Постанова

Іменем України

30 травня 2018 року

м. Київ

справа №357/7149/16-ц

провадження №61-23056св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя - доповідач),

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Київобленерго»,

представники позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

представники відповідача - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргупублічного акціонерного товариства «Київобленерго» на ухвалу апеляційного суду Київської області від 14 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Кулішенка Ю. М., Сушко Л. П., Кашперської Т. Ц.,

ВСТАНОВИВ :

У червні 2016 року публічне акціонерне товариство «Київобленерго» (далі - ПАТ «Київобленерго») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_5, в якому просило стягнути з останнього борг за спожиту електроенергію в сумі 5 623,38 грн та судові витрати по справі в розмірі 1378 грн.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_5 є споживачем електричної енергії, але всупереч умовам укладеного між ним та ПАТ «Київобленерго» договору від 01 червня 2004 року не сплачує в повному обсязі плату за надані позивачем послуги.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 вересня 2016 року, у зв'язку зі смертю відповідача ОСОБА_5 та прийняття спадщини після його смерті було замінено первісного відповідача на належного - ОСОБА_3.

У вересні 2016 року ПАТ «Київобенерго» збільшило розмір позовних вимог та просило стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за використану електроенергію у розмірі 5 623,38 грн та судовий збір у розмірі 1 378 грн.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 вересня 2016 року у складі судді Кошель Б. І., у задоволенні позову ПАТ «Київобленерго» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що борг за спожиту електроенергію виник після смерті відповідача ОСОБА_5 і до складу спадщини не увійшов. ОСОБА_3 не прийняла зобов'язання по сплаті боргу, у зв'язку із чим підстави для задоволення позову відсутні.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 14 грудня 2016 року рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 вересня 2016 року скасовано, провадження у справі закрито.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що ПАТ «Київобленерго» пред'явив вимоги до ОСОБА_5, який вже на час постановлення ухвали про відкриття провадження у справі помер. При цьому суд першої інстанції не звернув увагу на те, що чинним законодавством України не передбачено можливості пред'явлення позову до особи, яка на час звернення до суду померла та правоздатність якої відповідно до вимог частини четвертої статті 25 ЦК Україниприпинилася.

У порушення норм процесуального права місцевий суд ухвалою від 02 вересня 2016 року вирішив питання щодо заміни померлого відповідача на його правонаступників, при тому, що повинен був керуватися положеннями пункту 1 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року та закрити провадження у справі, у зв'язку з тим, що вона не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Роз'яснено позивачу право звернутися з відповідним позовом до спадкоємців померлого боржника в порядку, передбаченому Цивільним кодексом України.

У касаційній скарзі, поданій у січні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

ПАТ «Київобленерго», не погоджуючись з ухвалою апеляційного суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постановлену ним ухвалу про закриття провадження у справі та з передачею справи на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідно до частини п'ятої статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини, відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України, є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Всупереч пункту 1 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ОСОБА_3, після смерті ОСОБА_5, лише 31 серпня 2016 року уклала з позивачем договір про користування електричною енергією через свого представника. До цього часу, заявник надавав можливість користування електроенергією відповідно до статті 714 ЦК України.

Будинок АДРЕСА_1 належить відповідачу з 06 листопада 2011 року.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки обставинам справи та не звернув уваги, що заборгованість за використану електроенергію виникла вже після смерті ОСОБА_5, в період з 01 жовтня 2014 року по 05 серпня 2016 року, а об'єкт, до якого здійснювалося енергопостачання належав саме відповідачу. Тобто спірна заборгованість не була предметом спадщини, та до її складу не входила. Це заборгованість, яка не оплачена саме відповідачем ОСОБА_3

У силу наданих ЦПК України повноважень, апеляційний суд міг усунути допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального та процесуального права, проте, не врахував наведеного, не встановив фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, не перевірив доводів апеляційної скарги, безпідставно закрив провадження по даній справі.

Апеляційний суд не врахував, що позивач пред'явив позов до особи, яка мала з ним договірні відносини. Про факт смерті користувача електроенергією не було відомо. Судом не встановлено факту смерті ні при відмові у видачі судового наказу, ні при відкритті провадження в позовному провадженні.

Обставини, які вказували на те, що заборгованість виникла в період, коли власником була інша особа, а контрагент по договору помер в ІНФОРМАЦІЯ_1, стали відомі вже після відкриття провадження по справі.

У зв'язку із чим, суд першої інстанції обґрунтовано замінив відповідача на належного та продовжив розгляд справи. Замінений відповідач по справі є належним, вказана особа не є померлою і закриття провадження суперечить вимогам статті 205 ЦПК України.

Інші учасники судового процесу не скористалися своїм правом на подання до суду відзиву на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до Верховного Суду не направили.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 вересня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення

змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року дана справа надійшла до Верховного Суду.

За змістом частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що 01 червня 2004 року між позивачем та ОСОБА_5 укладено договір про енергопостачання квартири АДРЕСА_1.

У період з 01 жовтня 2014 року по 31 серпня 2016 року оплата за спожиту електроенергію не проводилась, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 5 623,38 грн.

Відповідно до статей 28-30 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, стороною у цивільному процесі може бути правосуб'єктна особа.

Статтею 205 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, визначено підстави закриття провадження у справі, зокрема якщо спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт перший частини першої статті 205 ЦПК України).

У силу положень статті 37 ЦК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

У ході судового розгляду судом першої інстанції установлено, що

ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідач ОСОБА_5 помер.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 червня 2016 року первісного відповідача ОСОБА_5 замінено на належного відповідача ОСОБА_3

У вересні 2016 року ПАТ «Київобенерго» збільшило розмір позовних вимог та просило стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за використану електроенергію у розмірі 5 623,38 грн та судовий збір у розмірі 1 378 грн.

Суд першої інстанції, встановивши, що ОСОБА_5 вибув із судового розгляду у зв'язку із смертю, прийняв до розгляду та вирішив позовні вимоги до його правонаступника - ОСОБА_3, залучивши її у якості належного відповідача, фактично визнав матеріальне та процесуальне правонаступництво залученого відповідача.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції про відмову у позові та закриваючи провадження у справі у зв'язку зі смертю відповідача, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що за клопотанням позивача судом першої інстанції ухвалою від 02 вересня 2016 року було замінено первісного відповідача - ОСОБА_5 на належного - ОСОБА_3, в подальшому позивачем подано заяву про збільшення розміру позовних вимог та пред'явлено їх саме до ОСОБА_3, у зв'язку із чим, справа була розглянута судом по суті позовних вимог до нового відповідача. При цьому, новий відповідач ОСОБА_3, брала участь у судових засіданнях через представника, який надавав пояснення та заперечення.

З урахуванням наведеного, закриття апеляційним судом провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року не відповідає нормам процесуального права, оскільки за умов заміни відповідача належним відповідачем, прийняття судом уточнених та збільшених позовних вимог суд повинен був розглянути спір по суті заявлених вимог до нового відповідача, в тому числі і апеляційний суд мав перевірити по суті доводи апеляційної скарги позивача щодо незаконності і необґрунтованості рішення суду першої інстанції.

У силу положень статті 400 ЦПК України касаційний суд позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, та давати оцінку доказам, які судами не досліджено, а відтак, не має можливості вирішити спір по суті за результатами касаційного перегляду.

За таких обставин, постановлена апеляційним судом ухвала про закриття провадження у справі не може вважатися законною і обґрунтованою, у зв'язку із чим, відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України її слід скасувати з направленням справи до апеляційного суду для продовження розгляду.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Київобленерго» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Київської області від 14 грудня 2016 року скасувати.

Справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

І. М. Фаловська