АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/550/18 Справа № 199/9418/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Бараннік О.П.
Категорія 43
01 лютого 2018 року П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
2018 рік лютий 01 дня Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :
головуючого - Бараннік О.П.,
суддів - Пономарь З.М., Посунся Н.Є.,
при секретарі - Бондаренко В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну праву за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 липня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Дніпровської міської ради, Дніпровської міської ради, третя особа Управління служби безпеки України в Дніпропетровській області, про визнання права користування житловим приміщенням, визнання противоправним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, -
В С Т А Н О В И Л А :
У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до Виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районного у місті ради про визнання права користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що квартира АДРЕСА_1 належить до державного житлового фонду, є неприватизованою.
Відповідно до обмінного ордера № 9115, виданого 29.06.1990 року бюро обміну житлових приміщень виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради народних депутатів, квартира за адресою : АДРЕСА_2, житловою площею 26,6 кв.м., що складається з двох кімнат, була надана дідусеві позивача ОСОБА_4 зі складом сімї 3 особи, в тому числі : дружина ОСОБА_5 ( бабуся позивача), онук ОСОБА_6 ( двоюрідний брат позивача).
В 1996 році у вказаній квартирі зареєструвався батько позивача ОСОБА_7.
В подальшому, після розлучення батьків, позивач переїхав до батька ОСОБА_7 і з листопада 2001 року став постійно проживати у спірній квартирі. Однак, у звязку з тим, що двоюрідний брат ОСОБА_6, який був зареєстрований у спірному житловому приміщенні, згоди на постійну реєстрацію позивача у квартирі № 5, що розташована в будинку № 120 по вулиці Богомаза в м. Дніпро (до перейменування місто Дніпропетровськ) не надавав, батько та дідусь, який на той момент був наймачем цієї квартири, зареєстрували позивача у ній тимчасово.
Після смерті бабусі ОСОБА_8 у 1992 році, смерті дідуся ОСОБА_4 в 2007 році та двоюрідного брата позивача ОСОБА_6 25 січня 2015 року, батько позивача ОСОБА_7 за рішенням виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради № 30/1 від 20.02.2015 року став наймачем квартири АДРЕСА_1.
15 листопада 2015 року батько позивача ОСОБА_7 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії I-КИ № 666332, виданим 25.11.2015 року відділом державної реєстрації смерті ОСОБА_3 міського управління юстиції.
В уточнюючому позові ОСОБА_2, посилаючись на те, що йому стало відомо про наявність рішення виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради від 24.11.2016 року, на підставі якого квартира АДРЕСА_1 була включена до числа службових приміщень та закріплена за Управлінням служби безпеки України у Дніпропетровській області, просив нарівні з визнанням за ним права користування спірною квартирою визнати також противоправним та скасувати рішення виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради № 533 від 24.11.2016 року «Про включення до числа службових приміщень квартири АДРЕСА_4».
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 липня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до виконавчого комітету Дніпровської міської ради, Дніпровської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням, визнанням противоправним та скасування рішення органу місцевого самоврядування відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на те, що справа розглянута судом першої інстанції односторонньо, з допущеними порушеннями норм матеріального та процесуального права, без повного та всебічного дослідження зібраних доказів по справі, просив рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його вимоги у повному обсязі.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з послідуючим ухваленням по справі нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2, виходячи з наступного.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до виконавчого комітету Дніпровської міської ради, Дніпровської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням, визнання противоправним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, суд першої інстанції посилався на те, що доводи позивача про те, що він з 2001 року постійно проживає у спірній квартирі як член родини наймача, належними та допустимими доказами по справі не підтверджені.
З таким висновком суду першої інстанції погодитись не можливо, оскільки вони зроблені поверхово, без належного зясування дійсних обставин та зібраних доказів по справі, з матеріалів якої вбачається, що у спірній квартирі АДРЕСА_5 ( до перейменування м. Дніпропетровськ), яка відповідно обмінного ордера № 9115 від 29.06.1990 року спочатку була надана дідусеві позивача ОСОБА_4, а потім після смерті якого у 2007 році та смерті двоюрідного брата позивача ОСОБА_6 у січні 2015 року, її наймачем став батько позивача ОСОБА_7 на підставі рішення виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради № 30/1 від 20.02.2015 року, позивач ОСОБА_2 був прописаний тимчасово на період з 23.11.2001 року по 01.11.2002 року, а потім фактично продовжував проживання в ній, як член сімї спочатку свого діда ОСОБА_4, а потім батька ОСОБА_7, приймаючи при цьому участь у сплаті вартості комунальних послуг та здійснюючи поточний ремонт в квартирі, підтримуючи її таким чином в належному стані до цього часу, що підтверджено доказами по справі та поясненнями свідків допитаних, як в судовому засіданні першої інстанції, так і в судовому засіданні апеляційної інстанції.
З огляду на викладене, а також на те, що позивач з 2001 року і до моменту розгляду даної справи в апеляційній інстанції постійно проживає у спірній квартири, на думку колегії суддів, рішення виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради від 24.11.2016 року № 533 «Про включення до числа службових приміщень квартири АДРЕСА_6», яким вказане житлове приміщення було закріплено за Управлінням Служби Безпеки України у Дніпропетровській області, як таке що прийнято на підставі належно не перевірених даних, не може бути визнано правомірним та підлягає скасуванню.
Що стосується посилань суду першої інстанції на відсутність письмової згоди членів сімї позивача на його вселення до спірної квартири, не вирішення питання щодо його постійної реєстрації у спірній квартирі з 01.11.2002 року та наявності реєстрації позивача з 04.09.2008 року по 19.11.2015 року у будинку № 102 по вулиці Свічкаренко в смт. Губиниха Новомосковського району Дніпропетровської області, то вони не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, оскільки за положеннями пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.2007 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сімї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.
Таким чином, приймаючи до уваги викладене, а також те, що позивач продовжує проживати у спірній квартирі, в яку він вселився, як член сімї наймача, і після смерті свого батька ОСОБА_7 прийняв на себе всі права та обовязки наймача вищевказаного житлового приміщення, керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 381 384 ЦПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 липня 2017 року скасувати.
Визнати противоправним та скасувати рішення виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради № 533 від 24 листопада 2016 року.
Визнати за ОСОБА_2 право користування квартирою № 5, що розташована в будинку № 120 по вулиці Богомаза в місті Дніпро.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дні її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня складання її повного тексту.
Головуючий :
Судді :