04.06.2018 ЄУН № 337/4156/17
Провадження № 2/337/133/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 червня 2018 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого - судді Салтан Л.Г.

за участю секретаря - Гальцевої К.В.

за участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного провадження матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Металургійний комбінат «Запоріжсталь», третя особа - Федерація профспілок України у Запорізькій області про зміну причини звільнення, стягнення вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди

В С Т А Н О В И В :

24.10.2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Металургійний комбінат «Запоріжсталь», третя особа - Федерація профспілок України у Запорізькій області про зміну причини звільнення, стягнення вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди, в якому зазначив, що працював на посаді електрогазозварювальника в ЦРМО-2. 01.06.2017 року його попередили про майбутнє звільнення у звязку з скороченням штату та перебування до звільнення у простої з оплатою 2/3 частин заробітку, ним була подана заява про припинення трудових відносин у звязку з порушенням роботодавцем законодавства про працю, яка не була задоволена, не зважаючи на те, що цех, де він працював фактично було ліквідовано 31.05.2017 року. 02.08.2017 року його звільнили на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, у звязку з чим просить визнати незаконним наказ, виданий ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» № 811/л від 02.08.2017 року в частині формулювання причин звільнення робітника ЦРМО - 2 ОСОБА_1 за п. 1 ст. 40 КЗпП України в звязку зі змінами в організації виробництва і праці; зобовязати керівника ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» змінити в наказі № 811/л від 2.08.2017 року формулювання причини звільнення робітника ОСОБА_1, де зазначити «звільнити ОСОБА_1 за власним бажанням на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України в звязку з порушенням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору»; зобовязати керівника ПАТ«Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» внести виправлення до запису № 27 від 02.08.2017 р. у трудовій книжці ОСОБА_1 щодо формулювання причин звільнення, шляхом внесення нового запису; стягнути вихідну допомогу у сумі 16 000 гривень, невиплачену заробітну плату з червня 2017 року по серпень 2017 року у сумі 5775 гривень, середній заробіток за весь час затримки розрахунку в сумі 23138,96 гривень та моральну шкоду у сумі 5 000 гривень.

Ухвалою судді Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 25.10.2017 року відкрите провадження у справі та призначене попереднє судове засідання.

09.11.2017 року відповідач подав заперечення на позов .

04.12.2017 року представник третьої особи Запорізької обласної організації профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України ОСОБА_4 надав суду заяву щодо розгляду справи без участі третьої особи, в якій просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що в період з 09.08.2017 року по 11.08.2017 року ГУ Держпраці у Запорізькій області було здійснено інспекційне відвідування ПАТ «Запоріжсталь» з питань, порушених колишніми працівниками ЦРМО-4 щодо порядку вивільнення працівників, зміни істотних умов праці, за результатами проведеної перевірки жодних порушень трудових прав працівників з боку ПАТ «Запоріжсталь» виявлено не було, про що складено Акт перевірки № 08-02-0315/0057.

15.12.2017 року відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи у звязку з відставкою судді Бондаренко І.В. справу передано судді Салтан Л.Г.

Ухвалою суду від 18.12.2018 року справа прийнята до провадження, постановлено здійснювати розгляд справи у спрощеному порядку, наданий строк відповідачеві на подання відзиву на позов.

12.01.2017 року відповідач надав відзив на позов, в якому зазначив, що розпорядженням від 31.05.2017 року №502/л працівники ЦРМО-2 були попереджені про наступне вивільнення не раніше 02.08.2017 року, з яким гр. ОСОБА_1 був ознайомлений під розпис 01.06.2017 року, тобто за два місяці до вивільнення. В цей же день Позивачу були запропоновані вакансії: з аналогічними умовами праці на підприємстві ТОВ «Метінвест Промсервіс», а також вакантні робочі місця, наявні на ПАТ «Запоріжсталь». В подальшому позивачу пропонувались вакантні посади 26.07.2017 року та 02.08.2017 року. Із запропонованими вакансіями працівник ОСОБА_1 був ознайомлений, втім відмовився від переведення на іншу роботу, про що свідчить його підпис під списками вакантних робочих місць.19.07.2017 року профспілковим комітетом було розглянуто подання начальника відділу кадрів на отримання попередньої згоди на звільнення за п.1 ст. 40 КЗпП України електрогазозварника ЦРМО-2 ОСОБА_1 Про надання згоди на звільнення свідчить виписка з Протоколу №31 засідання профспілкового комітету від 19.07.2017 року.02.08.2017 року наказом №811/л електрогазозварника ОСОБА_1 було звільнено з комбінату на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України у звязку з виключенням ЦРМО-2 зі структури підприємства, а також скасуванням відповідних посад (професій) та робочих місць, зокрема електрогазозварника. Позивач був ознайомлений з наказом 02.08.2017 року, про що свідчить його підпис на вказаному документі. Дії Відповідача є законними та ґрунтуються на чинних нормах законодавства України, оскільки Позивач відмовився від переведення на запропоновані йому посади, Відповідач, не маючи можливості перевести працівника без його згоди на іншу роботу, виконав свій обовязок щодо працевлаштування вивільнюваного працівника у відповідності до вимог ст.492 КЗпП України та правомірно видав наказ про його звільнення. Просить у задоволенні позову відмовити. Також вважає, що позивач пропустив встановлений законодавством місячний строк для звернення до суду з зазначеним позовом. Крім того, просить стягнути з ОСОБА_1 понесені ПАТ «Запоріжсталь» витрати, повязані з вчиненням процесуальних дій, а саме: виготовлення копій документів для надання до відзиву, в сумі 234,00 грн.

25.01.2018 року позивач надав відповідь на відзив, в якій зазначив, що роботодавець не має права самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору у тому разі коли вказані працівником причини звільнення - порушення роботодавцем законодавства про працю на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України ним не визнаються; крім того на момент попередження позивача про майбутнє вивільнення в звязку з скороченням штату та змін в організації умов праці, ЦРМО -2 де він працював, такого робочого місця вже не існувало так як цех був ліквідований, відповідач своєчасно не повідомив державну службу зайнятості про майбутнє скорочення штату, дії відповідача свідчать про зміну істотних умов праці, а не про реорганізацію підприємства. Крім того, як вбачається з обяви у газети «Дніпровський металург» від 14.07.2017 року, відповідач запрошував на роботу електрогазозварювальників, одночасно повідомляючи позивача про відсутність таких місць, сам простій на підприємстві був відсутній, працівникам ліквідованих цехів безпідставно не підвищувалася заробітна плата; крім того відповідачем порушені норми Закону України «про охорону праці» , так як відповідно до висновків медичної комісії станом на квітень 2017 року позивач був непригодним для роботи електрогазозварювальником і цей факт був відомий відповідачу, з урахуванням медичних висновків позивача на іншу роботу переведено не було, також інша робота з урахуванням медичних висновків не пропонувалася. Просить позов задовольнити. Також вважає, що позивач не пропустив строку звернення до суду за захистом своїх прав, так як подав позов у тримісячний строк, а місячний строк встановлений для інших категорій справ- справ про поновлення на роботі.

31.01.2018 року відповідач надав суду заперечення, в яких зазначив, що п.4.2. Колективного договору ПАТ «Запоріжсталь» адміністрацію підприємства зобовязано забезпечити зростання середньої заробітної плати з дотриманням умов Генеральної та Галузевої угод в залежності від ефективності виробництва й рівня інфляції. Наказом від 08.06.2017 р. №955 з 01.06.2017 р. на ПАТ «Запоріжсталь» було введено нові умови оплати праці, однак визначено категорії працівників, посадові оклади яких підвищенню не підлягають. До цієї категорії серед інших включені, зокрема, працівники ліквідованих (тих, що припинили діяльність) на ПАТ «Запоріжсталь» структурних підрозділів (видів діяльності): оформлені станом на 01.06.2017 р. на скорочених робочих місцях та зовнішні сумісники, оформлені до введення нових умов праці. ЦРМО-2, працівником якого був Позивач, ліквідований Наказом ПАТ «Запоріжсталь» №909 від 31.05.2017 року, тобто до запровадження нових умов оплати праці і станом на 01.06.2017 р. працівники вказаного структурного підрозділу фактично перебували на скорочених робочих місцях, що виключає поширення на них дії Наказу №955 від 01.06.2017 року. Крім того, медичний висновок у формі заключного акту був переданий до служби охорони праці комбінату лише 05.06.2017 року. Коли позивач знаходився у простої та фактично не виконував функції за посадою електрогазозварника, залучена до відповіді довідка попереднього (періодичного) медичного огляду працівника зобовязувала самого позивача повідомити про ці факти безпосереднього керівника, однак сам позивач знехтував своїм обовязком, тобто сама бездіяльність позивача унеможливила його переведення на іншу роботу.

22.02.2018 року позивач надав суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить визнати незаконним наказ, виданий ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» № 811/л від 02.08.2017 року в частині формулювання причин звільнення робітника ЦРМО - 2 ОСОБА_5 за п. 1 от. 40 КЗпП України в звязку зі змінами в організації виробництва і праці; зобовязати керівника ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» змінити в наказі № 811/л від 2.08.2017 року формулювання причини звільнення робітника ОСОБА_1, де зазначити «звільнити ОСОБА_1 за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України в звязку з порушенням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору»; зобовязати керівника ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» внести виправлення до запису № 27 від 02.08.2017 р. у трудовій книжці ОСОБА_1 щодо формулювання причин звільнення, шляхом внесення нового запису; стягнути вихідну допомогу у сумі 31110 гривень, невиплачену заробітну плату з червня 2017 року по серпень 2017 року у сумі 4275, 20 грн, середній заробіток за весь час затримки розрахунку в сумі 103263,68 грн та моральну шкоду у сумі 5 000 гривень.

У судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав, просить уточнені позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник позивача вважає заявлені позовні вимоги законними та обґрунтованими, а тому просить позов задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечує, просить у задоволені позову відмовити.

Представник третьої особи у судове засідання не зявився., про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, з заявами щодо відкладення розгляду справи не звертався.

Вислухавши у судовому засіданні пояснення учасників процесу, розглянувши матеріали провадження, повно та всебічно встановив обставини справи, оцінив за внутрішнім переконанням наявні докази у справі, які є належними, достовірними та допустимими, давши належну оцінку як кожного доказу окремо так достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає , що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

У відповідності до ст.ст.12,13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом за клопотанням учасників провадження. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи та на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Збирання доказів у цивільних справі не є обовязком суду. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення , ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Крім того, згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.

За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються ; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин.

Судом встановлено:

Відповідно до наказу-розпорядження №70 від 19.02.2001 р. ОСОБА_1- позивача по справі прийнято на роботу на ПАТ «Запоріжсталь» за професією електрогазозварник до ЦРМО-2. (а.п.108)

Відповідно до наказу №909 від 31.05.2017 року « Про зміну в організації праці та виробництва ЦРПО, ЦРМО-2, ЦРМО-4, ЦРЕМЦ» ЦРМО-2 було виключено зі структури ПАТ «Запоріжсталь» та скасовано посади (професії) за штатним розписом вказаного структурного підрозділу, що обумовлено передачею до ТОВ «Метінвест-Промсервіс» непрофільної для металургійного підприємства діяльності із надання ремонтних послуг. (а.п.109). Згідно з додатком 2 до зазначеного наказу ( а.п.110) Переліку підрозділів та посад, які скасовані в структурі та штатному розпису ЦРМО-2 зазначена посада газоелектрозварювальника, яку обіймав позивач ОСОБА_6

Розпорядженням від 31.05.2017 року №502/л «Про попередження працівників ЦРМО про наступне вивільнення» працівники ЦРМО-2, що відмовляться від переводу, були попереджені про наступне вивільнення не раніше 02.08.2017 року за п.1 ст.40 КЗпП України.( а.п.111)

З зазначеним розпорядженням ОСОБА_1 був ознайомлений під підпис 01.06.2017 року ( про що свідчить додаток до розпорядження а.п.111) .

Крім того, 01.06.2018 року ( а.п.117 зворот) ОСОБА_1 під підпис ознайомлений з розпорядження по ЦРМО-2 № 612 від 31.05.2017 року «Про вимушений простій», відповідно до якого начальник ЦРМО-2 ОСОБА_7 за згодою голови профспілки цеху розпорядився з 01.06.2017 року до дня звільнення у звязку зі змінами в організації виробництва та праці або з іншої причини призупинити роботу для працівників ЦРМО-2, відповідно до додатку до розпорядження. У звязку з відсутністю обсягу праці,пПрацівників ЦРМО-2 з 01.06.2017 року вважати у вимушеному простої ( не з вини працівника) а саме працівники не виходять на роботу до особливого розпорядження. Оплату за час вимушеного простою здійснювати відповідно до п.3.9.2. Положення «про оплату праці, преміювання працівників структурних підрозділів Пат «Запоріжсталь» з розрахунку 2/3 частини встановленого працівникові окладу . в/о «81» ( а.п.117-118)

01.06.2016 року за підписом начальника відділу кадрів ОСОБА_8 позивачеві ОСОБА_1 були запропоновані наявні вакансії: з аналогічними умовами праці на підприємстві ТОВ «Метінвест Промсервіс», а також вакантні робочі місця, наявні на ПАТ «Запоріжсталь». Із запропонованими вакансіями працівник ОСОБА_1 був ознайомлений, втім відмовився від переведення на іншу роботу, про що свідчить його підпис під списками вакантних робочих місць. ( а.п.112)

26.07.2017 року та 02.08.2017 року за підписом начальника відділу кадрів ОСОБА_8 позивачеві ОСОБА_1 знову були запропоновані наявні вакансії: з аналогічними умовами праці на підприємстві ТОВ «Метінвест Промсервіс», а також вакантні робочі місця, наявні на ПАТ «Запоріжсталь». Із запропонованими вакансіями працівник ОСОБА_1 був ознайомлений, втім також відмовився від переведення на іншу роботу, засвідчивши таку відмову своїми підписами (а.п.113-114).

Згідно табелю обліку робочого часу за червень-серпень 2017 року (аю.п.119-121) ОСОБА_1 не працював, бо перебував у вимушеному простої, що також підтверджено простійними листами ( а.п.122-125).

Згідно з виписки з протоколу № 31 19.07.2017 року засідання профспілкового комітету від 19.07.2017 року, профспілковим комітетом було розглянуто подання начальника відділу кадрів на отримання попередньої згоди на звільнення за п.1 ст. 40 КЗпП України електрогазозварника ЦРМО-2 ОСОБА_1 та надана згода на звільнення з підприємства ОСОБА_1 за п.1 ст.40 КЗпП України у звязку зі змінами в організації праці та виробництва та відмовою від переводу на іншу роботу. ( а.п.115)

За час перебування позивача у простої, відповідно до виписки з наказу «Про введення нових умов оплати праці на ПАТ «Запоріжсталь» з використанням висновків щорічної оцінки персоналу за 2016 рік» № 955 від 08.06.2017 року ( а.п.125) , на підприємстві з 01 червня 2017 року введені нові умови оплати праці, затверджена з 01.06.2017 року схема посадових окладів працівників ПАТ «Запоріжсталь», що переведені на грейдінгову систему оплати праці. Зазначеним наказом постановлено не здійснювати підвищення з 1 червня 2017 року посадових окладів працівникам структурних підрозділів, що припинили діяльність, які станом на 1 червня 2017 року оформлені на скорочених посадах.

02.08.2017 року наказом №811/л електрогазозварника ОСОБА_1 було звільнено з комбінату на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України у звязку зі змінами в організації праці та виробництва та відмовою від переводу на іншу роботу, з виплатою вихідної допомоги у розмірі одного середнього заробітку. ОСОБА_1 ознайомлений з наказом 02.08.2017 року, про що свідчить його підпис (а.п.116) також у зазначений день з позивачем проведений розрахунок.

У відповідності до ст. 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору , серед інших, є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) .

У відповідності до ст. 38 ч.3 КЗпП України , працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

У відповідності до ст. 49 КЗпП України , трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Стаття 64 ГК України визначає, що підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Відповідач, згідно з вимогами ст. 64 ГК України визначив свою організаційну структуру, ліквідувавши структурний підрозділ ЦРМО-4, тобто провів реорганізацію товариства, в звязку з чим в організації виробництва і праці відбулись зміни, які дають право адміністрації підприємства на звільнення працівників, штатні одиниці по професіям яких були скасовані, за п.1 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що при їх розгляді необхідно неухильно додержуватись Конституції України, КЗпП й інших актів законодавства. У п.18 зазначеної Постанови вказано, що при розгляді відповідної категорії справ судам необхідно зясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Доводи позивача, що на підприємстві з боку роботодавця мало місце порушення його трудових прав, у звязку з чим підлягає зміненню формулювання причини звільнення з підстав п.1 ст. 40 КЗпП України на ч.3 ст. 38 КЗпП України суд до уваги не приймає, виходячи з наступного.

Як зазначив позивач у позові він звернувся до роботодавця з заявою про звільнення за власним бажанням у звязку з порушенням роботодавцем законодавства про працю з 1 серпня 2017 року на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України, на підтвердження такого звернення надає відповідь №13/2046410 від 31.07.2017 року начальнику відділу кадрів ОСОБА_8 ( а.п.14), з якої вбачається, що така заява ОСОБА_1 надійшла до ПАТ «Запоріжсталь» 27.07.2017 року, зазначена заява задоволенню не підлягає, у звязку з тим, що факти порушення законодавства про працю з боку ПАТ «Запоріжсталь» відсутні.

Копія такої заяви суду не надана, тому які саме позивач зазначив в заяві підстави для звільнення з підприємства за ч.3 ст. 38 КЗпП України суду достеменно не відомі. Однак у судовому засіданні позивач пояснив, що порушення мало місце , на його думку, у звязку з тим, що його посада була скорочена саме 31.05.2017 року, про таке скорочення за два місяці його не попередили , у простої він перебував необґрунтовано. Крім того, роботодавцем були суттєво порушені вимоги Закону України « Про охорону праці», однак про неможливість виконувати роботу за станом здоровя та невжиття заходів щодо його переведення у зазначеній заяві він роботодавця не повідомляв.

За змістом ч.3 ст. 38 КЗпП України вбачається, що працівник може реалізувати передбачене ч.3 ст. 38 КЗпП право на розірвання трудового договору у визначений ним строк з отриманням вихідної допомоги в розмірі тримісячного середнього заробітку за наявності факту порушення Відповідачем законодавства про працю. Юридичні факти це передбачені законом конкретні обставини, які тягнуть правові наслідки у вигляді виникнення, зміни або припинення правовідносин. Юридичні факти поділяються на події та дії. Якщо події виникають незалежно від волі людей, то дії (бездіяльність) - це життєві факти, що є результатом свідомої, пов'язаної з волею діяльності людей, наприклад, правочини, що породжують права і обов'язки; адміністративні акти, які містять приписи зобов'язального характеру; дії, що створюють об'єктивний результат (створення об'єкта інтелектуальної власності).

Суд погоджується з доводами відповідача про недоведеність позивачем порушень його трудових прав з боку роботодавця, оскільки ПАТ «Запоріжсталь» у звязку з передачею непрофільної для металургійного підприємства діяльності з надання ремонтних послуг до ТОВ «Метінвест Промсервіс», відповідно до вимог ст. 64 ГК України визначив свою організаційну структуру, ліквідувавши структурний підрозділ ЦРМО-2. Зазначені факти свідчать про відсутність організаційних умов для виконання Позивачем роботи за посадою, яку він обіймав. У звязку з відсутністю обсягів робіт, викликаною ліквідацією ЦРМО-2, що унеможливило забезпечення повної зайнятості працівників, Розпорядженням по цеху №612 від 30.05.2017 р. «Про вимушений простій працівників», визначено, що на час простою працівники не виходять на роботу до особливого розпорядження, а оплата здійснюється із розрахунку 2/3 встановленого працівникові окладу, що відповідає вимогам ст. 113 КЗпП України.

Відповідно до ст. 34 КЗпП України простій це призупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.

З зазначеним розпорядженням ОСОБА_1 був ознайомлений під підпис 01.06.2017 р., та фактично погодився з ним, оскільки про свою незгоду не висловив, на самому тексті розпорядження про незгоду не зазначив, зазначене розпорядження у встановленому законом порядку не оскаржував та виконував його зміст, фактично не працював у визначений час, перебуваючи у простою та отримував заробітну плату у розмірі 2/3 від встановленого окладу.

Факт простою з 01.06.2017 р. до дати звільнення підтверджується табелями обліку робочого часу по ЦРМО-2 за червень - серпень (по 02.08. включно) 2017 року та простойними листками №64, №65, №66 за відповідні місяці. Згідно з ч.1 ст. 113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Підтвердженням факту виплати працівникові гарантованої суми є розрахункові листи за червень-серпень 2017 року.

Роботодавець, який немає можливості забезпечити роботою вивільнюваного працівника (наприклад, якщо скорочення відбувається через ліквідацію структурного підрозділу), двомісячний період із моменту попередження про скорочення і до моменту самого звільнення може бути оформлено як період простою не з вини працівника з оплатою цього часу в розмірі двох третин від установленого посадового окладу, що відповідає вимогам ст. 34 та ст. 1134 КЗпП України.

За таких обставин, враховуючи відсутність можливості забезпечити роботою позивача ОСОБА_1 через нестачу організаційних умов, необхідних для її виконання, суд погоджується з доводами відповідача щодо правомірності визначення вказаного часу періодом простою не з вини працівника з оплатою в розмірі двох третин від встановленого посадового окладу, що відповідає вимогам ст. ст. 34, 113 КЗпП України.

Крім того, за доводами позивача -в процесі реорганізації підприємство порушило встановлений ст. 492 КЗпП України строк повідомлення про наступне вивільнення у звязку зі змінами в організації виробництва і труда. Однак зазначені доводи є хибними. оскільки не відповідають дійсності та спростовується власним підписом гр. ОСОБА_1 на Розпорядженні №502/л від 30.05.2017 року «Про попередження працівників ЦРМО-2 з наступним вивільненням», згідно з яким звільнення Позивача мало відбутися не раніше 02.08.2017 року. Фактичне звільнення відбулось 02.08.2017 року, що підтверджується наказом №811/л від 02.08.2017 р., тобто через 2 місяця після попередження про вивільнення, що повністю відповідає вимогам ст. 492 КЗпП України.

За змістом, ст. 492 КЗпП України, роботодавець має запропонувати роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його спеціальності, кваліфікації та стану здоровя. З вказаного не вбачається обовязок роботодавця пропонувати всі наявні робочі місця та вакансії. Роботодавцем на виконання приписів зазначеної статті запропонував ОСОБА_1 запропонована роботу на рівнозначній посаді електрогазозварника з переведенням до ТОВ «Метінвест Промсервіс», яку він міг виконувати за своєю спеціальністю та кваліфікацією, однак останній відмовився від переведення на роботу за спеціальністю, у звязку з чим йому були запропонована інші наявні вакансії, в тому числі з можливістю перенавчання, від який ОСОБА_1 також відмовився . Таким чином суд, вважає, що роботодавцем у відповідності до вимог ст. сст.492 КЗпП України виконаний обовязок щодо працевлаштування вивільнюваного .

Відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстави, зазначеної в п.1) ст. 40 зазначеного кодексу, працівнику виплачується вихідна допомога в розмірі не менше середньомісячного заробітку. Відповідна вихідна допомога була виплачена ОСОБА_1 в розмірі 10 370, 23 грн., що підтверджується розрахунковим листом за серпень 2017 року.

Крім того, в період з 09.08.2017 р. по 11.08.2017 р. ГУ Держпраці у Запорізькій області було здійснено інспекційне відвідування ПАТ «Запоріжсталь» з аналогічних до позову питань, порушених колишніми працівниками ліквідованого наказом №909 від 31.05.2017 року ЦРМО-4, щодо порядку вивільнення працівників, зміни істотних умов праці. За результатами проведеної перевірки жодних порушень трудового законодавства з боку ПАТ «Запоріжсталь» виявлено не було, про що складено Акт перевірки №08-02-0315/0057.

Крім того, відповідно до ст. 14 Закону України «Про охорону праці» працівник зобов'язаний проходити у встановленому законодавством порядку попередні та періодичні медичні огляди. Порядок проведення медичних оглядів регламентований наказом МОЗ України від 21.05.200 року №246.

За результатами періодичного медичного огляду працівників ЦРМО-2 ПАТ «Запоріжсталь») комісією було встановлено, що електрогазозварник ОСОБА_1 за станом здоров'я потребує переведення на іншу роботу без впливу теплового випромінювання.

Згідно ст. 170 КЗпП України, працівників, які потребують за станом здоров'я надання більш легкої роботи, власник чи уповноважений ним орган зобов'язаний перевести, з їхньої згоди, на таку роботу відповідно до медичного висновку тимчасово або без обмеження строком. Як передбачено п.2.17 Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій, затвердженого наказом МОЗ від 21.05.2007 року №246, за результатами періодичних медичних оглядів (протягом місяця після їх закінчення) Комісія оформлює Заключний акт за результатами періодичного медичного огляду працівників, який складається у шести примірниках - один примірник залишається в закладі охорони здоров'я, що проводив медогляд, інші надаються роботодавцю, представнику профспілкової організації або вповноваженій працівниками особі, профпатологу, закладу державної санітарно-епідеміологічної служби, робочому органу виконавчої дирекції Фонду.

Як встановлено у судовому засіданні, роботодавцю ПАТ «Запоріжсталь» Заключний акт за результатами періодичного медичного огляду працівників ЦРМО-2 ТОВ«Віта-Центр» направило 02.06.2017 року . Від цього часу й до дати звільнення 02.08.2017 року ОСОБА_1 жодного дня не виконував на комбінаті трудову функцію за професією електрогазозварника та не піддавався впливу теплового випромінювання. Від переведення на іншу роботу, не пов'язану з впливом вказаного виробничого фактору на стан здоров'я, позивач відмовився, що підтверджується списками вакантних робочих місць від 01.06.2017 року, 27.07.2017 року, 02.08.2017 року.

Відповідно до п. 2.16 Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій №246, результати періодичних медичних оглядів працівників і висновок Комісії про стан здоров'я заносяться, в тому числі, й до Картки працівника, який підлягає періодичному медичному огляду, й до Медичної картки амбулаторного хворого. На підставі Картки працівника Комісією видається працівнику медична довідка про проходження попереднього (періодичного) медичного огляду працівника за формою, зазначеною у додатку 8. Відповідна довідка була видана позивачу ОСОБА_1 17.03.2017 року, однак з зазначеного часу з відповідною заявою про переведення за станом здоров'я на іншу більш легку роботу до адміністрації ПАТ «Запоріжсталь» позивач не звертався. Доводи позивача про те, що він з такою заявою в усній формі звертався до начальнику цеха , судом до уваги прийняті бути не можуть, оскільки жодним доказом не підтверджені.

З урахуванням викладеного, враховуючи відсутність належним чином встановленого факту порушення ПАТ «Запоріжсталь» умов праці гр. ОСОБА_1, заявлені вимоги про зміну причин звільнення та стягнення вихідної допомоги , задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 2 ст. 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договоріз дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Пунктом 3.1. Галузевої угоди гірничо-металургійного комплексу, зареєстрованої у Міністерстві праці та соціальної політики України 28.07.2011 р. №40 на сторону власників покладено обовязок розробляти самостійно форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат з обов'язковим дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, Генеральною і цією угодами, та встановлювати їх у колективних договорах.

Пунктом 4.2. Колективного договору ПАТ «Запоріжсталь» адміністрацію підприємства зобовязано забезпечити зростання середньої заробітної плати з дотриманням умов Генеральної та Галузевої угод в залежності від ефективності виробництва й рівня інфляції.

Наказом від 08.06.2017 р. №955 з 01.06.2017 р. на ПАТ «Запоріжсталь» було введено нові умови оплати праці, однак п.1.2.3. зазначеного наказу визначено категорії працівників, посадові оклади яких підвищенню не підлягають. До цієї категорії серед інших включені, зокрема, працівники ліквідованих (тих, що припинили діяльність) на ПАТ «Запоріжсталь» структурних підрозділів (видів діяльності): оформлені станом на 01.06.2017 р. на скорочених робочих місцях та зовнішні сумісники, оформлені до введення нових умов праці. Зазначені положення наказу ( п.1.2.3) позивачем не у встановленому законом порядку оскаржені не були.

ЦРМО-2, працівником якого був Позивач, ліквідований Наказом ПАТ «Запоріжсталь» №909 від 31.05.2017 року, тобто до запровадження нових умов оплати праці і станом на 01.06.2017 р. працівники вказаного структурного підрозділу ( у тому числі і ОСОБА_1М.) фактично перебували на скорочених робочих місцях, тобто дія них Наказу №955 від 01.06.2017 року в частині введення нових умов оплати праці не поширюється, за таких обставин, підстави для підняття посадового окладу гр. ОСОБА_1 відсутні, тому його вимоги щодо стягнення невиплаченої заробітної плати з червня 2017 року по серпень 2017 року у сумі 4275, 20 грн задоволенню не підлягають.

На час звільнення 2 серпня 2017 року з підприємства з ОСОБА_1 проведений повний розрахунок в частині виплати нарахованої заробітної плати, як зазначив суд вище , підстав для стягнення вихідної допомоги та недорахованого заробітку, суд не вбачає, а тому позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки у сумі 103263,68, які за своєю юридичною природою є похідними, задоволені бути не можуть.

Крім того, відповідно до ст. 2371 КЗпП України відшкодування власником чи уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику відбувається у випадку, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків та вимагаються від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно п. п. 4, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». До загальних підстав, які підлягають обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, відноситься: наявність моральної шкоди; протиправної поведінки особи, що спричиняє шкоду; причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою особи; вина. Також для компенсації моральної шкоди працівникові треба довести факт спричинення йому моральної шкоди (що в результаті звільнення ним були втрачені нормальні життєві звязки, знадобилося додаткові зусилля для організації життя, йому спричиненні моральні страждання), а також обґрунтувати заявлений в позові розмір компенсації.

Однак, як зазначив суд , з підстав викладених вище, він прийшов до висновку щодо відсутності порушення роботодавцем його трудових прав, тобто відсутній головний чинник моральної шкоди протиправна поведінка особи. Наявність моральної шкоди ставиться під сумнів також й через відсутність доказів на підтвердження погіршення стану здоровя позивача, які свідчать про тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках.

Доводи представника відповідача щодо пропуску позивачем встановленого законом строку для звернення до суду з позовом, суд вважає такими, що є хибними з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутись із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо в районний суд у справах про звільнення в місячний термін з дня вручення копії наказу про звільнення або з дати видачі трудової книжки. Справами про звільнення, для яких встановлено місячний строк звернення до суду, є справи про поновлення працівника на роботі. Справи про зміну формулювання причини звільнення не відносяться до категорії справ про звільнення, а відтак для них установлений тримісячний строк на звернення до суду.

У відзиві на позов представником відповідача заявлені вимоги щодо стягнення суми витрат, які поніс комбінат у звязку з виготовленням копій 22 документів для надання в якості доказів на підтвердження позиції відповідача суду та учасникам судового процесу, складає 234,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та, витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, згідно з п.4) ч.3 ст. 133 ЦПК України належать витрати, повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з п. п. 3), 6) ч.2 ст. 43, ч.4 ст. 178 ЦПК України на відповідача, як сторону судового процесу, покладено процесуальний обовязок з надіслання копії відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

Відповідно до довідки фінансового контролеру ПАТ «Запоріжсталь» №4930/1003422 від 10.01.2018 року, вартість виготовлення копії однієї сторінки формату А-4 складає 1, 17 грн. без ПДВ (двосторонній друк на одному аркуші формату А-4 2, 21 грн. без ПДВ).

До відзиву ПАТ «Запоріжсталь» додано 22 документи, односторонні копії яких виготовлені в кількості 81 сторінки (81 х 1,17 = 94,77 грн.), двосторонні на 63 аркушах (63 х 2,21 = 139,23 грн.).

Однак враховуючи, що провадження по справі відкрито 25.10.2017 року, тобто до відповідних змін в ЦПК України в редакції закону від 03.10.2017 року, до надання відповідачеві права на відзив, останній надав заперечення на позов ( у відповідності до чинних процесуальних норм на час вчинення такої дії), до яких додав додатки ( а.п.3884) , ідентичні додаткам, до відзиву (а.п.105-53), дублюючи їх, такі дії, хоча і фактично несуть на своє вчинення грошових витрат, але не є необхідними, тому суд вважає, що вони стягненню з позивача не підлягають.

На підставі викладеного, суд вважає, що жодним беззаперечним доказом заявлені позовні вимоги позивачем не підтверджені та спростовуються наданими доказами з боку відповідача, а в силу ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тому суд приходить до висновку те, що позовні вимоги, заявлені позивачем, задоволені бути не можуть.

При звільненні до суду з позовом позивач на підставі вимог Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за заявленими позовними вимогами, тому у відповідності до ч.6 ст.141 ЦПК України судові витрати слід віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 38 ч.3, 40 п.1, 49-2, КЗпП України, ст.ст. 11,13, 81, 89, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1) до ПАТ «Металургійний комбінат «Запоріжсталь» (ЄДРПО 00191230 м.Запоріжжя вул. Південне шосе 72), третя особа - Федерація профспілок України у Запорізькій області (м.Запоріжжя майдан Профспілок, 5) про зміну причини звільнення, стягнення вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди- відмовити.

Повний текст виготовлений 06.06.2018 року.

Копію повного рішення надіслати сторонам.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Запорізької області через Хортицький районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Розяснити учасникам провадження, що у відповідності до п.1 ч.2 ст. 354 ЦПК України, учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення.

Суддя: Л.Г. Салтан