Справа № 136/1870/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2018 року м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Стадника С.І.

секретаря судового засідання Белінської С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Липовець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про тлумачення заповіту, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 (далі - відповідач) про тлумачення заповіту. Обґрунтовуючи заявлені вимоги ОСОБА_1 зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_7 померла ОСОБА_4, яка на випадок своєї смерті склала на її ім'я особисте розпорядження (заповіт), яким заповіла належний їй Державний акт серії НОМЕР_3 від 15.02.2005 року на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,5940 га (кадастровий номер НОМЕР_4), яка розташована на території Козинецької сільської ради Липовецького району Вінницької області. Прийнявши спадщину, позивач не в змозі її оформити, оскільки спадкодавець заповіла не майно, а документ, який посвідчує право на майно. У зв'язку з цим позивач просить суд розтлумачити заповіт ОСОБА_4 від 19.12.2013 року, який посвідчено секретарем Козинецької сільської ради Липовецького району Вінницької області Джус А.С. (зареєстровано в реєстрі за №62) таким чином, що волевиявлення ОСОБА_4 при вчиненні заповіту було спрямовано на розпорядження земельною ділянкою кадастровий номер НОМЕР_4.

Відповідачі відзив до суду не подали.

Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала.

Відповідачі в судовому засіданні просили суд в задоволенні позову відмовити, оскільки вважають, що їх двоюрідна сестра не могла розпорядитись належним її майном на користь позивача.

Заслухавши пояснення учасників справи, оцінивши докази, суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_8 померла ОСОБА_4 (а.с. 5), яка на випадок своєї смерті склала на ім'я ОСОБА_1 особисте розпорядження (заповіт, а.с. 7), яким заповіла належний їй Державний акт серії НОМЕР_3 від 15.02.2005 року на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,5940 га (кадастровий номер НОМЕР_4), яка розташована на території Козинецької сільської ради Липовецького району Вінницької області.

З матеріалів Спадкової справи № 78/2017 слідує, що після смерті ОСОБА_4 спадщину за заповітом прийняла ОСОБА_6, а за законом спадщину прийняли ОСОБА_2, ОСОБА_3

Судом встановлено, що на підставі Свідоцтва № 1482 від 17.07.2003 року про право на спадщину за законом, 15.02.2005 року Липовецька районна державна адміністрація Вінницької області видала на ім'я ОСОБА_4 Державний акт серії НОМЕР_3 від 15.02.2005 року на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,5940 га (кадастровий номер НОМЕР_4), яка розташована на території Козинецької сільської ради Липовецького району Вінницької області.

Зазначений Державний акт було зареєстровано у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 12.

Склавши на ім'я позивача заповіт, ОСОБА_4 заповіла їй Державний акт серії НОМЕР_3 від 15.02.2005 року, а не майно, а тому на вимогу спадкоємця заповіт підлягає тлумаченню.

Відповідно до статті 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу.

Виходячи з аналізу положень норм статей 213, 1256 ЦК України тлумачення заповіту здійснюється з метою встановлення точної волі заповідача і може мати місце, якщо заповіт має суперечливий характер, у зв'язку з чим необхідно уточнити його зміст. При цьому, ч.2 ст. 213 ЦК України не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення у тексті самого правочину. Таким чином, при тлумаченні заповіту не допускається внесення змін у сам зміст заповіту, ураховуючи також, що заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи щодо належного їй майна, майнових прав і обов'язків на випадок своєї смерті ( ст. 1233 ЦК України).

Складаючи заповіт, ОСОБА_4 самостійно та вільно виявила волю щодо настання реальних наслідків вчиненого нею правочину, що в разі її смерті позивач успадкує не Державний акт як правовстановлюючий документ, а саме земельну ділянку, право на яку посвідчене цим Державним актом, оскільки на час складання заповіту у заповідача у власності перебувала саме земельна ділянка, право на яку посвідчене Державним актом серії НОМЕР_3, що виданий Липовецькою районною державною адміністрацією Вінницької області 15.02.2005 року.

З урахуванням зазначеного суд дійшов висновку, що запис в тексті заповіту про заповідання Державного акту зроблено помилково і дійсне волевиявлення заповідача було спрямоване на розпорядження саме земельною ділянкою.

Частина 1 статті 204 ЦК України визначає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Доводи відповідачів про те, що їх двоюрідна сестра не могла розпорядитись належним її майном на користь позивача спростовують дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема змістом заповіту (а.с. 27), який в судовому порядку недійсним не визнаний, що свідчить про його правомірність.

Встановлені судом обставини вказують на обґрунтованість позовних вимог, що є підставою для задоволення позову.

Розподіл судових витрат здійснити відповідно до Глави 8 ЦПК України.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 76, 259, 263, 268, 273, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Розтлумачити зміст заповіту ОСОБА_4 від 19.12.2013 року, який посвідчено секретарем Козинецької сільської ради Липовецького району Вінницької області Джус А.С. (зареєстровано в реєстрі за №62) таким чином, що волевиявлення ОСОБА_4 при вчиненні заповіту було спрямовано на розпорядження земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,5940 га (кадастровий номер НОМЕР_4), що розташована на території Козинецької сільської ради Липовецького району Вінницької області, яка належала їй на підставі Державного акту серії НОМЕР_3 від 15.02.2005 року на право власності на земельну ділянку, виданого Липовецькою районною державною адміністрацією Вінницької області 15.02.2005 року, який зареєстровано у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 12.

Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПННОМЕР_5, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1) та ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_5, ІПН НОМЕР_2, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3) судові витрати у вигляді судового збору в сумі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Вінницької області через Липовецький районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя С.І. Стадник