Справа № 640/9742/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" червня 2018 р. Київський районний суд м. Харкова в складі: головуючого судді Губської Я.В., при секретарі Балан Т.А., розглянувши у судовому засіданні подання державного виконавця Київського ВДВС м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Ярошенка В.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2,-

ВСТАНОВИВ:

01.06.2018 року державний виконавець Київського ВДВС м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Ярошенко В.В. звернувся до суду з поданням, погодженим з начальником Київського ВДВС м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Хаблова В.М. про обмеження права виїзду ОСОБА_2 за межі України до виконання ним своїх зобов'язань. Посилається на те, що на виконанні у Київському відділі державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області знаходиться перебуває виконавче провадження № 18518608 по виконанню виконавчого листа № 1-417, виданий Балаклійським районним судом м. Харкова 28.12.2006 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 суми в розмірі 1358,66 грн., на виконання якого 17.07.2007 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження та надано строк для самостійного виконання до 24.01.2007, однак рішення суду до теперішнього часу боржником не виконано. В якості забезпечення виконання рішення суду державним виконавцем було накладено арешт на все майно ОСОБА_2, 19.12.2017 та 27.12.2017 державним виконавцем було здійснено виїзд за місцем реєстрації боржника, в результаті якого було встановлено, що за вказаною адресою боржник ОСОБА_2 не має майна, на яке можливо звернути стягнення за виконавчим документом. За інформацією установ, що реєструють право власності на майно, за боржником не зареєстровано право власності на об'єкти нерухомого майна. За даними Регіонального сервісного центру в Харківській області МВС України за боржником зареєстровано право власності на транспортні засоби марки ГАЗ 3302, р.н. НОМЕР_1, ИЖ 21251, р.н. НОМЕР_2, щодо якого постановою державного виконавця від 20.07.2017 року оголошено розшук органами внутрішніх справ. За даними Управління Пенсійного фонду України щодо боржника наявні відомості стосовно місця роботи боржника - ТОВ «Транс-таун».

Суд, дослідивши подання, що підлягає розгляду негайно, відповідно до вимог ст.441-1 ЦПК України, приходить до наступного.

На виконанні у Київського ВДВС м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області знаходиться виконавчий лист № 1-417, виданий Балаклійським районним судом м. Харкова 28.12.2006 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 суми в розмірі 1358,66 грн.

Звертаючись з поданням до суду державний виконавець посилається на те, що боржником рішення суду в повному обсязі не виконане, а невиконання зобов'язання є підставою для обмеження у праві виїзду за межі України.

Відповідно до вимог ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Вимогами п. 19 ст. 18 вищезазначеного Закону передбачено, що у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ч. 5 ст 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч.3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

«Ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. Це є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, викладених у Листі від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України», ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Проте особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України щодо змагальності, наявність вини та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання».

Крім того, відповідно до ч.ч. 2,4,5 ст.95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

В порушення вищенаведеного, додані до подання копії письмових доказів заявником не засвідчені належним чином та не зазначено про наявність у виконавця або іншої особи оригіналу письмового доказу.

Згідно положень ст.441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Статтею 33 Конституції України регламентовано, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і порядок розв'язання спорів у цій сфері встановлений Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України».

Відповідно до ч. 1 ст.1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в'їхати в Україну.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) - до виконання зобов'язань.

За ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод ратифікованою законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 р., який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобіганню злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до Конституції України обмеження пересування громадянину є одним з найсуворішим заходом впливу на особу, що умисно ухиляється від виконання судового рішення.

Для вирішення питання про обмеження у праві виїзду за межі України боржника згідно до вказаних норм законів необхідними елементами є не тільки наявність у нього невиконаного зобов'язання, а також доведеність факту свідомого ухилення від виконання такого зобов'язання.

У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Наявність умислу (чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково) та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні достатні докази на підтвердження умисного ухилення боржника від виконання судового рішення.

Суду не наведено в поданні переконливих підстав на даний час щодо умисного ухилення боржника ОСОБА_2 від виконання судового рішення та необхідності застосування до нього обмеження у праві на виїзд за межі України. Так, до подання не надано відомостей щодо результатів виконання Постанови звернення стягнення на заробітну плату боржника від 22.12.2017, а також жодних доказів щодо виконання Постанови про розшук майна боржника.

За таких обставин, суд вважає, що подання не підлягає задоволенню, оскільки не доведено про доцільність застосування до боржника заходу впливу у вигляді тимчасового обмеження виїзду за межі України та умисного ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 33, 124, 129 Конституції України, ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ст.18, 28 Закону України «Про виконавче провадження», ст.1, 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», ст..12, 81, 263, 441 ЦПК України, суд,

Ухвалив:

В задоволенні подання державного виконавця Київського ВДВС м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Ярошенка В.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 про - відмовити.

Роз'яснити державному виконавцю, що він не позбавлений права в процесі виконавчого провадження на повторне звернення до суду зі спірного питання у випадку вжиття передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо встановлення факту ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду, та наміру боржника вибути за межі України з метою ухилення від виконання рішення суду.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно п.п.15.5 п.15 ч.1 Розділу ХІII «Перехідні положення» ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя