Справа № 2-2220/2007 08.06.2018 08.06.2018 08.06.2018
Номер провадження: 22-з/784/35/18

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-2220/2007
Провадження № 22-з/784/35/18
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 червня 2018 року судова колегія судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Миколаївської області в складі :
головуючого Темнікової В.І.,
суддів Бондаренко Т.З., Крамаренко Т.В.,
із секретарем судового засідання Лівшенко О.С.,
за участю представника стягувача- Герцун В.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за заявою ОСОБА_1, поданою через представника ОСОБА_2, про ухвалення додаткового рішення у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 квітня 2018 року за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_3 територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_4, -
В С Т А Н О В И Л А :
В грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на бездіяльність державного виконавця, в якій просив визнати противоправною бездіяльність державного виконавця Інгульського відділу ДВС м. Миколаєва ОСОБА_3 територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_4 щодо перевірки майнового стану боржника; зобов'язати державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_4 виконати вимоги передбачені ч.8 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження», шляхом вчинення дій передбачених ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження».
Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 квітня 2018 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.
Не погодившись з даною ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою задовольнити його скаргу в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, а також на незаконність та необґрунтованість ухвали суду.
Постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 30 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено. Ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 квітня 2018 року скасовано. Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області задоволено. Визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області щодо перевірки майнового стану боржника ОСОБА_5 та зобовязано державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області виконати вимоги, передбачені ч.8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», шляхом вчинення дій, передбачених ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження».
31 травня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення по справі, так як судом апеляційної інстанції в постанові від 30 травня 2018 року не було вирішено питання про розподіл судових витрат.
В судовому засіданні представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 підтримав вимоги про ухвалення додаткового рішення та стягнення з Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області на користь ОСОБА_1 понесених витрат на сплату судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.
Інші учасники процесу до судового засідання не зявилися, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином.
Згідно п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до положень ст. 452 ЦПК України судові витрати, повязані з розглядом скарги на дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.
У даній справі Апеляційним судом Миколаївської області було постановлено рішення про задоволення скарги ОСОБА_1, тому судові витрати, повязані з розглядом скарги, повинні бути покладені на орган державної виконавчої служби.
При зверненні до Ленінського районного суду м. Миколаєва зі скаргою на бездіяльність державного виконавця ДВС ОСОБА_1 було сплачено судовий збір у розмірі 640грн. При подачі апеляційної скарги ним було сплачено судовий збір у розмірі 320 грн. Крім того, ОСОБА_1 понесені витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 3171,60грн.
Проте, як зазначено в п.4 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», статтями 3 і 4 Закону України «Про судовий збір» визначено обєкти справляння судового збору, його розміри та перелік позовних заяв чи інших заяв, передбачених процесуальним законодавством, за подання яких судовий збір не справляється. Наведений у пунктах 1, 4 частини другої статті 4 цього Закону перелік позовних заяв (заяв, скарг, дій), за подання яких до суду або за вчинення яких судом встановлено ставки судового збору, за своїм змістом є вичерпним. Отже, справляння судового збору з інших позовних заяв (заяв, скарг), що подаються до суду, не зазначених у частині другій статті 4 Закону України «Про судовий збір», не передбачено, наприклад, за подання скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.
Крім того, слід врахувати, що провадження стосовно виконання судових рішень є завершальною й невідємною частиною (стадією) судового провадження в конкретній справі, у якій відкриття провадження за скаргою не передбачено. За подання позовної заяви позивачем вже було сплачено відповідний судовий збір, тому у розділі V11 ЦПК України та в Законі України «Про судовий збір» не передбачено необхідності сплати судового збору за подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС позивачем, який є стягувачем. Таке врегулювання є логічним з урахуванням того, що виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду, а позивачем уже сплачено судовий збір при зверненні до суду з позовом, або він мав пільги зі сплати такого збору.
Саме про таке застосування норм права, яке регулює порядок сплати судового збору по даній категорії справ, йдеться в тексті постанови ОСОБА_6 Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 660/612/16ц.
Таким чином, законом не передбачена сплата судового збору як за подання скарги на бездіяльність державного виконавця, так і за подання апеляційної скарги на ухвалу суду, постановлену за результатами розгляду такої скарги.
Зазначені обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 помилково було сплачено судовий збір у розмірі 640грн. при подачі скарги на бездіяльність державного виконавця до суду першої інстанції, а також судовий збір у розмірі 320 грн. за подання апеляційної скарги на ухвалу суду, постановлену за результатами розгляду такої скарги.
Повернення сплаченої суми судового збору, в тому числі і помилково сплаченої, згідно ч.5 ст.7 Закону України «Про судовий збір» здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.
Згідно п. 42 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується судом за результатами розгляду справи за клопотанням особи, яка його сплатила, що відповідає принципу диспозитивності цивільного судочинства (частина перша статті 7 Закону № 3674-VI «Про судовий збір»). При цьому поданий заявником платіжний документ, що підтверджує сплату судового збору, повертається заявнику, а до матеріалів справи приєднується належним чином посвідчена копія цього документа. Про заміну зазначеного документа копією здійснюється відповідна відмітка в описі справи.
Проаналізувавши зазначені обставини по справі у їх сукупності, слід дійти висновку, що у задоволенні вимог про стягнення помилково сплачених ОСОБА_1 сум судового збору з Інгульського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_3 територіального управління юстиції у Миколаївській області слід відмовити, що не перешкоджає ОСОБА_1 звернутися до суду з заявою про повернення йому помилково сплачених сум судового збору.
Що стосується вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, то вони підлягають задоволенні, виходячи з наступного.
Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обовязок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
В матеріалах справи знаходиться договір про надання правової допомоги від 12.12. 2017р., укладений між адвокатом ОСОБА_2 та ОСОБА_1, згідно якого адвокат взяв на себе зобовязання надавати необхідну правову допомогу клієнту, а саме - надання консультацій, підготовка скарги на бездіяльність державного виконавця, представництво інтересів в Ленінському районному суді м. Миколаєва, апеляційному суді Миколаївської області по даній справі ( а.с. 6). Також в матеріалах справи знаходиться квитанція до прибуткового касового ордеру про сплату ОСОБА_1 адвокату ОСОБА_2 3171 60 коп. за договором про надання правової допомоги від 12.12. 2017р. (а.с.43). Згідно розрахунку ( а.с. 42), адвокатом ОСОБА_2 було надано наступну правову допомогу- консультація (0,5год.) вартістю 352,40коп., участь у судовому засіданні ( 1година) вартістю 704,80грн., підготовка скарги ( 3 години) вартістю 2114,40грн. Розрахунок розміру витрат було зроблено з урахуванням вимог ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», який діяв на час укладення договору про надання правової допомоги від 12.12. 2017р., тобто з того, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу.
У новій редакції ЦПК України відсутня норма стосовно обмеження або граничного розміру компенсації витрат на правничу допомогу. Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким процесуальні кодекси викладені у новій редакції, Закон України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" визнано таким, що втратив чинність. Відтак, на сьогодні закон не обмежує розмір компенсації витрат на професійну правничу допомогу, проте він має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Проаналізувавши матеріали справи, слід дійти висновку, що витрати на професійну правничу допомогу, зазначені в розрахунку, є співмірними зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та значенням справи з урахуванням конкретних обставин у даній справі для ОСОБА_1
З урахуванням викладеного, витрати, понесені ОСОБА_1 на сплату наданої йому професійної правничої допомоги у розмірі 3171,60грн. підлягають стягненню з Інгульського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_3 територіального управління юстиції у Миколаївській області на його користь.
Керуючись ст. ст. 270, 367, 368, 381, 382ЦПК України, суд,
П О С Т А Н О В И В:
Заяву ОСОБА_1, подану через представника ОСОБА_2, про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.
Стягнути з Інгульського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_3 територіального управління юстиції у Миколаївській області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3171 грн. 60 коп.
Постанова набирає законної сили негайно з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складання повного її тексту до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді:

Повний текст постанови складено 11 червня 2018 року