22-ц/775/251/2018(м)
263/9270/16-ц

Головуючий в 1 інстанції Томілін О.М.
Доповідач Лопатіна М.Ю.
Категорія 39

П О С Т А Н О В А
Іменем України
30 травня 2018 року Апеляційний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Лопатіної М.Ю.,
суддів Биліни Т.І., Принцевської В.П.,
при секретарі Зал Ю.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним,
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06 лютого 2018 року,
в с т а н о в и в:
В липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що в 13 квітня 2016 року померла його мати ОСОБА_3, після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку № 55, розташованого по вулиці Парковій в місті Маріуполі. Через декілька днів після смерті матері він дізнався, що 28 січня 2016 року вона склала заповіт, яким заповіла все належне їй майно своїй дочці ОСОБА_2. На час складання заповіту його мати не могла повністю розуміти значення своїх дій, оскільки в неї був психічний розлад, у звязку з чим вона знаходилась на стаціонарному лікуванні у КЛПУ «Міська психіатрична лікарня №7 міста Маріуполя». Причиною такого розладу ОСОБА_3 стала смерть його батька ОСОБА_4, який помер 14 серпня 2015 року. 13 квітня 2016 року його мати скоїла суїцид через повішення. З огляду на те, що ОСОБА_3 вчинила заповіт від 28 січня 2016 року, посвідчений державним нотаріусом Першої маріупольської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за №V-29 у момент, коли не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, просив суд визнати недійсним цей правочин.
Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06 лютого 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним заповіт ОСОБА_3 від 28 січня 2016 року, посвідчений державним нотаріусом Першої маріупольської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі №V-29. Розподілено судові витрати та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

З таким судовим рішенням не погодилася ОСОБА_2 та подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначила, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не звернув уваги на те, що висновок посмертної судово- психіатричної експертизи, складений відносно ОСОБА_3, є неналежним доказом у справі, оскільки в ньому зазначений інший діагноз померлої, ніж у картці стаціонарної хворої. Експерти зробили висновок, що ОСОБА_3 страждала органічним змішаним афективним розладом (депресивним та галюцинаторно-параноідним) зі стійкою суїцидальною налаштованістю, а в ході лікування її матері був встановлений інший діагноз легка атеросклеротична деменція з депресією, що підтвердив у судовому засіданні допитаний в якості свідка лікар ОСОБА_6 Крім того, з показань лікаря вбачається, що ОСОБА_3 проходила лікування з 02 жовтня 2015 року по 25 жовтня 2015 року і при виписці її стан покращився, психотичних розладів не було. Проте експерти узяли за основу не тільки записи в картці стаціонарного хворого, але і записи з амбулаторної картки ОСОБА_3 за період з 24 листопада 2015 року по 24 грудня 2015 року, які були зроблені невідомою особою і з яких вбачається, що померла скаржилась на безсоння, зниження памяті, не знала точної дати. Вважає, що ці записи суттєво вплинули на висновки експертизи. Також послалась на те, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив їй у проведенні повторної судово-психіатричної експертизи та у розясненні вже проведеної, а також не звернув уваги на те, що у висновку експертизи зазначені інша дата винесення процесуального документу, яким призначена експертиза, а також прізвище судді, який її призначив, інша дата народження ОСОБА_3

В засіданні апеляційного суду відповідач та її представник адвокат ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Позивач в суді апеляційної інстанції заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційний інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 13 квітня 2016 року померла ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є матірю позивача та відповідача (т. 1 а.с.10, 12).

За життя ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Першої маріупольської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 28 січня 2016 року та зареєстрований в реєстрі за №V-29, відповідно до якого, все належне їй майно, в тому числі житловий будинок № 55 по вулиці Парковій в місті Маріуполі, заповіла дочці ОСОБА_2 (т. 1а.с.10).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що волевиявлення ОСОБА_3 в момент складання заповіту 28 січня 2016 року не було вільним та не відповідало її волі, оскільки вона на час посвідчення цього заповіту не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними, що також підтверджується і висновком посмертної судово-психіатричної експертизи № 113 від 24 липня 2017 року.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, відповідають матеріалам справи й вимогам закону.

Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Згідно з частиною другою статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 16 постанови № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК України зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї із сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК України. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦКУкраїни суд відповідно до статті 145 ЦПК України за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Суд першої інстанції в ході розгляду справи призначив посмертну судово-психіатричну експертизу, висновком якої за № 113 від 24 липня 2017 року встановлено, що ОСОБА_3 станом на час складання заповіту 28 січня 2016 року страждала хронічним душевним захворюванням - органічним змішаним афективним розладом (депресивно і галюцинаторно-параноїдним) зі стійкою суїцидальної налаштованістю, суїцидальними тенденціями. В момент складання заповіту знаходилась у стані психічного розладу та за своїм психічним станом не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (т.1а.с.157-164).

Цей висновок у повному обсязі підтвердив допитаний у судовому засіданні апеляційного суду експерт ОСОБА_8, який також пояснив, що хронічне душевне захворювання у вигляді органічного змішаного афективного розладу (депресивного і галюцинаторно-параноїдного) зі стійкою суїцидальної налаштованістю, суїцидальними тенденціями було встановлене ОСОБА_3 на підставі даних з історії її хвороби її амбулаторної карти, з яких вбачається, що психічний розлад у останньої зявився після смерті чоловіка в серпні 2015 року. Померла скаржилась на різке зниження настрою, плаксивість, порушення сну. ОСОБА_3 намагалась скоїти суїцид через повішення або втопитись у морі. Госпіталізація обумовлена депресивною, параноїдною симптоматикою з суїцидальним поводженням, стійкою соціальною дезаптацією. В ході стаціонарного лікування ОСОБА_3 дисимуліровала свій хворий стан і після виписки зі стаціонару активно психіатра не відвідувала, підтримуюче лікування не приймала. В неї відзначався продуктивний розлад, суїцидальна налаштованість, що привело до завершеного суїциду 13 квітня 2016 року.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, дослідивши докази, зібрані у справі, зокрема, зазначений висновок посмертної судово-психіатричної експертизи від 24 липня 2017 року, історію хвороби № 2456 та амбулаторну картку ОСОБА_3, допитавши свідків, правильно виходив з того, що остання на момент укладання оспорюваного заповіту за своїм психічним станом не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що є підставою для визнання такого правочину недійсним на підставі частини першою статті 225 ЦК України.

Доводи відповідача щодо неналежності висновку посмертної судово-психіатричної експертизи № 113 від 24 липня 2017 року не заслуговують на увагу, оскільки нічим не підтверджені, ґрунтуються на власному суб'єктивному сприйнятті відповідачем об'єктивних обставин справи.

При цьому ряд неточностей у цьому висновку щодо дати винесення процесуального документу, яким призначена експертиза, прізвища судді, який її призначив, а також дати народження ОСОБА_3, на які посилалась відповідач, згідно довідки КЛПУ «Обласна психіатрична лікарня міста Словянська» є описками (т. 2 а.с.6).

Не можна також погодитись з посиланнями відповідача на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у призначенні повторної посмертної судово-психіатричної експертизи, оскільки немає підстав для визнання наявного у справі висновку експертів необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності.

Твердження ОСОБА_2 про фальсифікацію записів в амбулаторній картці ОСОБА_3 належними доказами не підтверджено, тому апеляційним судом також не приймається до уваги.

Також не є такими, що заслуговують на увагу апеляційного суду доводи апеляційної скарги щодо невірної оцінки судом першої інстанції показів свідків, допитаних в ході розгляду справи, оскільки до висновку про задоволення позову місцевий суд дійшов на підставі належним чином оцінених доказів у справі, зокрема, показань свідків.

З огляду на те, що відповідачем ОСОБА_2 не були подані до суду першої інстанції зауваження щодо неправильності та неповноти технічного запису судового засідання її доводи в цій частині також є неспроможними.

Інші доводи апеляційної скарги є також необґрунтованими і не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство повязує можливість прийняття судового рішення щодо скасування або зміни оскарженого рішення суду.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду, обґрунтовано викладені в мотивувальній частині оскарженого судового рішення. При вирішенні даної справи судом першої інстанції правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374-375, 381- 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06 лютого 2018 року залишити без змін.

Повний текст постанови складено 04 червня 2018 року.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: