Справа № 147/430/16-ц
Провадження № 6/147/16/18
У Х В А Л А

іменем України

07.06.2018 року смт. Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Волошина І.А.,

за участю секретаря Чудак Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання головного державного виконавця Тростянецького РВДВС ГТУЮ у Вінницькій області Репенка О.С. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1,-

ВСТАНОВИВ:

Головний державний виконавець Тростянецького РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області ОСОБА_2 звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 Зазначив, що на виконанні у Тростянецькому РВДВС ГТУЮ у Вінницькій області перебуває виконавче провадження по виконанню виконавчого листа № 147/430/16-ц від 30.09.2016 року виданого Апеляційним судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості у розмірі 1542590,80 коп.

По вказаним виконавчим документам відкрито виконавче провадження та було надано боржнику строк для добровільного виконання. Однак боржником в добровільному порядку кошти не сплачено. При примусовому виконанні вказаного виконавчого документа державним виконавцем не було виявлено майна та коштів боржника, на які можна звернути стягнення. Крім того він відсутній за місцем реєстрації та фактичним місцем проживання.

Державний виконавець зазначив, що в разі виїзду боржника за межі України, виконання рішення може стати неможливим. Тому просив тимчасово обмежити ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України до виконання боржником зобовязань встановлених рішенням суду.

Сторони в судове засідання не з'явились, оскільки не повідомлялись про час та місце розгляду справи у відповідності до вимог ч. 4 ст.441 ЦПК України, що не є перешкодою для розгляду даного подання.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини, докази та відповідні правовідносини.

Згідно Закону України «Про виконавче провадження» визначено загальні умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до ст. 18 вказаного Закону, державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Згідно вимог п.19 ч.3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Норми ст. 441 ЦПК України передбачають, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Закон України «Про порядок виїзду і вїзду в Україну» в редакції від 01.10.2016 року, регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і вїзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розвязання спорів.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.6 цього ж Закону громадянин України може бути обмежений у праві виїзду з України, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням слід розуміти як будь-які навмисні, свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини.

Так, зокрема, відповідно до ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов'язаний: утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасно з'являтися за викликом державного виконавця; письмово повідомляти державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Згідно положень ч. 3 ст. 10 ЦК України, наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

Відповідно задоволення подання державного виконавця про обмеження боржника у праві виїзду за межі України можливе лише за умови доведення факту ухилення останнього від виконання зобов'язання.

З матеріалів подання встановлено, що у Тростянецькому РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області перебуває зведене виконавче провадження №56024478 по примусовому виконанню виконавчого листа №147/430/16-ц від 30.09.2016 року Апеляційного суду Вінницької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості у розмірі 1542590,80 коп.

Суд звертає увагу, що норма ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду і вїзду в Україну громадян України» чітко повязана з наявністю закордонного паспорту, при цьому головний державний виконавець Репенко О.С., не надав суду доказів того, що боржник, ОСОБА_1 має закордонний паспорт або звернувся до відповідних органів про одержання закордонного паспорту, що обєктивно свідчило б про намір боржника залишити межі України.

З матеріалів подання вбачається, що державним виконавцем проведено ряд виконавчих дій з метою примусового виконання рішення, однак на день внесення подання у боржника існує заборгованість перед стягувачем.

Зазначена обставина на думку державного виконавця є наслідком ухилення боржника від виконання рішення.

Разом з цим, конкретні дії, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення, вчинені боржником з метою ухилитись від виконання рішення суду в поданні державного виконавця не вказані.

Матеріали подання не містять достатніх даних, на підставі яких суд міг би зробити висновок про вчинення боржником умисних дій чи бездіяльності спрямованих на ухилення від виконання рішення суду.

В той же час юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду передбачені саме за ухилення від виконання зобов'язань, а не за наявність факту їх невиконання. Саме по собі невиконання боржником самостійно зобов'язань не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

В момент звернення до суду з поданням, факт ухилення боржника від виконання зобов'язань повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

При цьому всупереч вимогам ЦПК України зазначені обставини державним виконавцем не доведені.

Водночас статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом (ст. 313 ЦК України).

З огляду на наведене, враховуючи, що законних підстав для обмеження права ОСОБА_1 на свободу пересування, гарантованого Конституцією України, під час розгляду справи не встановлено, суд приходить до висновку, що у задоволенні подання головного державного виконавця має бути відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. 33 Конституції України, ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду і вїзду в Україну», ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 441 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні подання головного державного виконавця Тростянецького РВДВС ГТУЮ у Вінницькій області Репенка О.С. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Вінницької області на протязі пятнадцяти днів.

Суддя