У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" травня 2018 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Арапіна Н.Є., розглянувши заяву ОСОБА_1 про повернення суми судового збору,

в с т а н о в и в:

позивач звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визнання права власності на частку житлового будинку, стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини. Свої вимоги мотивувала тим, що сторони з 30 квітня 1970 року знаходяться у зареєстрованому шлюбі. Фактично шлюбні відносини припинені через відсутність взаєморозуміння. За час шлюбу подружжям придбано житловий будинок по АДРЕСА_1. Внаслідок перенесених позивачем операцій стан її здоров'я потребує значних витрат на лікування. Відповідач не дбає про матеріальне забезпечення сім'ї, а доходи які отримує використовує на власні потреби. Просить розірвати шлюб; визнати за нею право власності на 1/2 частку житлового будинку в селі Озерне Козелецького району Чернігівської області; стягнути з відповідача на користь позивача аліменти.

28 листопада 2017 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визнання права власності на частку житлового будинку, стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини, повернуто позивачу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" визначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги.

До матеріалів поданої заяви додано копію квитанції № 153 від 14 листопада 2017 року на суму 640,00 грн. та копію квитанції № 152 від 14 листопада 2017 року на суму 640,00 грн.

Відповідно до п. 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» відповідні документи про сплату судового збору подаються до суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо) цих документів, а також платіжне доручення, яке за формою не відповідає наведеним вимогам, не можуть бути належним доказом сплати судового збору.

Згідно п. 42 зазначеної Постанови під час повернення судового збору поданий заявником платіжний документ, що підтверджує сплату судового збору, повертається заявнику, а до матеріалів справи приєднується належним чином посвідчена копія цього документа. Про заміну зазначеного документа копією здійснюється відповідна відмітка в описі справи.

Однак, як вбачається з матеріалів справи заявником долучено копію квитанції № 153 від 14 листопада 2017 року на суму 640,00 грн. та копію квитанції № 152 від 14 листопада 2017 року на суму 640,00 грн.

З урахуванням викладеного, суд приходить висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про повернення суми судового збору слід відмовити.

Керуючись, Законом України "Про судовий збір", п.п. 26, 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» ст.ст. 260, 261, 353 ЦПК України, -

у х в а л и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про повернення суми судового збору відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя Н. Є. Арапіна