Постанова

Іменем України

30 травня 2018 року

м. Київ

справа № 756/5869/15-ц

провадження № 61-8319св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Київська міська клінічна офтальмологічна лікарня «Центр мікрохірургії ока»,

представник відповідача - Шкаленко Євген Васильович,

третя особа - Первинна профспілкова організація Київської міської клінічної офтальмологічної лікарні «Центр мікрохірургії ока»,

представник третьої особи - Федоша Тетяна Михайлівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1, подану представником ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду міста Києва від 21 червня 2016 року в складі колегії суддів: Котули Л. Г., Волошиної В. М., Слюсар Т. А.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Київської міської клінічної офтальмологічної лікарні "Центр мікрохірургії ока" (далі - Центр мікрохірургії ока), третя особа - Первинна профспілкова організація Центру мікрохірургії ока (далі - Профспілка), про визнання факту дискримінації, визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову вказував, що з 02 січня 2002 року він перебував у трудових відносинах із Центром мікрохірургії ока та займав посаду лікаря-офтальмолога відділення вітреоретинальної хірургії Центру мікрохірургії ока.

Наказами головного лікаря Центру мікрохірургії ока від 30 березня 2015 року №52 та від 03 квітня 2015 року №60 йому було оголошено догану за порушення трудової дисципліни (самовільне полишення у робочий час свого робочого місця та відсутності на робочому місці без поважних причин) та оголошено догану за порушення, вчинені при виконанні своїх функціональних обов'язків (проведення медичної консультації в порушення Положення про зовнішніх та внутрішніх консультантів Центру мікрохірургії ока від 24 грудня 2009 року та Правил внутрішнього трудового розпорядку від 01 лютого 2011 року).

Наказом головного лікаря Київської міської клінічної офтальмологічної лікарні "Центр мікрохірургії ока" від 06 квітня 2015 року №62 його звільнено з посади лікаря-офтальмолога Центру мікрохірургії ока у зв'язку з систематичним невиконанням ним без поважних причин своїх функціональних обов'язків, Правил внутрішнього трудового розпорядку Центру мікрохірургії ока відповідно до пункту 3 статті 40 Кодексу законів про працю України(далі - КЗпП України).

Позивач просив визнати ці накази незаконними та скасувати, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06 квітня 2015 по 14 травня 2015 року у розмірі 40 114, 76 грн та визнати факт дискримінації позивача за ознакою участі у Первинній профспілковій організації Центру мікрохірургії ока під час виконання трудових обов'язків.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 18 березня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконними та скасовано накази Центру мікрохірургії ока від 30 березня 2015 року №52 та від 03 квітня 2015 року №60 "Про винесення догани". Визнано незаконним наказ Центру мікрохірургії ока від 06 квітня 2015 року №62 "Про звільнення". Скасовано наказ Київської міської клінічної офтальмологічної лікарні "Центр мікрохірургії ока" "Про звільнення" №62 від 06 квітня 2015 року. Поновлено ОСОБА_1 на посаді лікаря-офтальмолога Центру мікрохірургії ока з 06 квітня 2015 року. Стягнуто з Центру мікрохірургії ока на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 33561,43 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що під час застосування до позивача дисциплінарних стягнень у вигляді догани відповідач не дотримався порядку, передбаченого статтями 147-149 КЗпП України, не довів факту порушення позивачем трудової дисципліни, у наказі про звільнення не вказано інших порушень, крім тих, за які вже накладено на позивача дисциплінарне стягнення. Крім того, в порушення статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії» питання про надання згоди на звільнення позивача розглянуто Профспілкою без його письмової заяви про розгляд цього питання за його відсутності та без відкладення розгляду цього питання в межах строку, передбаченого Законом, що є підставою для визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 21 червня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано, в задоволенні позову відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що позивач систематично порушував трудову дисципліну, що стало підставою для звернення трудового колективу до адміністрації клініки про притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення.

У липні 2016 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення апеляційного суду ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 липня 2016 року відкрито касаційне провадження в даній справі.

6 жовтня 2016 року від Центру мікрохірургії ока та Профспілки до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення на касаційну скаргу які мотивовані тим, що рішення апеляційного суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому касаційна скарга підлягає відхиленню.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 листопада 2016 року справу призначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту першого Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

06 лютого 2018 року справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суди встановили, що з 02 січня 2002 року ОСОБА_1 працював на посаді лікаря-офтальмолога Центру мікрохірургії ока.

12 травня 2014 року відбулись позачергові збори трудового колективу, які ухвалили засудити та висловити недовіру поведінці та діяльності лікарів клініки, в тому числі ОСОБА_1.

Наказами від 30 березня 2015 року № 52 та 03 квітня 2015 року № 60 позивачу оголошено догани за відсутність на робочому місці протягом 1 год. 15 хв. та за проведення 02 квітня 2015 року медичної консультації в порушення Положення про зовнішніх та внутрішніх консультантів Центру мікрохірургії ока та Правил внутрішнього трудового розпорядку.

06 квітня 2015 року відбулись позачергові загальні збори трудового колективу, які постановили порушити перед адміністрацією Центру мікрохірургії ока питання про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення за систематичне невиконання правил внутрішнього трудового розпорядку.

Трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на основі типових правил (стаття 142 КЗпП України ).

Відповідно до статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення.

Відповідно до статті 148 КЗпП Українидисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Частиною 3 статті 149 КЗпП України передбачено, що за кожне правопорушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення за порушення трудової дисципліни і він знову порушив її протягом року з дня застосування стягнення за перше порушення.

Встановлених судом обставин про застосування заходів дисциплінарного стягнення до позивача наказами від 30 березня 2015 року № 52 та 03 квітня 2015 року № 60 ОСОБА_1 не заперечує.

Наказом від 06 квітня 2015 року № 62 позивач звільнений з роботи відповідно до пункту 3 статті 40 КЗпП України. Підставами для звільнення стали накази від 30 березня 2015 року № 52 та від 03 квітня 2015 року № 60, протокол № 5 позачергових загальних зборів трудового колективу від 12 квітня 2014 року, протокол № 6 позачергових загальних зборів трудового колективу від 06 квітня 2015 року, колективна заява лікарів офтальмологічного відділення № 3 від 06 квітня 2015 року.

Висновок апеляційного суду про те, що після застосування до позивача заходів дисциплінарного і громадського стягнення він допустив нове порушення трудового законодавства, зроблений на неповно з'ясованих і недоведених обставинах, що мають значення для справи, які суд уважав установленими.

У чому полягає нове порушення позивачем трудової дисципліни після притягнення його до дисциплінарної відповідальності згідно наказів від 30 березня 2015 року № 52 та від 03 квітня 2015 року № 60, апеляційний суд не визначив. Протоколи загальних зборів трудового колективу, зазначені в наказі як підстави для звільнення позивача за пунктом 3 статті 40 КЗпП України, не містять даних про факти і дати допущених ним порушень трудової дисципліни, які стали підставою для висловлення трудовим колективом 12 квітня 2014 року недовіри та 06 квітня 2015 року вимоги про звільнення ОСОБА_1.

З огляду на положення статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати обставини, що не були встановлені в рішенні суду першої або апеляційної інстанції чи відкинуті ними.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд установив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 21 червня 2016 року скасувати, передати справу на новий розгляд до Апеляційного суду міста Києва.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. І. Крат