АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2018 року

Справа 752/20124/16-ц

провадження № 22-ц/796/3451/2018

Апеляційний суд м. Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

Головуючого судді - Музичко С.Г.,

Суддів - Кулікової С.В., Махлай Л.Д.,

при секретарі - Юрчуку С.В.,

особи, які беруть участь у справі:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15 лютого 2018 року (суддя Чередніченко Н.П.) в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріального збитку та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріального збитку та моральної шкоди, в якому просив стягнути з відповідача на його користь збитки, завдані дорожньо-транспортною пригодою, у розмірі 13 533,82 грн., витрати на проведення автотехнічного та авто - товарознавчих досліджень у розмірі 6 200,00 грн., витрати на придбання медикаментів у розмірі 2 319,33 грн., моральну шкоду у розмірі 30 000,00 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 15 лютого 2018 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріального збитку та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 13 533,82 грн., витрат на проведення автотехнічного та автотоварознавчого досліджень у розмірі 6 200,00 грн., а всього 19 733,82 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 3 000,00 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі представник відповідача просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант». Матеріали справи не містять відомостей щодо припинення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 13 квітня 2016 року, а те, що оригінал бланку договору був зданий як зіпсований не свідчить про його припинення. Таким чином, відповідач має право на відшкодування страховою компанією суми страхового відшкодування в межах ліміту страхової суми, яка повністю покриває збитки позивача, завдані внаслідок ДТП. Разом з цим, не підлягає відшкодуванню відповідачем позивачу різниця між фактичним розміром шкоди та регламентованою виплатою МТСБУ.

Також посилається на те, що суд першої інстанції неправомірно дійшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат за проведення автотехнічного та автотоварознавчого досліджень, оскільки такий обов'язок покладається на страховика.

Зазначає, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження завдання йому моральних страждань.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

В судовому засіданні позивач та його представник проти задоволення апеляційної скарги заперечували, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України від 02 червня 2016 року №1402- VІІІ &qu2 ;Про судоустрій і статус суддів&quan; у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць) , та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовну заяву частково, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач є винним у вчиненні ДТП, цивільно-правова відповідальність якого не застрахована, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичною шкодою, завданою позивачу, та регламентованою виплатою МТСБУ.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 14.04.2016 року, о 08 год. 00 хв., на перехресті вул. Столичне шосе - вул. Любомирська, в місті Києві, сталась дорожньо-транспортна пригода за участю трактора «JCB», д.н.з. НОМЕР_1, який знаходився під керуванням відповідача ОСОБА_2 та автомобіля «ЗАЗ», д.н.з. НОМЕР_2, який знаходився під керуванням та належить на праві власності позивачу ОСОБА_1

Під час розгляду Голосіївським районним судом міста Києва матеріалів справи про адміністративне правопорушення, відповідач своєї вини в порушенні ПДР України не визнав.

За кошти позивача було проведено автотехнічне дослідження за фактом зіткнення трактора (екскаватора-навантажувача) «JCB 3CX», д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням водія відповідача та автомобіля «ЗАЗFORZA», д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням позивача.

Відповідно до прибуткового касового ордера № 7 від 23.06.2016 року, за виконання такого дослідження позивач поніс витрати в розмірі 4 000,00 гривень.

01.08.2016 року постановою Голосіївського районного суду міста Києва, відповідача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження у справі закрито.

25.08.2016 року постановою Апеляційного суду міста Києва апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 в інтересах відповідача залишено без задоволення, постанову суду першої інстанції без змін.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу завдано матеріальних збитків.

13.05.2016 року позивач звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «Експертна компанія «Укравтоекспертиза-Стандарт» із заявою про визначення матеріального збитку автомобіля.

Відповідно до прибуткового касового ордера № 130 від 19.05.2016 року, за виконання дослідження позивач поніс витрати в розмірі 1 000,00 гривень.

Відповідно до Звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «ЗАЗ», д.н.з. НОМЕР_2, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди № С 16-179 від 19.05.2016 року, ринкова вартість автомобіля складає: 113547 (сто тринадцять тисяч п'ятсот сорок сім) гривень, 72 копійки, вартість відновлювального ремонту складає: 120231 (сто двадцять тисяч двісті тридцять одна) гривня, 66 копійок. Вартість матеріального збитку складає: 113547 (сто тринадцять тисяч п'ятсот сорок сім) гривень, 72 копійки.

Звітом про оцінку транспортного засобу «ЗАЗ», д.н.з. НОМЕР_2, № С 16-374 від 31.10.2016 року, встановлено, що ринкова вартість пошкодженого автомобіля складає: 21300,00.

Різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди становить 92247,72 гривень.

За виконання дослідження про визначення ринкової вартості пошкодженого автомобіля «ЗАЗ», д.н.з. НОМЕР_2, позивач поніс витрати в розмірі: 1 200 (одна тисяча двісті) гривень, 00 копійок, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 65 від 27.10.2016 року.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки ( зокрема, діяльність щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом - ч. 2 ст.1187 ЦК

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

За змістом Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому, договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд і не може бути примушена до дій вчинення яких не є обов'язковим для неї ( ст. 12, ст. 14 ЦК України)

Відповідно до ст. 511 ЦК зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи право щодо боржника та ( або ) кредитора.

Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатись цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

У відповідь на звернення ОСОБА_1 про виплату страхового відшкодування ТДВ «СК «Альфа-гарант» листом № 12/2181 від 30.05.2016 року повідомило останнього про те, що цивільно-правова відповідальність відповідача не застрахована за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Оригінал та копія бланку договору страхування № АЕ/7717805 був повернутий до ТДВ СК «Альфа - гарант» як зіпсований і зберігається в приміщенні страхової компанії. Також згідно з витягом з Централізованої бази даних Моторно транспортного (страхового) бюро України бланк договору страхування № АЕ/7717805 значиться як невикористаний. У зв'язку з цим ТДВ СК «Альфа-Гарант» відмовило у виплаті страхового відшкодування через настання дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 14.04.2016 року. (а.с.142)

У матеріалах справи наявна копія полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/7717805 (а.с.128). У повідомленні ОСОБА_2 до ТДВ Страхова компанія «Альфа - Гарант» про дорожньо-транспортну пригоду від 14.04.2016 року зазначено про надання копії полісу, який знятий з оригіналу співробітником ТДВ СК «Альфа - Гарант» ( а.с.129).

Відповідачем не надано до суду оригіналу полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно з ч.6 ст. 95 ЦПК України якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

З урахуванням того, що оригінал та копія бланку договору страхування № АЕ/7717805 був повернутий до ТДВ СК «Альфа - гарант» як зіпсований і зберігається в приміщенні страхової компанії, а згідно з витягом з Централізованої бази даних Моторно транспортного (страхового) бюро України бланк договору страхування № АЕ/7717805 значиться як невикористаний, оригінал полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не надано, такий доказ як копія бланку договору страхування № АЕ/7717805 не береться судом до уваги.

Положеннями ст.41.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

12.07.2016 року позивач подав до МТСБУ повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та заяву про виплату страхового відшкодування.

Відповідно до платіжного доручення № 7469рв від 04.10.2016 року, МТСБУ здійснило відшкодування матеріального збитку позивачу в розмірі 78713,90 гривень.

Згідно з розрахунком матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, різниця між фактичним розміром шкоди та регламентованою виплатою МТСБУ становить 13 533,82 грн. ( 113 547,72 грн. вартість матеріального збитку, завданого позивачу внаслідок ДТП - 21 300,00 вартість автомобіля після ДТП - 78 713,90 грн. регламентна виплата МТСБУ).

Таким чином, висновок суду першої інстанції, щодо обов'язку відповідача відшкодувати позивачу різницю між фактичним розміром шкоди та регламентною виплатою МТСБУ є правомірним та відповідає наявним в матеріалах справи доказам в межах заявлених вимог. При цьому, посилання суду на положення ст. 1194 ЦК України є помилковим, оскільки норми цієї статті застосовуються до осіб, які застрахували свою цивільно-правову відповідальність.

Необгрунтованим є посилання представника апелянта на віднесення витрат за проведення автотехнічного та автотоварознавчого досліджень у розмірі 6 200,00 грн. за рахунок МТСБУ на підставі п.33.3 ст.33, п.34.2 ст. 34 Закону № 1961, виходячи з наступного .

Відповідно до ст. 34.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний направити свого представника (працівника,аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Положеннями ст. 34.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»передбачено, якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з'явився у визначений строк,потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

З матеріалів справи слідує, що позивач витрати за проведення автотехнічного та автотоварознавчого досліджень поніс самостійно, заздалегідь до звернення в МТСБУ про виплату страхового відшкодування. Для визначення причини настання страхового випадку та розміру збитків до МТСБУ не звертався, а тому відсутні підстави для застосування ст.34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Заявляючи вимоги про відшкодування моральної шкоди, позивач вказував, що внаслідок ДТП йому було заподіяно моральних страждань та тілесних ушкоджень.

Відповідно до ч. 2, 5 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізичних особа зазнала у зв'язку зі знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого, або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вони є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Оцінивши обставини справи та докази, надані позивачем у підтвердження завдання моральної шкоди, а саме внаслідок пошкодження його майна, суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про часткове задоволення вимог та стягнення з відповідача моральної шкоди, а саме у розмірі 3 000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги висновків суду в цій частині не спростовують.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо відшкодування витрат на придбання медикаментів в розмірі 2 319,33 грн. не оскаржено, а тому у відповідності до ч.1 ст.367 ЦПК України, рішення суду в цій частині апеляційним судом не переглядається.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що судом першої інстанції повно з'ясовані обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права та не допущено порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення спору по суті, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст виготовлено 05 червня 2018 року.

Головуючий

Судді