Справа № 758/5019/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2018 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Супрун Г. Б. ,

за участю секретаря судового засідання - Федоренко О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, приватний нотаріус Халявка Наталія Миколаївна, про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом, в якому з урахуванням неодноразового уточнення позовних вимог просив у відповідності до п. 21 попереднього договору від 15.07.2015 року стягнути з відповідача забезпечувальний платіж в розмірі 1 000,00 Євро (що за курсом НБУ станом на 18.04.2016 року складає 28 750,00 грн.) та суму штрафу в розмірі 1000,00 Євро, а також на підставі п.4 ч. 1 ст. 611 ЦК України матеріальну шкоду визначену у розмірі 3% від вартості майна, що становить 690,00 Євро (що еквівалентно 19 837,50 грн.). Свої вимоги мотивує тим, що 15.07.2015 року між сторонами укладено попередній договір, за умовами якого вони зобов"язались укласти договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 не пізніше 25.08.2015 року. В якості забезпечувального платежу до підписання договору позивач передав ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 27 000,00 грн., що в еквіваленті становить 1 000,00 Євро. На виконання умов договору позивачем 14.09.2015 року та 02.10.2015 року уповноваженому від імені відповідача представнику ОСОБА_3 передано грошові кошти в розмірі 1 000,00 Євро та 2 000,00 доларів США відповідно, про що свідчать наявні в матеріалах справи розписки. Проте, у зв'язку з невиконанням відповідачем умов попереднього договору, зокрема щодо підготування документів необхідних для підписання та нотаріального посвідчення основного договору, з вини відповідача сторонами договір купівлі-продажу укладено не було.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 уточнені вимоги підтримала, пояснила, що сам факт не укладення договору купівлі-продажу сторонами є підставою наявності вини відповідача, адже вона відмовилась від виконання істотних умов договору і в подальшому відчужила нерухоме майно на користь третіх осіб. З свого боку, позивачем виконувались умови попереднього договору щодо сплати грошових коштів за нерухоме майно шляхом їх надання ОСОБА_3 уповноваженому за довіреністю від 11.03.2015 року від імені відповідача.

Представник відповідача ОСОБА_6 просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Пояснив, що на виконання умов попереднього договору від 15.07.2015 року позивачем дійсно були передані ОСОБА_2 в якості забезпечувального платеж грошові кошти в розмірі 27 000,00 грн. Вказані обставини відповідачем не заперечуються. Попередньо до укладення основного договору відповідач зверталась до ОСОБА_1 із пропозицією погодження часу проведення нотаріальних дій 25.08.2015 року, але той відмовився від укладення договору та придбання житлового приміщення, пояснивши це виникненням фінансових труднощів та не бажанням понести додаткові нотаріальні витрати. Тобто, це свідчить про наявність вини з його боку. Позивач не вчинив жодних дій для укладення договору купівлі-продажу, не сплатив відповідачу залишок суми в розмірі 22 000 Євро за нерухоме майно. До матеріалів справи не надано будь-яких доказів, що станом на 25.08.2015 року він мав грошові кошти необхідні для сплати вартості об'єкта купівлі-продажу та направив відповідачу пропозицію про укладення основного договору або продовження терміну його укладення. Крім того, до укладення попереднього договору термін дії довіреності, виданої від імені відповідача, сплив 11.05.2015 року. Отже, ОСОБА_3 в момент передання коштів позивачем не був уповноважений на їх отримання, а тому надані розписки не можуть бути доказом у справі. Доводи про наявність вини відповідача ґрунтуються виключно на припущенням та не підтверджуються доказами. На підставі п. 22 попереднього договору сума забезпечувального платежу має залишитись у відповідача, у зв'язку з невиконанням позивачем умов договору. Крім того, вимоги про стягнення 690,00 Євро позивачем не доведені.

В подальшому представники сторін в судове засідання не з"явилися, надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.

3-я особа ОСОБА_3, будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

3-тя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Халявка Н.М. в судове засідання не з"явилася, подала заяву про неможливість явки до суду, у зв"язку з великим навантаженням, розгляд справи просила проводили без її участі.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Судом встановлено, що 15.07.2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Халявкою Н.М., зареєстрований в реєстрі за №3488, за умовами якого сторони попередньо зобов"язуються укласти договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, не пізніше 25.08.2015 року (продовження цього терміну допускається за додатковим погодженням між сторонами, яке має бути нотаріально посвідченим) (а.с. 29-30).

Відповідно до п. 16 договору в якості забезпечувального платежу по даному договору ОСОБА_1 передає ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 27 000,00 грн., що в еквіваленті становить 1 000,00 Євро до підписання цього договору.

Сторони дійшли згоди, що загальна вартість майна в еквіваленті становить 23 000,00 Євро (п. 17 договору).

Також, відповідно до п. 18 договору сума, зазначена в п. 16 цього договору, підлягає заліку в ціну предмету договору, що ОСОБА_1 має заплатити при укладенні та нотаріальному посвідченні основного договору, що означає, що в момент підписання договору купівлі-продажу ОСОБА_2 отримає суму в гривнях, що в еквіваленті за комерційним курсом на день укладення основного договору становить 22 000,00 Євро.

Згідно ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно становляться.

Судом встановлено, що до моменту підписання попереднього договору відповідачу в якості забезпечувального платежу позивачем були надані грошові кошти в розмірі 27 000,00 грн. Вказані обставини визнавались учасниками справи, а тому не підлягають доказуванню.

Разом з цим, позивачем на підтвердження обставин щодо виконання ним умов договору в частині сплати вартості об'єкта продажу надано до матеріалів справи дві розписки, складені від імені ОСОБА_3 та довіреність від 11.03.2015 року, посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ракитянським В.А., зареєстрована в реєстрі за №459, на право представлення інтересів ОСОБА_2

Так, 14.09.2015 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 суму коштів в розмірі 1 000,00 Євро (а.с. 24).

Крім того, 02.10.2015 року ОСОБА_3 знову отримав від позивача грошові кошти в розмірі 2 000,00 доларів США (а.с. 25).

Виплати позивачем проводились після закінчення граничного строку укладення договору купівлі-продажу.

Як вбачається із наданої позивачем довіреності від 11.03.2015 року, відповідач ОСОБА_2 відповідно до усного договору цією довіреністю уповноважила ОСОБА_3 на право представлення її інтересів в будь-яких установах, підприємствах та організаціях, незалежно від форми їх власності, органах державної влади; користування належною квартирою за АДРЕСА_1; одержання поштової кореспонденції у будь-яких поштових відділеннях України; укладення договорів щодо надання комунальних послуг та їх оплату; здійснювати представництво інтересів в судах України (а.с. 23).

Застереження щодо можливості отримання ОСОБА_3, як представником інтересів відповідача, грошових коштів від будь-яких фізичних чи юридичних осіб довіреність не містить.

Разом з тим, вказана довіреність була видана строком на три місяці і дійсна до 11.06.2015 року.

Отже, строк її дії сплив до укладення сторонами попереднього договору від 15.07.2015 року, тобто 11.06.2015 року.

Вказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_3 на момент укладення сторонами попереднього договору та отримання грошових коштів від позивача не був уповноважений на право представлення інтересів відповідача ОСОБА_2, а тому надані розписки не можуть бути доказом у справі та свідчити про факт належного виконання позивачем умов договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 635 ЦК України зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Судом встановлено, що основний договір сторонами не був укладений протягом строку встановленого попереднім договором, тобто до 25.08.2015 року.

Статтею 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Правочин, яким скасовується чи обмежується відповідальність за умисне порушення зобов'язання, є нікчемним.

Пунктом 21 договору передбачено, що в разі невиконання ОСОБА_2 з будь-яких підстав умов цього договору, вона зобов'язана буде повернути позивачу суму в гривнях, що в еквіваленті за комерційним курсом на день повернення становить 1 000,00 Євро, а також штраф у гривнях, що в еквіваленті становить 1 000,00 Євро.

Згідно п. 22 договору в разі невиконання ОСОБА_1 з будь-яких підстав умов цього договору, сума зазначена в п. 16 цього договору, залишається у відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

До матеріалів справи не надано доказів, що станом на 25.08.2015 року у власності позивача перебували грошові кошти необхідні для сплати вартості об'єкта купівлі-продажу чи те, що ним направлялась пропозиція про укладення основного договору або продовження терміну його укладення.

Сам факт не укладення основного договору не може свідчити про наявність вини відповідача.

Отже, доводи позивача про наявність вини відповідача як підстави не укладення договору ґрунтуються виключно на його припущенням.

Позивачем до матеріалів справи не надано будь-яких доказів на підтвердження вини відповідача у порушенні нею зобов'язання у зв'язку з чим вона повинна нести відповідальність.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що вимоги позивача не доведені та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 526, 614, 629, 635 ЦК України, п. 9 Перехідних положень ЦПК України, в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017р., ст.ст. 4, 10, 12, 13, 76-82, 141, 258-259, 263, 264-265, 268, 272, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Халявка Наталія Миколаївна, про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом 30 днів до апеляційного суду через суд першої інстанції.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення (або вручення) повного судового рішення.

Суддя Г. Б. Супрун