Справа № 308/3392/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2018 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді Монич О.В.

при секретарі Пассер М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням та знання з реєстраційного обліку, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням та знання з реєстраційного обліку, який мотивує тим, що ОСОБА_1 є власницею житлового будинку в порядку спадкування, що знаходиться за адресою с. Пацканьово, 10, Ужгородського району. Крім неї у вказаному будинку є зареєстрований її чоловік ОСОБА_2, який фактично не проживає в ньому з 2010 року, не бере участі в його утриманні.

Реєстрація відповідача у вказаному будинку порушує право позивача на вільне володіння, користування та розпорядження належним позивачу нерухомим майном, сплати нею додаткових комунальних послуг.

Просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком № 10 в с. Пацканьово Ужгородського району та примусово зняти його з реєстраційного обліку в даному будинку.

Позивач в судове засідання не зявилася, позивач та її представник надали суду заяву відповідно до якої позовні вимоги підтримують повністю, просять їх задовольнити та розглянути справу у їх відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився повтоно, будучи належним чином повідомлени про дату час і місце розгляду справи.

Через неявку в судове засідання всіх учасників справи судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власницею житлового будинку в порядку спадкування, що знаходиться за адресою с. Пацканьово, 10, Ужгородського району, що підтверджується рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 21.03.2007 р., яким за ОСОБА_1 визнано право власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою с. Пацканьово, 10, Ужгородського району та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданого Ужгородським районним державним підприємством технічної інвентаризації за № 14612095

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії І-ФМ № 032039 від 23.08.2007 р. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали шлюб. Після укладення шлюбу ОСОБА_3 змінила прізвище з «Ханас» на «Русин».

Як вбачається з довідки виданої сільським головою Пацканівської сільської ради ОСОБА_4 від 23.02.2017 р. за № 188 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 не проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 з 2010 року і його місце проживання не відоме.

За положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення будь-яких порушень його прав та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 346 ЦК право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 ЖК України).

Доказів на спростування фактів щодо тривалого не проживання за вказаною адресою відповідач не надав, так само не надав доказів на підтвердження того факту, що залишив будинок і тривалий час був відсутній в ньому з поважних причин. Тому підстав, за якими б за відповідачем зберігалось право користування жилим приміщенням, в судовому засіданні не встановлено.

За приписами ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи.

Як зазначено у п. 34, 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що позов у цій частині є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення.

Що стосується позовної вимоги про примусове зняття з реєстрації відповідача, то така вимога не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» підставою для зняття з реєстрації місця проживання є судове рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, якого на час звернення позивача до суду ще не було, а відтак позивач не звертався із відповідним рішенням суду до відповідного державного органу із заявою про зняття відповідача з реєстрації і не отримував відмову у проведенні таких дій, свідчить про відсутність предмету спору в цій частині.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК Україниу разі задоволення позову, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 76,81,141,258,265,354 ЦПК України, ст. 41 Конституції України, ст. ст. 16, 386, 391, 405ЦК України,ст. ст. 72 ЖК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням та знання з реєстраційного обліку задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком № 10 в с. Пацканьово Ужгородського району.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суду Закарпатської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_5