Справа № 748/2701/17 Провадження № 22-ц/795/684/2018 Головуючий у I інстанції ОСОБА_1 Доповідач - Шарапова О. Л.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого судді: Шарапової О.Л.

суддів: Бечка Є.М., Євстафіїва О.К.,

секретар: Герасименко Ю.О.

позивач: ОСОБА_2

відповідачі: Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській

області

Вознесенська сільська рада Чернігівського району

Чернігівська районна державна адміністрація

ОСОБА_3

ОСОБА_4

Особа, яка подала апеляційну скаргу ОСОБА_2

Оскаржується рішення Чернігівського районного суду від 19 березня 2018 року, суддя Кухта В.О., проголошено 19 березня 2018 року о 9 годині, повний текст складений 29 березня 2018 року

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати недійсними наказ управління Держгеокадастру у Чернігівській області № 25-7196/14-16-сг від 13 травня 2016 року про надання у власність земельної ділянки площею 0.06 га для індивідуального садівництва ОСОБА_4 та скасувати державну реєстрацію права, а також наказ управління Держгеокадастру у Чернігівській області № 25-17615/14-16-сг від 02 листопада 2016 року про надання у власність земельної ділянки площею 0.12 га для індивідуального садівництва ОСОБА_3 та скасувати державну реєстрацію права

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням виконавчого комітету Новоселівської сільської ради народних депутатів № 26 від 31 березня 1997 року їй було надано у приватну власність земельну ділянку площею 0.2 га в с. Улянівка для ведення особистого підсобного господарства. З 1997 року вона обробляла вказану земельну ділянку. Земельна ділянка передана у власність згідно з приписами Декрету КМУ № 15-92 від 26 грудня 1992 року « Про приватизацію земельних ділянок». Дію ст.. 23 Земельного кодексу України, який був чинним на час надання у власність земельної ділянки, було зупинено щодо власників земельних ділянок , визначених у Декреті КМУ № 15-92 від 26 грудня 1992 року, а тому правовстановлюючий документ не видавався. Вона звернулася до землевпорядної організації для виготовлення технічної документації, але дізналась, що виділена їй у власність земельна ділянка в 2016 році повторно була виділена ОСОБА_4 та ОСОБА_3 Органами виконавчої влади будь-які рішення щодо вилучення у неї наданої земельної ділянки не приймалися.

Рішенням Чернігівського районного суду від 19 березня 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що оскаржуване рішення є незаконним. Особа, яка подала апеляційну скаргу, посилається на те, що земельна ділянка була виділена їй на підставі рішення виконавчого комітету Новоселівської сільської ради народних депутатів № 26 від 31 березня 1997 року, яке є чинним; вона використовувала земельну ділянку; її право на земельну ділянку було посвідчено внесенням даних до земельно-кадастрової документації сільської ради. Особа, яка подала апеляційну скаргу, вказує на те, що дію ст.. 23 Земельного кодексу України, який був чинним на час надання у власність земельної ділянки, було зупинено щодо власників земельних ділянок , визначених у Декреті КМУ № 15-92 від 26 грудня 1992 року, а тому державний акт на право власності на земельну ділянку не видавався. Особа, яка подала апеляційну скаргу, зазначає, що компетентними органами рішення про вилучення у неї вказаної земельної ділянки не приймалась. Особа, яка подала апеляційну скаргу, посилається на те, що за приписами Перехідних положень Земельного кодексу України, який набув чинності з 2002 року, за нею зберігається право на виділену земельну ділянку.

Відзиви на апеляційну скаргу не надійшли.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.. 3 Декрету КМУ № 15-92 від 26 грудня 1992 року « Про приватизацію земельних ділянок» право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених ст.. 1 цього Декрету, посвідчуються відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у землевпорядних документах, з наступною видачею державного акту на право приватної власності.

Згідно з п. 5 Порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадянам України, затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах № 10 від 15 лютого 1993 року, встановлення меж земельних ділянок в натурі виконують землевпорядні органи за замовленням Рад народних депутатів.

Встановлено, що рішенням виконавчого комітету Новоселівської сільської ради народних депутатів № 26 від 31 березня 1997 року позивачці надана у приватну власність земельна ділянка площею 0.2 га для ведення особистого підсобного господарства в с. Улянівка.

Землевпорядна документація на надану земельну ділянку не складалася; межі вказаної земельної ділянки, з урахуванням приписів Порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадянам України, затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах № 10 від 15 лютого 1993 року, землевпорядними органами не встановлювалися.

Новоселівська сільська рада перейменована на Вознесенську сільську раду.

Наказом управління Держгеокадастру у Чернігівській області № 25-17615/14-16-сг від 02 листопада 2016 року затверджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передана у власність ОСОБА_3 земельна ділянка площею 0.12 га для індивідуального садівництва із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташована на території Воснесенської сільської ради; 07 листопада 2016 року проведена державна реєстрація права власності на цю земельну ділянку.

Наказом управління Держгеокадастру у Чернігівській області № 25-7196/14-16-сг від 13 травня 2016 року затверджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передана у власність ОСОБА_4 земельна ділянка площею 0.06 га для індивідуального садівництва із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташована на території Воснесенської сільської ради; 18 травня 2016 року проведена державна реєстрація права власності на цю земельну ділянку.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку; земельна ділянка надана позивачці в с. Улянівка ( Вознесенське), а ОСОБА_4 та ОСОБА_3 земельні ділянки за межами вказаного населеного пункту.

Апеляційний суд в цілому погоджується з висновком суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що земельна ділянка була виділена їй на підставі рішення виконавчого комітету Новоселівської сільської ради народних депутатів № 26 від 31 березня 1997 року, яке є чинним; вона використовувала земельну ділянку; її право на земельну ділянку було посвідчено внесенням даних до земельно-кадастрової документації сільської ради, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з Декретом КМУ № 15-92 від 26 грудня 1992 року « Про приватизацію земельних ділянок» передбачалося отримання Державного акту на право приватної власності на землю після внесення даних про розмір земельної ділянки до земельно-кадастрової документації; за приписами ст.. 22 Земельного кодексу України ( ред.. 1991 року), право використання земельної ділянки виникало після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі.

Позивачкою не надано доказів про те, що межі виділеної їй земельної ділянки були встановлені в натурі компетентними органами, тобто відсутня можливість ідентифікувати вказану земельну ділянку. Згідно з рішенням виконавчого комітету Новоселівської сільської ради народних депутатів № 26 від 31 березня 1997 року позивачці надана у приватну власність земельна ділянка площею 0.2 га для ведення особистого підсобного господарства в с. Улянівка, а оскаржуваними наказами Управління Держгеокадастру в Чернігівській області, як розпорядника земель державної власності, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були надані земельні ділянки за межами с. Улянівка ( Воснесенське).

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що позивачкою не надано належних доказів, які підтверджують, що місце розташування виділеної їй земельної ділянки співпадає з місцем розташуванням земельних ділянок , що передані у приватну власність ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Доводи апеляційної скарги про те, що ст.. 23 Земельного кодексу України, який був чинним на час надання у власність земельної ділянки, було зупинено щодо власників земельних ділянок , визначених у Декреті КМУ № 15-92 від 26 грудня 1992 року, а тому державний акт на право власності на земельну ділянку не видавався, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки Декрет КМУ № 15-92 від 26 грудня 1992 року втратив чинність 14 вересня 2006 року; позивачкою, з урахуванням п.1 Перехідних положень Земельного кодексу України ( ред.. 2001 рік), не проведена державна реєстрація права на земельну ділянку на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, тобто відсутні докази, які підтверджують, що місце розташування виділеної їй земельної ділянки співпадає з місцем розташуванням земельних ділянок , що передані у приватну власність ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Доводи апеляційної скарги про те, що компетентними органами рішення про вилучення у неї вказаної земельної ділянки не приймалась, за приписами Перехідних положень Земельного кодексу України, який набув чинності з 2002 року, за нею зберігається право на виділену земельну ділянку, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, оскільки позивачкою не надано належних доказів, які б свідчили, що місце розташування виділеної їй земельної ділянки співпадає з місцем розташуванням земельних ділянок , що передані у приватну власність ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського районного суду від 19 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 01 червня 2018 року.

Головуючий:Судді: