Постанова

Іменем України

23 травня 2018 року

м. Київ

справа № 522/22465/15-ц

провадження № 61-6765св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,
відповідачі: товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто», ОСОБА_3,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» на рішення Приморського районного суду міста Одеси

від 18 травня 2016 року у складі судді Чернявської Л. М. та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 15 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Погорєлової С. О., Цюри Т. В., Сидоренко І. П.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпунктів 4, 14 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Судові рішення, ухвалені судами апеляційної інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в касаційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» (далі - ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто»), ОСОБА_3 про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів.

Позовна заява мотивована тим, що 03 жовтня 2015 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» в особі ОСОБА_3, яка діяла на підставі довіреності, укладено договір фінансового лізингу № 001418, предметом якого є автомобіль Hyundai Accent Comfort 2013 року випуску.

У той же день на виконання умов цього договору ОСОБА_2 перерахувала 40 000 грн, вважаючи, що частково сплачує за договором купівлі-продажу вартість автомобіля за ціною 199 000 грн, як було зазначено в оголошенні про продаж автомобіля та підтверджено ОСОБА_3 при підписанні договору.

Проте всупереч домовленості після здійснення платежу, позивач виявила, що в пункті 1.3 договору зазначено, що лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу (автомобіль) у власність та передати предмет лізингу лізингоодержувачу у користування, а не у власність, а згідно з пунктом 8.2 договору вартість предмета лізингу становить 17 467 доларів США з ПДВ, що еквівалентно 400 000 грн з ПДВ. Крім ціни, перед підписанням договору ОСОБА_3 запевнила позивача, що автомобіль буде переданий протягом трьох діб, але у заявлений строк автомобіль не був поставлений.

Посилаючись на те, що ОСОБА_3 навмисно ввела позивача в оману щодо предмета договору та суттєвих його умов (ціни та строку передання автомобіля), оскільки остання не мала наміру набувати автомобіль у користування, а підписувала договір з метою придбати автомобіль у власність на умовах, зазначених в оголошенні про продаж, а також, що ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» діє у шахрайський спосіб, ОСОБА_2 просила визнати договір фінансового лізингу від 03 жовтня 2015 року

№ 001418 недійсним і стягнути солідарно з відповідачів кошти у розмірі 40 000 грн.

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 18 травня

2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» на користь ОСОБА_2 сплачені 03 жовтня 2015 року грошові кошти в сумі 40 000 грн.

У задоволені позовних вимог про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення із ОСОБА_3 грошових коштів відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що, враховуючи вимоги закону щодо нотаріальної форми укладення договору фінансового лізингу та наслідки укладення договору без дотримання його нотаріальної форми, наявні правові підстави для задоволення позовних вимог частково відповідно до частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України

(далі - ЦК України).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 15 листопада 2016 року рішення суду Приморського районного суду міста Одеси від 18 травня

2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що договір фінансового лізингу, укладений між сторонами, є нікчемним, оскільки не посвідчений нотаріально, а отже, грошові кошти, які отримані за договором, відповідач набув та зберігає без достатньої правової підстави, у зв'язку з чим зобов'язаний повернути їх на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідно до статті 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Чинним законодавством встановлено необхідність простої письмової форми договору фінансового лізингу, яка б визначала досягнення згоди сторонами щодо усіх істотних умов договору. Нотаріальне посвідчення договору фінансового лізингу не вимагається. При цьому за бажанням сторін нотаріальне посвідчення договору фінансового лізингу може відбуватись у добровільному порядку за вимогою одного з учасників договору фінансового лізингу на підставі частин першої, четвертої

статті 209 ЦК України, а тому рішення судів попередніх інстанцій є такими, що не ґрунтуються на законі та підлягають скасуванню.

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив.

06 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку та Законом України «Про фінансовий лізинг» (частина друга

статті 806 ЦК України та частина перша статті 2 Закону України «Про фінансовий лізинг»).

Суди встановили, що 03 жовтня 2015 року між ОСОБА_2 та

ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» в особі ОСОБА_3, яка діяла на підставі довіреності, укладений договір фінансового лізингу № 001418, відповідно до умов якого лізингодавець зобов'язався придбати у власність предмет договору - Hyundai Accent Comfort 2013 року випуску, та передати у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених договором.

У цей же день ОСОБА_2 сплатила на рахунок ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» 40 000 грн, що підтверджується квитанцією від 03 жовтня

2015 року.

Даний договір укладений у простій письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 806 ЦК України та статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно з частиною другою статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства, договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно зі статтею 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. У разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (частина перша статті 220 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Суди встановили, що спірний договір фінансового лізингу нотаріально посвідчений не був.

Оскільки сторони при укладенні договору фінансового лізингу не дотрималися нотаріальної форми договору, яка є обов'язковою, тому такий договір є нікчемним.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пунктах 4, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам відповідно до статті 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 ЦК України, тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК України тощо).

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом (частина друга

статті 215 ЦК України).

Нікчемним правочином є правочин, вчинення якого не породжує передбачених законом правових наслідків у зв'язку із протиправністю або іншими недоліками юридичного характеру, незалежно від пред'явлення позову про визнання його недійсним. Нікчемний правочин є недійсним незалежно від визнання його таким і від бажання сторін.

Нікчемний правочин породжує лише наслідки, які пов'язані з його недійсністю.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала; положення Глави 83 ЦК України застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Встановивши, що договір фінансового лізингу, не будучи нотаріально посвідченим у встановленому законом порядку, є нікчемним, a отже, грошові кошти, які отримані за договором, відповідач набув та зберігає без достатньої правової підстави, суди дійшли обґрунтованого висновку про стягнення грошових коштів у розмірі 40 000 грн з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» на користь позивача на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення грошових коштів із ОСОБА_3, суди правильно виходили з того, що вона є представником за довіреністю, і відповідно до статті 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, а тому підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні.

Доводи касаційної скарги про те, що судами попередніх інстанцій не було належним чином враховано, що між сторонами договору фінансового лізингу досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, колегія суддів не бере до уваги, оскільки відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Тобто, зміст правочину, укладеного між сторонами, не може суперечити вимогам закону (частина перша статті 203 ЦК України). Судами встановлено, що спірний договір фінансового лізингу не був нотаріально посвідчений, що є порушенням вимог частини першої статті 220 ЦК України.

Колегія суддів також не приймає до уваги доводи касаційної скарги про те, що судами попередніх інстанцій не було належним чином встановлено правовідносини, які виникли між сторонами, та не застосовано спеціальні норму права, якою безпосередньо регулюються спірні правовідносини (Закон України «Про фінансовий лізинг»), оскільки судами попередніх інстанцій вірно встановлено змішану правову природу спірного правочину та зазначено, що на спірні правовідносини поширюються норми ЦК України щодо договору оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу.

Отже, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому судові рішення відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 18 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 15 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

В. В. Пророк

І. М. Фаловська

С. П. Штелик