Постанова

Іменем України

04 червня 2018 року

м. Київ

справа № 522/19653/16-ц

провадження № 61-4265св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Синельникова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

представники відповідача: Полян Юлія Леонідівна, Бугор Надія Іванівна, Мус Віктор Петрович,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Приморського районного суду м. Одеси у складі судді Домусчі Л. В. від 14 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області у складі суддів: Драгомерецького М. М., Дрішлюка А. І., Громіка Р. Д. від 12 грудня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Ужовтні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання недійсним пунктів кредитного договору.

Позовна заява мотивована тим, що 08 липня 2011 року вона та ПАТ «Укрсоцбанк» уклали договір споживчого кредиту на купівлю автотранспортного засобу, в якому містилося третейське застереження. Під час укладення вказаного договору порушено Закон України «Про захист прав споживачів», оскільки спори за договором про надання споживчого кредиту, незважаючи на наявінсть третейського застереження, не можуть бути предметом третейського розгляду з 03 лютого 2011 року.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано недійсною статтю 6 договору кредиту на купівлю автотранспортного засобу, укладеного 08 липня 2011 року між ОСОБА_4 та ПАТ «Укрсоцбанк».

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладання, так і під час виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», не зважаючи на наявність третейського застереження, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 03 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Отже, відповідачем під час укладання кредитного договору порушено права позивача, тому вони підлягають захисту судом шляхом визнання третейського застереження недійсним.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 12 грудня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» відхилено. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2017 року залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції виходив із того, що оскільки на час укладення кредитного договору Закон України «Про третейські суди» містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), то наявні законні підстави для визнання статті 6 кредитного договору від 08 липня 2011 року недійсним з підстав, передбачених частиною першою статті 203, частини першої статті 215 ЦК України та статті 6 Закону України «Про третейські суди».

У касаційній скарзі, поданій у січні 2018 року, ПАТ «Укрсоцбанк» просить скасувати судові рішення й ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про наявність на час укладення кредитного договору заборони на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), а відсутність компетенції в третейського суду на розгляд такої категорії справ не зумовлює визнання третейського застереження недійсним.

Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.

02 квітня 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

У пункті 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судами встановлено, що 08 липня 2011 року ПАТ «УкрСоцбанк» і ОСОБА_4 уклали договір кредиту на купівлю автотранспортногозасобу, за яким кредитор надав позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 161 тис. 680 грн із кінцевим терміном погашення заборгованості закредитом до 07 серпня 2016 року. Указаний кредит є споживчим.

Статтею 6 договору кредиту визначено порядок врегулювання спорів, а саме, у пункті 6.1. зазначено, що всі розбіжності щодо укладення, виконання, розірвання, зміни, визнання недійсним повністю, частково, а також з будь-яких інших питань, що стосуються цього договору, становлять предмет спору та підлягають розгляду в постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків за адресою: 02002, м. Київ, вул. Раскової, 15.

Згідно з положеннями пункту 22 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем вважається фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника, у тому числі й у фінансовій галузі.

За частиною першою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» між кредитодавцем та споживачемукладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди» (частину першу статті 6 цього Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом № 2983-VI від 3 лютого 2011 року) третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Системний аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 3 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Такий же висновок застосування норм права викладено в постановах Верховного Суду України: від 20 травня 2015 року у справі № 6-64цс15, 04 листопада 2015 року № 6-2074цс15 та 18 листопада 2015 року у справі № 6-187цс15.

З огляду на наведене суди дійшли правильного висновку про те, оскільки на час укладення договору про надання споживчого кредиту Закон України «Про третейські суди» містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку, то третейське застереження в договорі кредиту від 08 липня 2011 року між фізичною особою (споживачем) і банком було укладено в порушення вимог пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», і в цій частині кредитний договір слід визнати недійсним.

Обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі були предметом дослідження судів попередніх інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами першої та апеляційної інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 12 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

О.В.Білоконь

Є.В.Синельников