Справа № 357/765/17
У Х В А Л А

30 травня 2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Дубановська І. Д. ,

при секретарі Боженко Т. В.,

скаржник ОСОБА_1

представник скаржника ОСОБА_2

представник Білоцерківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Біла Церква скаргу ОСОБА_1 до Білоцерківського районного відділу державного виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області на бездіяльність державного виконавця,

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2018 року до суду надійшла скарга ОСОБА_1, в якій він просив: 1) визнати дії (бездіяльність) старшого державного виконавця Шульги М.Ю. Білоцерківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області неправомірними; 2) визнати протиправним та скасувати повідомлення від 19.04.2018 року № 5562 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання; 3) зобовязати Білоцерківський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.04.2018 року про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23.06.2017 року у справі 357/765/17-ц та його реального виконання; 4) стягнути судові витрати, стягнувши їх із Білоцерківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області.

В обгрунтування скарги зазначав, що в провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області перебувала цивільна справа за його позовом до Білоцерківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області та третьої особи Кредитна спілка «Профіт-Центр» про зняття арешту з майна, скасування заборони на відчуження майна. За результатами розгляду справи ухвалене рішення від 23.06.2017 року яким його позов задоволено повністю та яке набрало законної сили 11.12.2017 року. 17.01.2018 року державним виконавцем Білоцерківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області ОСОБА_4 розглянуто заяву представника стягувача ОСОБА_1 від 12.01.2018 року щодо відкриття виконавчого провадження та примусового виконання рішення від 23.06.2017 року. За результатами вказаної заяви від 12.01.2018 року, повідомленням за № 403 від 17.01.2018 року відмовлено у прийнятті виконавчого документу до розгляду, в звязку із тим, що стягувач не додав квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 % суми, що підлягає стягненню, а за рішенням немайнового характеру у розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника юридичної особи відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження від 02.06.2016 року № 1404-VII, який 05.10.2016 року набув чинності. Інших зауважень та вказівок державним виконавцем не було висловлено в тому числі і щодо того, що рішення не передбачає застосування заходів примусового його виконання. Ним було виконано вимоги викладені в повідомлені від 17.01.2018 року та 06.02.2018 року подано письмову заяву про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання рішення із доданням оригіналу квитанції № 66 від 06.02.2018 року. Станом на 27.04.2018 року авансовий внесок йому не повернено. В результаті розгляду повторної заяви від 0602.2018 року він отримав повідомлення від 12.02.2018 року № 1782 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, в звязку із тим, що виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішення. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21.03.2018 року визнано дії старшого державного виконавця державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області ОСОБА_5 неправомірними та зобовязано його повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.02.2018 року про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23.06.2017 року. Ухвала набрала законної сили 06.04.2018 року. Ним втретє 13.04.2018 року подано заяву про примусове виконання судового рішення в цивільній справі та відкриття виконавчого провадження, предявлено до виконання ухвалу від 21.03.2018 року, яка по суті залишена без задоволення та фактичного виконання. За результатами розгляду заяви від 13.04.2018 року державний виконавець Білоцерківського районного відділу державної виконавчої служби територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_6 у повідомленні № 5562 від 19.04.2018 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, у звязку із тим, що виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішення. Вважає таку відмову безпідставною та протиправною.

Білоцерківський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області вимоги скарги не визнав, посилаючись на те, що рішення суду, яке скаржник подав на виконання не є виконавчим документом, не передбачає заходів примусового виконання рішення, в звязку з чим дії державного виконавця є правомірними та арешт може бути знятий будь-яким іншим реєстратором.

По справі призначались судові засідання.

14.05.2018 року в призначене судове засідання зявились представник скаржника ОСОБА_2 та представник боржника ОСОБА_3 В звязку із відсутністю в останнього належним чином оформлених повноважень, судове засідання відкладене на іншу дату.

24.05.2018 року в призначене судове засідання зявились представник скаржника ОСОБА_2 та представник боржника ОСОБА_3

В ході судового засідання учасники справи надали пояснення та суд дослідив матеріали справи, після чого оголосив перерву, в звязку з необхідністю підготовки учасників справи до судових дебатів.

30.05.2018 року в судовому засіданні сторони виступили в судових дебатах та суд видалився до нарадчої кімнати.

В ході розгляду справи судом встановлено.

23.06.2017 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області розглянуто цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Білоцерківського районного відділу державної виконавчої служби, третя особа: кредитна спілка «Профіт Центр» про зняття арешту з майна, скасування заборони на відчуження.

За результатами розгляду зазначеної справи ухвалене рішення про задоволення позову та вирішено зняти арешт з майна, що належить ОСОБА_1, накладений постановою державного виконавця районного відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження № 3521 від 14.05.2011 року та вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна запис про обтяження нерухомого майна реєстраційний номер обтяження 11418392.

11.12.2017 року рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23.06.2017 року набрало законної сили.

Згідно повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 17.01.2018 року № 403 ОСОБА_1 повернуто виконавчий документ без прийняття до виконання, у звязку із несплатою авансового внеску.

06.02.2018 року скаржник повторно звернувся до Білоцерківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області із заявою про примусове виконання судового рішення та відкриття виконавчого провадження.

Згідно повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 12.02.2018 року № 1782 ОСОБА_1 повернуто виконавчий документ без прийняття до виконання, у звязку із тим, що виконання рішення не передбачає заходів примусового виконання рішення.

Скаржник оскаржив повідомлення від 12.02.2018 року № 1782 до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області.

21.03.2018 року судом постановлено ухвалу, якою визнано дії старшого державного виконавця Білоцерківського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області ОСОБА_5 неправомірними та зобовязано Білоцерківський районний відділ державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.02.2018 року про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23.06.2017 року у справі 357/765/17-ц.

19.04.2018 року за результатами розгляду заяви старшим державним виконавцем Білоцерківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_6 винесено повідомлення про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання, яке мотивоване тим, що виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішення.

Зазначені обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

В ході судових засідань представник скаржника підтримав свої вимоги, його позиція ґрунтувалась на тому, що рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23.06.2017 року підлягає примусовому виконанню, в силу п. 5 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідачем по вказаній справі був Білоцерківський районний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, який має виконати його без наявності виконавчого листа чи будь-якого іншого виконавчого документу. Вказаний обовязок випливає із практики Європейського Суду з прав людини та внутрішнього законодавства.

В свою чергу представник боржника заперечував проти задоволення скарги, оскільки вважає, що рішення суду не має зобовязального характеру, арешт може бути знятий будь-яким іншим реєстратором, а скаржник звернувся до них безпосередньо з рішенням суду, а не як того вимагає закон.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

В Конституції України закріплено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обовязковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (ст. 129-1 Конституції України).

Законом, що визначає порядок виконання рішень суду є Закон України «Про виконавче провадження».

Також, питання щодо виконання рішень суду в частині, що не суперечить Закону України «Про виконавче провадження» регулюються Інструкцією з організації примусового виконання рішень затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 року та рядом інших підзаконних актів.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: 1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; 1-1) судові накази; 2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; 3) виконавчих написів нотаріусів; 4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; 5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; 6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; 8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; 9) рішень (постанов) субєктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Проаналізувавши вказану норму, суд встановив, що дійсно в ній відсутній серед переліку виконавчих документів - рішення суду, яке виконуються на підставі виданих судом виконавчих листів.

Однак, згідно повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 19.04.2018 року, мотивом для відмови у прийнятті виконавчого документу до виконання, являється п. 7 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно п. 7 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його предявлення, якщо виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень.

Перелік заходів примусового виконання рішення визначений в ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження», ними зокрема є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, обєкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обовязку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, субєкта оціночної діяльності - субєкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у звязку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження).

Системний аналіз вказаних норм дає суду право на висновок про те, що в разі наявності рішення суду, яким знято арешт за майна боржника, державний виконавець зобовязаний винести про це постанову.

Тобто, зняття арешту за рішенням суду є одним із заходів примусового виконання рішення суду.

Отже, повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 19.04.2018 року на підставі п. 7 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» суперечить закону.

Інші доводи учасників справи судом не приймаються, оскільки у спірній постанові, відсутнє посилання на те, що скаржник звернувся до боржника із неналежним виконавчим документом, а твердження про те, що вправі звернутися до будь-якого державного реєстратора для зняття арешту, оскільки законом обовязок виконання рішень суду покладений на органи примусового виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Таким чином, за викладених обставин суд дійшов висновку, про задоволення скарги.

Згідно ч. 1 ст. 453 ЦПК України судові витрати, повязані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази понесених скаржником судових витрат.

За таких обставин, суд відмовляє в розподілі судових витрат на Білоцерківський районний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області.

Керуючись, ст.ст. 259-261, 352-354, 447-453 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати дії (бездіяльність) старшого державного виконавця Білоцерківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_6 неправомірними щодо винесення повідомлення від 19.04.2018 року № 5562.

Скасувати повідомлення від 19.04.2018 року № 5562 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Зобовязати Білоцерківський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.04.2018 року про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23.06.2017 року у справі 357/765/17-ц та його реального виконання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області шляхом звернення з апеляційною скаргою, у встановленому законом порядку, протягом пятнадцяти днів із дня її проголошення.

Ухвала складена в нарадчій кімнаті та проголошена 30.05.2018 року.

СуддяОСОБА_7