового рішення немає.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ураховуючи те, що ухвалою Верховного Суду від 08 лютого 2018 року зупинено виконання рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від

15 листопада 2017 року у частині зобов'язання ОСОБА_2 повернути на користь держави в особі ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області земельну ділянку площею 29,32 га ріллі, кадастровий

НОМЕР_1 та земельну ділянку площею 8,87 га ріллі, кадастровий НОМЕР_2 до закінчення касаційного провадження у справі, виконання цього судового рішення підлягає поновленню.

Керуючись статтями 409, 410, 415, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 15 листопада

2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 15 листопада 2017 року в частині зобов'язання ОСОБА_2 повернути на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області земельну ділянку площею 29,32 га ріллі, кадастровий НОМЕР_1 та земельну ділянку площею 8,87 га ріллі, кадастровий НОМЕР_2.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: В. А. Стрільчук

Судді: А. С. Олійник

С.О. Погрібний

О.В. Ступак

Г. І. Усик