Постанова

Іменем України

30 травня 2018 року

м. Київ

справа № 390/1574/16-ц

провадження № 61-15582св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

представник позивача - ОСОБА_2,

відповідач - публічне акціонерне сільськогосподарське товариство «Надія»,

представники відповідача: Джемелінський Олександр Васильович, Парокінний Ігор Анатолійович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного сільськогосподарського товариства «Надія» на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області у складі судді Пасічника Д. І. від 06 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області у складі колегії суддів: Єгорової С. М., Гайсюка О. В., Дьомич Л. М. від 07 грудня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного сільськогосподарське товариство «Надія» (далі - ПАСТ «Надія») про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння.

Позовна заява мотивована тим, що земельна ділянка, площею 5,95 га, яка належить їй на праві власності, використовується ПАСТ «Надія» безпідставно, договір оренди вказаної земельної ділянки відсутній, між нею та відповідачем такий договір не укладався. Земельна ділянка знаходилася в користуванні відповідача за домовленістю з її батьком ОСОБА_5 та посадовими особами відповідача, але документи, які б це підтверджували, в неї відсутні.

У звязку з викладеним просила вилучити з незаконного володіння ПАСТ «Надія» земельну ділянку, площею 5,95 га у межах згідно з планом, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Великосеверинівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, яка належить їй на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 18 вересня 2007 року Кіровоградською районною державною адміністрацією Кіровоградської області.

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 06 жовтня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Зобов'язано ПАСТ «Надія» повернути ОСОБА_1 належну їй на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, виданного 18 вересня 2007 року Кіровоградською районною державною адміністрацією Кіровоградської області, земельну ділянку, площею 5,95 га у межах згідно з планом, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Великосеверинівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що сторони не перебувають у договірних відносинах щодо належної ОСОБА_1 земельної ділянки, тому позивач має право на повернення земельної ділянки із чужого незаконного володіння. При цьому вважав установленим, що договір оренди землі взагалі не укладався між сторонами, про що свідчить відсутність оригінала чи копії договору оренди землі у сторін та в управлінні Держгеокадастру у Кіровоградському районі Кіровоградської області.

Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 07 грудня 2016 року апеляційну скаргу ПАСТ «Надія» відхилено.Рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 06 жовтня 2016 року залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції виходив із того, що оскільки відповідач не надав належних і допустимих доказів щодо укладення між сторонами договору оренди спірної земельної ділянки, то відсутні правові підстави для користування ПАСТ «Надія» земельною ділянкою, що належить ОСОБА_1 на праві власності.

У грудні 2016 року ПАСТ «Надія» подало до суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення і передати справу на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що між закритим акціонерним товариством «Надія» і ОСОБА_1 було укладено договір оренди землі на земельну ділянку, площею 5,95 га, зареєстрований за № 33, строком на 20 років. Державна реєстрація цього договору є визнанням і підтвердженням державою юридичного факту виникнення або припинення права оренди.

Доводи позивача, що вказаний договір не укладався, а спірна земельна ділянка знаходилась в користуванні відповідача не підтверджено жодними доказами. При цьому управління Держгеокадастру у Кіровоградському районі Кіровоградської області у своїй відповіді від 15 лютого 2016 року зазначило, що по державному акту на право власності на земельну ділянку, виданому ОСОБА_1, 24 липня 2008 року зареєстровано договір оренди вказаної землі, площею 5,95 га, за № 33, строком на 20 років.

Крім того, на підставі вказаного договору ОСОБА_1 по 2015 рік включно проводились нарахування та виплата орендної плати (грошовими коштами і натурою), тому доводи судів, що договір оренди землі не укладався суперечать положенням статті 21 Закону України «Про оренду землі».

До того ж, суди ухвалюючи судові рішення, не дослідили Книгу записів державної реєстрації договорів оренди землі, яка є доказом в цій справі.

У лютому 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначила, що касаційна скарга стосується лише оцінки доказів і висновків судів. Договір оренди належної їй землі з відповідачем не укладався, земельна ділянка знаходиться в користуванні ПАСТ «Надія» на підставі домовленості з її батьком. У зв'язку з викладеним ОСОБА_1 просила касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення без змін.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

11 квітня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з частиною першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 18 вересня 2007 року Кіровоградською районною державною адміністрацією Кіровоградської області, належить земельна ділянка, площею 5,95 га в межах згідно з планом, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Великосеверинівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області.

Земельна ділянка знаходиться в користуванні відповідача, що не заперечується сторонами.

Відповідно до листа-повідомлення від 16 грудня 2015 року ПАСТ «Надія» повідомило ОСОБА_1, що між ними укладено договір оренди землі, який підписано та зареєстровано, на даний момент договір діє та в повному обсязі виконується обома сторонами.

Згідно з відповіддю від 15 лютого 2016 року управління Держгеокадастру у Кіровоградському районі Кіровоградської області по державному акту на право власності на землю, виданому на ім'я ОСОБА_1 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Великосеверинівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, зареєстровано договір оренди на дану земельну ділянку, площею 5,95 га, 24 липня 2008 року за № 33 строком на 20 років. Архівний примірник договору оренди в управлінні відсутній.

Відповідно до журналів-ордерів за рахунком 6856 та журналів видачі паїв відповідачем на користь позивача з моменту реєстрації договору оренди землі по 2015 рік включно проводились нарахування та виплати орендної плати (грошовими коштами та натуроплатою).

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно частинами першою та третьою статті 16 цього Закону укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Укладення договору оренди земельної ділянки може бути здійснено на підставі цивільно-правового договору або в порядку спадкування.

Відповідно до частини четвертої статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно з частиною п'ятою статті 126 ЗК України право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.

Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди землі скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору.

Разом із тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких спрямоване волевиявлення сторін договору оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації. В момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору.

Державна реєстрація договору, із моменту якої позивач вважає починається дія договору є лише адміністративним актом який закріплює на державному рівні права та обов'язки які виникли між сторонами.

За приписами статті 148-1 ЗК України до особи яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов'язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіції, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки.

У статті 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до статті 400 ЦК України недобросовісний володілець зобов'язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов'язку заінтересована особа має право пред'явити позов про витребування цього майна.

Отже, суди першої та апеляційної інстанції, належним чином дослідивши наявні у справі докази та правильно застосувавши вказані номи матеріального права, дійшли обгрунтованого висновку, що оскільки відповідач не довів укладення договору оренди землі з ОСОБА_1, то наявні підстави для витребування належної їй земельної ділянки з незаконного володіння ПАСТ «Надія».

Доводи касаційної скарги ПАСТ «Надія» висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Таким чином, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу публічного акціонерного сільськогосподарського товариства «Надія» залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 06 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 07 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий С. Ф. Хопта

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

Ю. В. Черняк