Справа № 523/7530/18
Провадження №2-о/523/305/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" червня 2018 р.

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді - Мурманової І.М.

присяжних - Ярошик В.В, Колесникова В.А.,

за участю секретаря судових засідань - Побєдаш Х.М.

прокурора Одеської місцевої прокуратури № 4 - Пендей А.В.

лікаря психіатра - Ярмакович З.Н.

опікуна - ОСОБА_6,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду № 6 в м. Одесі цивільну справу за заявою комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний медичний центр психічного здоров'я» Одеської обласної ради про продовження госпіталізації ОСОБА_7 у примусовому порядку,

ВСТАНОВИВ:

Комунальне некомерційне підприємство «Одеський обласний медичний центр психічного здоров'я» Одеської обласної ради звернулася до суду із заявою про продовження госпіталізації у примусовому порядку відносно ОСОБА_7 посилаючись на наступне: хворий був госпіталізований в примусовому порядку на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25.10.2017р. Однак, після проведеного лікування хворий потребує продовження стаціонарного лікування в зв'язку з нерозумінням своїх дій та загостренням симптомів психічного розладу. Дані обставини стали підставою для звернення до суду.

Вислухавши представника КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров'я» ООР - лікаря-психіатра, яка підтримала подану до суду заяву, прокурора яка вважала, що ОСОБА_7 слід продовжити госпіталізацію в умовах стаціонару, заслухавши ОСОБА_7, який в судовому засіданні не заперечував проти лікування, опікуна ОСОБА_7 - ОСОБА_6, яка просить продовжити госпіталізацію свого племінника, вивчивши надані документи, історію хвороби, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно висновку комісії лікарів - психіатрів КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров'я» ООР від 25.04.2018р. № 1398, ОСОБА_7 неодноразово знаходився на лікуванні в даному медичному центрі. Хворий є інвалідом ІІ групи безстроково. З 25.10.2017р. по теперішній час знаходиться в лікувальній установі, проте, в психічному стані ОСОБА_7 відсутні суттєві зміни. Хворий дратівливий, конфліктує з іншими хворими та персоналом, галюцинує. Критика хвороби та поведінки відсутня. Діагноз комісії: «Шизофренія, параноїчна форма, безперервний перебіг із стабільним дефектом, декомпенсація».

Судом також встановлено, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 27.04.2009 р. (справа № 2-о-18/09) ОСОБА_7 було визнано недієздатним в наслідок хронічного, стійкого психічного розладу, встановлено опіку та призначено опікуном ОСОБА_6, 1957 року народження.

На даний час ОСОБА_7 за рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 25.10.2017р. (справа № 523/1409/17) проходить примусовий курс лікування в умовах стаціонару КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров'я» ООР.

Вирішуючи питання про продовження госпіталізації ОСОБА_7 в умовах стаціонару, суд виходить з наступного обґрунтування.

Так, згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст.3 Конституції України людина її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Частина 2. ст. 28 Конституції України визначає, що жодна людина без її вільної згоди не може бути піддана медичним, науковим чи іншим дослідам.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу доки наявність такого розладу не буде встановлена на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про психіатричну допомогу» психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально - правовими обмеженнями.

Частиною 2 ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлено, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих, неспроможна самостійно задовольнити свої життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Статтею 17 вказаного закону, визначено, що перебування особи в психіатричному закладі в примусовому порядку може здійснюватися лише протягом часу наявності підстав, за якими було проведено госпіталізацію.

Особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу в примусовому порядку, повинна оглядатися комісією лiкарiв-психiатрiв не рідше одного разу на місяць з метою встановлення наявності підстав для продовження чи припинення такої госпіталізації.

У разі необхідності продовження госпіталізації в примусовому порядку понад 6 місяців представник психіатричного закладу повинен направити до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про продовження такої госпіталізації. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лiкарiв-психiатрiв, який містить обґрунтування про необхідність продовження такої госпіталізації. В подальшому продовження госпіталізації особи в психіатричному закладі проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати 6 місяців.

Європейський Суд з прав людини у справі Winterwerpv. The Netherlands, від 24 жовтня 1979, SeriesAno. 33, S:37 висловив свою позицію, зазначивши, що для того щоб були дотримані вимоги законності позбавлення свободи в сенсі ст. 5 S: 1 (е) Конвенції, повинні бути дотримані три основних принципи:

по - перше, госпіталізована особа має бути визнана з точки зору об'єктивних медичних показників такою, що страждає на психічне захворювання, за виключенням невідкладної психіатричної допомоги;

по - друге, захворювання має бути такого ступеню, щоб вимагати недобровільної госпіталізації;

по - третє, захворювання повинно продовжуватись на протязі періоду госпіталізації.

Отже, встановлені у судовому засіданні фактичні обставини, підтверджені належними та допустимими доказами, дають підстави стверджувати, що ОСОБА_7, в силу наявного у нього тяжкого психічного захворювання, на даний час продовжує виявляти реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього самого та оточуючих. В зв'язку з чим, суд вважає, що йому необхідно продовжити госпіталізацію у примусовому порядку в умовах стаціонару для проходження курсу лікування, який не може перевищувати 6 місяців.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.2,14,17,22 Закони України «Про психіатричну допомогу» ст.ст. 258-259, 263-265, 339-342, 354-355, пп.15.5 п.15 Перехідних положень розділу ХІІІ ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Заяву комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний медичний центр психічного здоров'я» Одеської обласної ради про продовження лікування ОСОБА_7 у психіатричному закладі у примусовому порядку - задовольнити.

Продовжити госпіталізацію ОСОБА_7, 1983 року народження у примусовому порядку в умовах стаціонару комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний медичний центр психічного здоров'я» Одеської обласної ради для проходження курсу лікування.

Рішення суду підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення суду не зупиняє його виконання.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку через Суворовський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 червня 2018 року.

Суддя:

Присяжні: