АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2018 року місто Київ.

Справа № 753/12089/16

Апеляційне провадження № 22-ц/796/4713/2018

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів Іванченка М.М., Рубан С.М.,

секретар судового засідання Задерей І.В.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Комунального підприємства «Київський метрополітен» на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 березня 2018 року, у складі судді Комаревцевої Л.В. ухваленого в приміщенні суду в місті Києві, повний текст якого складений 27 березня 2018 року (інформація про час ухвалення рішення відсутня)

в справі за позовом Комунального підприємства «Київський метрополітен» до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за договором,-

ВСТАНОВИВ:

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду Апеляційним судом міста Києва.

У червні 2016 року КП «Київський метрополітен» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором на відшкодування витрат балансоутримовича на утримання та обслуговування орендованого нерухомого майна від 16.07.2010 року №В-41-10 у сумі 8376,06 грн. основного боргу, пені 50,68 грн., 3% річних - 3,44 грн., а також судових втрат.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилався на те, що 16.07.2010 між КП «Київський метрополітен» та ФОП ОСОБА_1 укладено договір на відшкодування витрат балансоутримовича на утримання та обслуговування орендованого нерухомого майна №В-41-10, зі строком дії до 31.12.2010 року, а уразі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну вказаного договору, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах.

Відповідно до умов договору балансоутримувач забезпечує утримання об'єктів оренди відповідно до переліку, який є невід'ємною частиною вказаного договору за цінами, визначеними в узагальненому розрахунку щомісячних витрат балансоутримувача на утримування та обслуговування орендованого нерухомого майна, а орендар зобов'язувався відшкодувати балансоутримувачу зазначені витрати щоквартально не пізніше 10 числа, наступного за звітнім кварталом на підставі виданих балансоутримувачем розрахунків.

Однак, у порушення грошових зобов'язань відповідач за період з квітня 2015 року по грудень 2015 року не перерахував позивачу плату за утримання об'єктів оренди, що призвело до виникнення заборгованості у сумі 8430,18 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22.03.2018 року Комунального підприємства «Київський метрополітен» до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за договором залишено без задоволення.

Не погодившись з таким рішенням суду, представник КП «Київський метрополітен» подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

В скарзі посилався на те, що судом не взято до уваги додаток № 1 до договору від 16.07.2010 № В-41-10, даний додаток підписаний та скріплений печатками, як з боку позивача та і з боку відповідача та є невід'ємною частиною вищевказаного Договору і додавався до матеріалів справи разом з позовною заявою. Додаток № 1 до Договору від 16.07.2010 № В-41-10 є переліком об'єктів, які перебувають в користуванні орендаря (станом на третій квартал 2010 року), в даному додатку зазначається станція «Видубичі» (з 01.08.2010) загальною площею 11,40 кв.м. Тобто, позивач має право стягнути заборгованість по договору від 16.07.2010 № В-41-10 по станціях метро «Видубичі», «Мінська», «Оболонь» та «Харківська» . Скарга містить доводи про безпідставну відмову суду у стягненні витрат за обслуговування на станціях метро «Мінська» та «Оболонь», через неможливість відповідачем здійснювати господарську діяльність у спірний період з причини відсутності світла, так як між сторонами даного спору не укладався договір на постачання електричної енергії. Судом не враховано, що до витрат балансоутримувача на утримання та обслуговування орендованого нерухомого майна, які сплачувались на підставі договору від 16.07.2010 № В-41-10 не входять послуги з електропостачання, тому відключення об'єктів відповідача на станціях метро Мінська та Оболонь жодним чином не можуть вплинути на правовідносини, які існували по договору від 16.07.2010 № В-41-10. Відмова по витратах на станції м. Харківська з посиланням на рішення Господарського суду м. Києва від 27.01.2018 є безпідставним, оскільки розірвання договору оренди не тягне за собою звільнення відповідача від витрат на утримання майна. Об'єкт оренди, що знаходився на станції метро «Харківська» загальною площею 24.4 кв.м. демонтовано 09.06.2015 року, про, що складено акту демонтажу 10.09.2015 року. Судом не звернуто увагу на те, що позивач здійснював нарахування по відшкодуванню витрат по станції метро «Харківська» до 09.06.2015 року, що підтверджується розрахунками до договору від 16.07.2010 № В-41-10 та актами наданих послуг, що додавались до матеріалів справи. Суд не взяв до уваги те, що відповідно до п. 3.2.1 Договору від 16.07.2010 року № В-41-10 орендар зобов'язувався до 05 числа місяця, наступного за звітним кварталом самостійно отримувати рахунок (розрахунок) по відшкодуванню витрат та не пізніше 20 числа здійснювати платіж на поточний рахунок Балансоутримувача. Відповідно до п. 3.2.2 Договору від 16.07.2010 року № В-41-10 Орендар зобов'язується самостійно отримувати Акти про надання послуг з утримання об'єктів та протягом двох робочих днів повертати їх підписаними Балансоутримувачу. Таким чином умовами договору від 16.07.2010 року № В-41-10 передбачено, що відповідач зобов'язаний самостійно отримувати рахунок (розрахунок) по відшкодуванню витрат, здійснювати платіж на поточний рахунок позивача та самостійно отримувати акти про надання послуг з утримання об'єктів. В матеріалах справи наявні рахунки по відшкодуванню витрат та акти наданих послуг, які додані позивачем до матеріалів справи, вищевказані рахунки та акти підтверджують належне виконання позивачем умов договору від 16.07.2010 року № В-41-10. Також судом першої інстанції не враховано п.6.4 договору від 16.07.2010 року № В-41-10, яким передбачено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього Договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача посилався на те, що рішення місцевого суду є законним та обґрунтованим та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення. Посилався на те, що факт здійснення витрат по утриманню та обслуговуванню орендованого майна у заявленому позивачем розмірі не підтверджується жодними доказами. Також посилався на те, що позивач незаконно нарахував заборгованість по об'єкту «Харківська», оскільки строк дії договору оренди закінчився 05.05.2015 року. Крім того вказував на те, що договір оренди по вказаному об'єкту розірвано рішенням Господарського суду міста Києва від 27.01.2015 року. Також зазначив, що з 01.04.2015 року службовими особами КП «Київський метрополітен» було вимкнено електропостачання по об'єктах «Оболонь» та «Мінська», що унеможливило здійснення господарської діяльності відповідача, а тому стягнення заборгованості за вказані об'єкти є безпідставними.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача доводи скарги підтримав.

Представник відповідача проти задоволення скарги заперечував.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Вимогам вищенаведених норм, рішення місцевого суду не відповідає.

Згідно зі ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 16.07.2010 року між КП «Київський метрополітен» та ФОП ОСОБА_1 укладено договір на відшкодування витрат балансоутримовича на утримання та обслуговування орендованого нерухомого майна №В-41-10, зі строком дії до 31.12.2010 року, а уразі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну вказаного договору, він вважається продовжений на той самий термін і на тих самих умовах.

Відповідно до п. 1.1 договору Балансоутримувач забезпечує утримання об'єктів оренди відповідно до переліку, який є невід'ємною частиною Договору (додаток № 1) за цінами, визначеними в узагальненому розрахунку щомісячних витрат балансоутримувача на утримання та обслуговування орендованого нерухомого майна, а Орендар відшкодовує Балансоутримувачу зазначені витрати.

Відповідно до п. 2.2 Договору Орендар здійснює платіж по відшкодуванню витрат з утримання об'єкта оренди щоквартально не пізніше 10 числа, наступного за звітним кварталом на підставі виданих Балансоутримувачем розрахунків.

Відповідно до п. 3.2.1 Договору Орендар зобов'язувався до 05 числа місяця, наступного за звітним кварталом самостійно отримувати рахунок (розрахунок) по відшкодуванню витрат та не пізніше 20 числа здійснювати платіж на поточний рахунок Балансоутримувача.

Згідно додатку №1 до вказаного договору об'єкти, які знаходяться в користуванні відповідача є: перехід на станції метро «Мінська» площею 12,00 м2; перехід на станції метро «Оболонь» площею 29,10 м2, перехід на станції метро «Харківська» площею 24,40 м2. (а.с. 7).

Відповідно до розрахунку заборгованості за вказаним договором за 2015 рік позивачем включено також перехід на станції метро «Видубичі» площею 11,40 м2 (а.с. 8).

Також, судом встановлено, 07.05.2012 між КП «Київський метрополітен», ГУ комунальної власності м. Києва в.о. КМР (КМДА) та ФОП ОСОБА_1 було укладено договір №308 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду, зі строком дії до 05.05.2015.

Відповідно до п. 1.1 договору оренди, орендодавець, на підставі рішення КМР «Про передачу майна територіальної громади міста Києва» від 31.03.2011 № 87/5474, передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (частину переходу), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та визначена відповідно до проектної документації, розробленої ДП «ПІ «Укрметротунельпроект», тимчасовими огороджуючи ми конструкціями кіосками) орендаря, далі - об'єкт оренди, що знаходиться за адресою: м. Київ, станція метро «Харківська» (перехід вестибюлю № 1), б/н, для торгівлі непродовольчими товарами.

14.12.2012 між КП «Київський метрополітен», ГУ комунальної власності м. Києва в.о. КМР (КМДА) та ФОП ОСОБА_1 було укладено договір №970 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду, зі строком дії до 14.12.2015.

Відповідно до п. 1.1 договору оренди, орендодавець, на підставі протоколу постійної комісії КМР з питань власності від 22.10.2012 №132, передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (частину переходу), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та визначена відповідно до проектної документації, розробленої ДП «ПІ «Укрметротунельпроект», тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) орендаря, далі - об'єкт оренди, що знаходиться за адресою: м. Київ, станція метро «Оболонь» (перехід вестибюлю № 1), б/н для торгівлі непродовольчими товарами.

14.12.2012 між КП «Київський метрополітен», ГУ комунальної власності м. Києва в.о. КМР (КМДА) та ФОП ОСОБА_1 було укладено договір №969 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду, зі строком дії до 12.12.2015.

Відповідно до п. 1.1 договору оренди, орендодавець, на підставі протоколу постійної комісії КМР з питань власності від 22.10.2012 №132, передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (частину переходу), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та визначена відповідно до проектної документації, розробленої ДП «ПІ «Укрметротунельпроект», тимчасовими огороджуючи ми конструкціями (кіосками) орендаря, далі - об'єкт оренди, що знаходиться за адресою: м. Київ, станція метро «Мінська» (перехід вестибюлю № 1),б/н, для торгівлі непродовольчими товарами.

Судом було також встановлено, що 01.04.2015 службами КП «Київський метрополітен» було вимкнено електропостачання до об'єктів відповідача, що знаходились на станціях метро Мінська та Оболонь, що зумовило неможливість здійснення на цих об'єктах господарської діяльності.

Відповідач рекомендованими листами від 07.04.2015 за №1 та від 09.04.2015 за №2 повідомив позивача про вимкнення електропостачання до об'єктів оренди ФОП ОСОБА_1 та просив не враховувати платежі за користування об'єктами оренди в період відсутності електроенергії у зв'язку з неможливістю проводити господарську діяльність без електропостачання та своєчасно виконувати взяті на себе договірні зобов'язання.

Відповідно до п. 1.1. договорів № 969 від 14.12.2012 та №970 від 14.12.2012 об'єкти оренди на станціях метро Мінська та Оболонь було передано відповідачу в оренду для торгівлі непродовольчими товарами.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 27.01.2015 позов першого заступника прокурора м. Києва в інтересах держави в особі КМР, Департаменту комунальної власності м. Києва, КП «Київський метрополітен» до ФОП ОСОБА_1 задоволено, розірвано договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду №308 від 07.05.2012, укладений між ГУ комунальної власності міста Києва в.о. КМР (КМДА), КП «Київський метрополітен» та ФОП ОСОБА_1 та зобов'язано останнього звільнити орендовану частину приміщення переходу загальною площею 24,4 кв.м., визначену відповідно до проектної документації тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками), що знаходиться за адресою: станція метро «Харківська» (вестибюль № 1), Б/Н та передати її за актом приймання - передачі КП «Київський метрополітен».

Крім того, відповідач рекомендованими листами за №7 від 01.09.2015 та №8 від 01.09.2015 звернувся до позивача з проханням достроково припинити дію договорів про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 14.12.2012 № 969 та від 14.12.2012 за № 970, на підставі яких ФОП ОСОБА_1 користувався об'єктами на станціях метро «Мінська» та «Оболонь» та прийняти об'єкти за актом здачі-прийняття відповідно до умов договорів оренди.

Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що відповідачем було припинено підприємницьку діяльність 09.09.2015 року.

Відмовляючи в задоволенні позову, місцевий суд виходив з того, що останні є необґрунтованими, оскільки позивачем не надано суду жодних актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), платіжних доручень, рахунків відшкодування вартості наданих послуг якими б підтверджувались понесені позивачем витрати. До того ж, позивачем за 2015 рік не було надано відповідачу та/або суду жодного акту зданих послуг по утриманню та обслуговуванню орендованого майна, та не надано жодного рахунку на оплату таких послуг. Крім того суд виходив з того, що з відповідача не може бути стягнуто 2152,24 грн. заборгованості на утримання та обслуговування орендованого нерухомого майна на станції метро «Видубичі», оскільки договором № В-41-10 від 16.07.2010 року та додатком №1 до нього не передбачено відшкодування витрат відповідачем за вказаний об'єкт оренди на станції метро «Видубичі».

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком районного суду, так як він не в повній мірі відповідає встановленим обставинам справи та вимогам Закону, ті обставини справи, які суд вважав встановленими є недоведеними.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Така дія повинна бути правомірною, а і її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до п. 1.1 договору № В-41-10 від 16.07.2010 року, Балансоутримувач забезпечує утримання об'єктів оренди відповідно до переліку, який є невід'ємною частиною Договору (додаток № 1) за цінами, визначеними в узагальненому розрахунку щомісячних витрат Балансоутримувача на утримання та обслуговування орендованого нерухомого майна, а Орендар відшкодовує Балансоутримувачу зазначені витрати.

Так, з матеріалів справи вбачається, що до позовної заяви було додано додаток № 1 до договору № В-41-10 від 16.07.2010 року, в якому значились об'єкти, які знаходяться в користуванні відповідача є: перехід на станції метро «Мінська» площею 12,00 кв.м.; перехід на станції метро «Оболонь» площею 29,10 кв.м., перехід на станції метро «Харківська» площею 24,40 кв.м. (а.с. 7).

Відповідно до розрахунку заборгованості за вказаним договором за 2015 рік позивачем включено також перехід на станції метро «Видубичі» площею 11,40 кв.м. (а.с. 8)

При цьому, в судовому засіданні, яке відбулося 01.02.2017 року, представником було надано додаток № 1 до договору № В-41-10 від 16.07.2010 року (станом на третій квартал 2010 року), який був прийнятий судом та з якого вбачається, що до останнього також включено об'єкт перехід на станції метро «Видубичі» площею 11,40 кв.м. з 01.08.2010 року (а.с. 56).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 19.07.2010 між КП «Київський метрополітен» та ФОП ОСОБА_1 було укладено договір №89-Упр (Ор)-10 про передачу майна в оренду (а.с. 91-98).

Відповідно до п. 2.1 договору оренди №89-Упр (Ор)-10, об'єктом оренди є тимчасові огороджуючи конструкції (кіоск), загальною площею 11,4 кв.м. розташовані в переході станції метро «Видубичі», відповідно до проектної документації, розробленої інститутом «Укрметротунельпроект», згідно з викопіюваннями з схеми тимчасового розташування МАФ, що складає невід'ємну частину цього договору.

Таким чином, висновок місцевого суду про те, що з відповідача не може бути стягнуто 2152,24 грн. заборгованості на утримання та обслуговування орендованого нерухомого майна на станції метро «Видубичі», оскільки договором № В-41-10 від 16.07.2010 року та додатком №1 до нього не передбачено відшкодування витрат відповідачем за вказаний об'єкт оренди на станції метро «Видубичі», спростовується доказами наявними в матеріалах справи.

Висновки суду про те, що позов є необґрунтованим, оскільки позивачем не надано суду жодних актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), платіжних доручень, рахунків відшкодування вартості наданих послуг якими б підтверджувались понесені позивачем витрати, а також позивачем за 2015 рік не було надано відповідачу та/або суду жодного акту зданих послуг по утриманню та обслуговуванню орендованого майна, та не надано жодного рахунку на оплату таких послуг, апеляційний суд не приймає з огляду на наступне:

Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов'язання.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до п. 3.2.1 договору № В-41-10 від 16.07.2010 року орендар зобов'язувався до 05 числа місяця, наступного за звітним кварталом самостійно отримувати рахунок (розрахунок) по відшкодуванню витрат та не пізніше 20 числа здійснювати платіж на поточний рахунок Балансоутримувача.

Згідно з п. 3.2.2 договору від № В-41-10 від 16.07.2010 року орендар зобов'язується самостійно отримувати Акти про надання послуг з утримання об'єктів та протягом двох робочих днів повертати їх підписаними Балансоутримувачу.

Виходячи з вищенаведених умов договору, обов'язок отримання рахунку по відшкодуванню витрат та акту про надання послуг з утримання об'єктів покладався на орендаря, а тому ненадання таких доказів не свідчить про те, що позивачем не надавались відповідачу послуги за укладеним договором.

Апеляційним судом встановлено, що відповідно до акту приймання-передачі від 01.10.2015 року орендарем було передано орендодавцю приміщення по станції метро «Видубичі» (а.с. 98).

Відповідно до акту приймання-передачі від 09.10.2015 року орендарем було передано орендодавцю приміщення по станції метро «Мінська» (а.с. 108).

Також матеріалами справи встановлено, що рішенням Господарського суду м. Києва від 27.01.2015 року позов першого заступника прокурора м. Києва в інтересах держави в особі КМР, Департаменту комунальної власності м. Києва, КП «Київський метрополітен» до ФОП ОСОБА_1 задоволено, розірвано договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду №308 від 07.05.2012, укладений між ГУ комунальної власності міста Києва в.о. КМР (КМДА), КП «Київський метрополітен» та ФОП ОСОБА_1 та зобов'язано останнього звільнити орендовану частину приміщення переходу загальною площею 24,4 кв.м., визначену відповідно до проектної документації тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками), що знаходиться за адресою: станція метро «Харківська» (вестибюль № 1), Б/Н та передати її за актом приймання - передачі КП «Київський метрополітен».

В розрахунку по відшкодуванню витрат балансоутримовича на утримання та обслуговування об'єктів оренди, позивач визначив заборгованість наступним чином:

Станція метро «Харківська» площею 24,40 кв.м. загальна сума витрат 815,50 грн.

Станція метро «Мінська» площею 12,00 кв.м. загальна сума витрат 2019,79 грн.

Станція метро «Оболонь» площею 29,10 кв.м. загальна сума витрат 3388,53 грн.

Станція метро «Видубичі» площею 11,40 кв.м. загальна сума витрат 2152,24 грн.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача пеню в розмірі 50, 68 грн. та 3% річних в розмірі 3, 44 грн.

Вивчивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, зокрема щодо стягнення витрат за укладеним договором по об'єкту «Видубичі», оскільки дані вимоги є обґрунтовані та доведені, а врешті вимог необхідно відмовити, з огляду на наступне:

Так, відповідно до п. 6.5 договору від № В-41-10 від 16.07.2010 року, дія цього договору припиняється внаслідок: закінчення строку, на який його було укладено;, загибелі об'єкта оренди; закінчення терміну оренди; в інших випадках передбачених чинним законодавством України.

Матеріалами справи, встановлено, що рішенням Господарського суду м. Києва від 27.01.2015 року розірвано договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду №308 від 07.05.2012 року по об'єкту «Харківська», а тому апеляційний суд вважає, що заборгованість по вказаному об'єкту не підлягає стягненню відповідно до вищевказаних умов договору.

Відповідно до п. 1.1. договорів № 969 від 14.12.2012 та №970 від 14.12.2012 об'єкти оренди на станціях метро Мінська та Оболонь було передано відповідачу в оренду для торгівлі непродовольчими товарами.

01.04.2015 службами КП «Київський метрополітен» було вимкнено електропостачання до об'єктів відповідача, що знаходились на станціях метро Мінська та Оболонь, що зумовило неможливим відповідачу здійснення на цих об'єктах господарської діяльності.

Відповідач рекомендованими листами від 07.04.2015 за №1 та від 09.04.2015 за №2 повідомив позивача про вимкнення електропостачання до об'єктів оренди ФОП ОСОБА_1 та просив не враховувати платежі за користування об'єктами оренди в період відсутності електроенергії у зв'язку з неможливістю проводити господарську діяльність без електропостачання та своєчасно виконувати взяті на себе договірні зобов'язання.

Крім того, відповідач рекомендованими листами за №7 від 01.09.2015 та №8 від 01.09.2015 звернувся до позивача з проханням достроково припинити дію договорів про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 14.12.2012 № 969 та від 14.12.2012 за № 970, на підставі яких ФОП ОСОБА_1 користувався об'єктами на станціях метро «Мінська» та «Оболонь» та прийняти об'єкти за актом здачі-прийняття відповідно до умов договорів оренди.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач не користувався об'єктами на станціях метро «Мінська» та «Оболонь» з 01.04.2015 року, про що було повідомлено позивача та запропоновано останньому прийняти зазначені об'єкти за актом здачі-прийняття відповідно до умов договорів оренди.

Будь-які докази того, що відповідач використовував об'єкти на станціях метро «Мінська» та «Оболонь» з 01.04.2015 року та відповідно позивачем надавались послуги по утриманню зазначених об'єктів відповідно до договору № В-41-10 від 16.07.2010 року суду не подані, а тому відсутні підстави для стягнення заборгованості за вказаними об'єктами.

Тобто з відповідача підлягає стягненню заборгованість в розмірі 2152,24 грн. лише по об'єкту «Видубичі» - 2152,24 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 5.2 договору № В-41-10 від 16.07.2010 року, за несвоєчасно перераховані платежі орендар сплачує на користь балансоутримувача пеню в розмірі 0,5% від розміру несплаченої суми наданих послуг за кожен день прострочки, але не більше розміру встановленого законом.

Відповідно до розрахунку наданого позивачем пеню та 3% річних позивач просив стягнути з період з 21.01.2016 по 25.01.2016 року (межі позовних вимог).

При цьому, розмір пені позивач розраховував на підставі подвійної облікової ставки НБУ, оскільки 0,5% від розміру несплаченої суми наданих послуг за кожен день прострочки є більший за подвійну облікову ставку НБУ.

Таким чином, з відповідача також підлягає стягненню пеня в розмірі 12,94 грн. та 3% річних в розмірі 00,88 грн.

Загальна сума, яка підлягає стягненню з відповідача становить 2166 грн. 06 коп.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження в судовому засіданні апеляційного суду. Також, апеляційним судом враховано і доводи сторони відповідача наведені у відзиві на апеляційну скаргу, з підстав, які наведені вище.

Положеннями п. 2 ч. 2 ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вказані процесуальні норми, а також те, що суд не повно встановив обставини справи, які мали значення для її вирішення, визнав недоведеними ті обставини, на підтвердження яких, докази позивач надав, порушив процесуальні норми, щодо надання належної оцінки всім доказам, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подачу позовної заяви судовий збір підлягав сплаті в розмірі 1378,00 грн., а при подачі апеляційної скарги 2067,00 грн.

Апеляційним судом задоволено позовні вимоги на суму 2166 грн. 06 коп. тобто на 25,69 % від заявлених позовних вимог (8430,18 грн.).

Отже судовий збір, який підлягає стягненню з відповідача за подачу позову пропорційно до задоволених вимог (п.3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України) становитиме 354,01 грн., а за подачу апеляційної скарги 531,04 грн.

Сторонами процесу не заявлено до відшкодування інших судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у апеляційному суді.

В зв'язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 374, 376, 382-384, 389 ЦПК України, Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Київський метрополітен» задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 березня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов Комунального підприємства «Київський метрополітен» до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Київський метрополітен» заборгованість за договором на відшкодування витрат балансоутримовича на утримання та обслуговування орендованого нерухомого майна від 16.07.2010 року №В-41-10 у сумі 2152,24 грн. основного боргу, пені 12,94 грн., 3% річних - 00,88 грн., а всього 2166,06 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Київський метрополітен» судовий збір за подачу позовної заяви в сумі 354 грн. 01 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Київський метрополітен» судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 531 грн. 01 коп.

(Дані учасників процесу:

Комунальне підприємство «Київський метрополітен», , 03056, м. Київ, пр-т. Перемоги, 35.

ОСОБА_1, РНОКППНОМЕР_1, 04073, АДРЕСА_1.)

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повна постанова складена 08 червня 2018 року.

Головуючий Желепа О.В.

Судді Рубан С.М.

ІванченкоМ.М.