АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ справи:761/9942/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3463/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Рибак М.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2018 року Апеляційний суд м. Києва в складі колегії суддів:

головуючий - Немировська О.В.,

судді - Чобіток А.О., Соколова В.В.

при секретарі - Шепель К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», треті особи: Кредитна спілка «Володар», Товариство з обмеженою відповідальністю «Квадрига», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Журавльова Лариса Миколаївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Краковецька АллаМиколаївна, про визнання правочинів недійсними,

за апеляційними скаргами представника ОСОБА_4 - ОСОБА_8 та представника ОСОБА_3 - ОСОБА_9 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 січня 2018 року

встановив:

у квітні 2015 р. ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати недійсними правочини: Договір про відступлення права вимоги, укладений 28 вересня 2012 р. між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_5 за Договором іпотеки, укладеним 24 жовтня 2006 р. між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_4, Договір про відступлення права вимоги, укладений 17 жовтня 2012 р. між ОСОБА_4 та ПАТ «ОТП Банк» за Договором іпотеки, укладеним 24 жовтня 2006 р. між ОСОБА_4 та АКБ «Райффайзенбанк Україна», Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений 11 квітня 2013 р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30 січня 2018 року позов було задоволено частково - визнано недійсним Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений 11 квітня 2013 р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_10, та відмовлено у задоволенні інших позовних вимог.

Не погоджуючись із вказаним рішенням в частині відмови у задоволенні вимог, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати в цій частині та прийняти нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права.

Представник ОСОБА_4 - ОСОБА_8 також подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

В ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» закріплено, що у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті &q?я ;Голос України&q?ня; повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду. Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій та статус суддів», апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

В судове засіданні в суді апеляційної інстанції відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5, представник ПАТ «ОТП Банк» та треті особи повторно не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені та час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомили. Представник ОСОБА_4 - ОСОБА_8 вдруге не з'явився в судове засідання та подав клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на те, що він буде о 15 год. 00 хв. перебувати в іншому судовому засіданні в Подільському районному суді в м. Києві. Колегія суддів вважає вказану причину неявки неповажною, оскільки дане судове засідання призначено на 12 год. 30 хв.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представників ОСОБА_3 - ОСОБА_9 та ОСОБА_11, які підтримали апеляційну скаргу ОСОБА_9 та заперечували проти задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_4 - ОСОБА_8, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_12 - ОСОБА_9 та апеляційна скарга представника ОСОБА_4 - ОСОБА_8 не підлягають задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказувала, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 з 16.12.1995, який був розірваний за рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23 листопада 2010 р. (а/с 17 т. 1). В період шлюбу 11 грудня 2003 р. ними було придбано АДРЕСА_1 та машино-місце в паркінгу в тому ж будинку. В 2015 р. вона дізналась, що квартира вибула зі складу спільного майна подружжя, оскільки 11 квітня 2013 р. ОСОБА_4 відчужив вказану квартиру на користь ОСОБА_5 без її згоди, оскільки вона має право на частку у вказаній квартирі, квартира є предметом спору в справі про поділ майна подружжя, в квартирі мешкають діти, квартира перебувала під арештом, вказаний договір має ознаки фіктивності та був направлений на порушення її законних прав, технічна документація на квартиру не відповідає дійсності, оскільки в 2003 р. було здійснено перепланування квартири. В зв'язку з цим вона просила визнати недійсними правочини: Договір про відступлення права вимоги, укладений 28 вересня 2012 р. між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_5 за Договором іпотеки, укладеним 24 жовтня 2006 р. між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_4, Договір про відступлення права вимоги, укладений 17 жовтня 2012 р. між ОСОБА_4 та ПАТ «ОТП Банк» за Договором іпотеки, укладеним 24 жовтня 2006 р. між ОСОБА_4 та АКБ «Райффайзенбанк Україна», Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений 11 квітня 2013 р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30 січня 2018 р. було задоволено позов частково - визнано недійсним Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений 11 квітня 2013 р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, та відмовлено у задоволенні інших позовних вимог.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того що, при укладенні договору від 11.04.2013 ОСОБА_5 та ОСОБА_4 діяли недобросовісно, оскільки знали, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності. Разом з тим, суд дійшов висновку, що договори про відступлення прав вимоги за кредитним договором та договором іпотеки станом на день їх укладення відповідали вимогам закону і підстав для визнання їх недійсними немає.

Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим та відповідає встановленим по справі обставинам.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та посилався на положення Закону України «Про іпотеку», ст. 65, 73 СК України, ст. 3, 11, 202, 203, 215, 512, 513, 516 ЦК України.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що 19 вересня 2003 р. було укладено договір купівлі-продажу, за яким ОСОБА_13 продав, а ОСОБА_4 придбав АДРЕСА_1.

24 жовтня 2006 р. між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_4 було укладено Кредитний договір №ML-002-726/2006, згідно якого ним було отримано кредит в сумі 155 000 євро на строк до 06 жовтня 2012 р. На забезпечення виконання цього зобов'язання між тими ж сторонами того ж дня було укладено Договір іпотеки №PCL-002/726/2006, предметом якого є АДРЕСА_1. В п. 5.1. договору вказується, що предмет іпотеки є спільною власністю подружжя, оскільки набутий іпотекодавцем в період шлюбу. Заява дружини - ОСОБА_3 на згоду на укладення цього договору, доведена до відома іпотекодержателя. Договір був посвідчений приватним нотаріусом КМНО Краковецькою А.М.

28 вересня 2012 р. між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_5 було укладено Договір про відступлення права вимоги за Кредитним договором №ML-002-726/2006 від 24 жовтня 2006 р.

17 жовтня 2012 р. між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_5 було укладено Договір про відступлення права вимога за Договором іпотеки №PCL-002/726/2006 від 24 жовтня 2006 р., який був посвідчений приватним нотаріусом КМНО Рвач Ж.В.

11 квітня 2013 р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який був посвідчений приватним нотаріусом КМНО Журавльовою Л.М.

Доводи, що викладені в апеляційній скарзі представника ОСОБА_3 - ОСОБА_9, висновків суду першої інстанції в частині відмови у визнанні недійсними Договорів про відступлення права вимоги за Кредитним договором та Договором іпотеки, укладені 28 вересня 2012 р. та 17 жовтня 2012 р. не спростовують, всі були предметом перевірки суду першої інстанції та отримали належну правову оцінку.

При укладенні Договору про відступлення права вимоги за Кредитним договором 28 вересня 2012 р. первісний кредитор - ПАТ «ОТП Банк» передав новому кредитору - ОСОБА_5 право вимоги виконання боржником - ОСОБА_4 боргових зобов'язань за Кредитним договором в сумі 9 727, 18 Євро.

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Такий договір має вчинятися у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ст. 513 ЦК України). Вимоги щодо порядку заміни кредитора у зобов'язанні врегульовано в ст. 516 ЦК України, в якій зазначено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

В даному випадку, Договори щодо відступлення права вимоги за Кредитним договором та Договором іпотеки були укладені в той самій формі, що і Кредитний договір та Договір іпотеки.

Отримання згоди від ОСОБА_3 при укладенні вказаних договорів законом не вимагається, оскільки така зміна кредитора у зобов'язаннях не впливає будь-яким чином на права та обов'язки ОСОБА_3, як співвласника квартири, переданої в іпотеку і первісний кредитор не повинен був повідомляти її про заміну кредитора. За ст. 515 ЦК України заміна кредитора не допускається у зобов'язаннях, нерозривно пов'язаних з особою кредитора, зокрема у зобов'язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. В даних договорах про відступлення права вимоги було зазначено про обов'язок первісного кредитора та первісного іпотекодержателя повідомити про боржника/заставодавця про відступлення права вимоги. В ст. 24 Закону України «Про іпотеку», яка регулює відступлення прав за іпотечним договором, закріплено, що іпотекодержатель зобов'язаний письмово у п'ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов'язанням.

Факт проживання та реєстрації в квартирі, яка є предметом іпотеки неповнолітніх дітей ОСОБА_3 також не обмежує права первісного кредитора та іпотекодержателя на укладення договорів про відступлення права вимоги.

Також не може бути підставою для визнання недійсним Договору про відступлення права вимоги від 17 жовтня 2012 р. посвідчення іншим нотаріусом - Рвач Ж.В., а не нотаріусом, який посвідчував Договір іпотеки - Краковецькою А.М.

Посилання апелянта на не співмірність заборгованості по Кредитному договору - 9 727, 18 Євро вартості квартири, переданої в іпотеку, також не може бути підставою для визнання Договорів відступлення прав вимоги недійсними та повинна перевірятись лише при вирішенні питання про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Також є безпідставним посилання апелянта на наявність арешту вказаної квартири, який було накладено ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 08 квітня 2013 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, оскільки такий захід забезпечення позову станом на 2012 р. не існував.

Доводи на відсутність прав у ОСОБА_5, як фізичної особи - нового кредитора та нового іпотекодержателя, на здійснення підприємницької діяльності та індивідуальної ліцензії на здійснення валютних операцій, також не можуть бути підставою для визнання вказаних договорів відступлення права вимоги недійсними, оскільки при такій заміні кредитора новий кредитор не стає надавачем фінансових послуг, а набуває лише право вимоги за договором.

Помилка в зазначенні дати укладення Кредитного договору №№ML-002-726/2006 від 24 жовтня 2006 р. (14 жовтня 2006 р.) в тексті Договору про відступлення права вимоги за Кредитним договором від 28 вересня 2012 р. також не може бути підставою для визнання його недійсним, оскільки в назві Договору правильно зазначено його дату та наведено по тексту договору його номер.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі представника ОСОБА_4- ОСОБА_8 також висновків суду першої інстанції в частині визнання недійсним Договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 11 квітня 2013 р. не спростовують, всі були предметом перевірки суду першої інстанції та отримали належну правову оцінку.

Крім того, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09 листопада 2017 р. було задоволено позов ОСОБА_3 та визнано незаконними дії приватного нотаріуса КМНО Журавльової Л.М. щодо посвідчення Договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 11 квітня 2013 р., укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Вказане рішення було залишено без змін постановою Апеляційного суду м. Києва від 06 березня 2018 р.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено їх доказами, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційних скаргах, висновків суду не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись стст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційні скарги представника ОСОБА_4 - ОСОБА_8 та представника ОСОБА_3 - ОСОБА_9 залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 січня 2018 р. - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 05 червня 2018 року.

Головуючий

Судді