Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 336/2601/16 Головуючий у 1-й інстанції Дацюк О.І.
Номер провадження 22-ц/778/1786/18 Суддя-доповідач ОСОБА_1

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Дашковської А.В.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 березня 2018 року за заявою ОСОБА_3 заінтересована особа ОСОБА_4 про розстрочку виконання рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06.02.2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та неустойки,-

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про розстрочку виконання рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06.02.2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та неустойки.

В обґрунтування заявлених вимог, ОСОБА_3 зазначала, що 23.07.2017 року державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області відкрито виконавче провадження №54276709 за виконавчим листом Шевченківського районного суду м. Запоріжжя у цивільній справі ЄУН 336/2601/16-ц про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 726 627,78 грн.

ОСОБА_3 зазначала, що на час подання заяви не мала фінансової можливості одноразово сплатити ОСОБА_4 726627,78 грн., однак, мала можливість сплачувати щомісяця по 10000,00 грн.

Заявник розпочала погашення вказаної заборгованості та сплатила у вересні, жовтні та листопаді 2017 року по 10000,00 грн.

Проте, ОСОБА_4 наполягала невідкладно сплатити всю суму боргу і тому заявник припинила щомісячні виплати до врегулювання вказаного питання у судовому порядку.

На підставі викладеного, керуючись ст. 435 ЦПК України, ст. 33 ЗУ «Про виконавче провадження», заявник просила суд, розстрочити виконання рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06.02.2017 року у цивільній справі Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ЄУН 336/2601/16-ц про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 726627,78 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 березня 2018 року заяву ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та прийняти постанову про задоволення заяви ОСОБА_3

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції керуючись ст. 367 ЦПК України, переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заявником не доведені зазначені обставини, які істотно ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим.

Колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Конституційний Суд України вказує, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 року №18-рп/2012 року).

У рішенні Конституційного Суду України від 25.04.2012 року №11-рп/2012 року (п. 3 мотивувальної частини) значиться, що невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" від 19 березня 1997 року, п. 40).

Європейський суд допускає, що тільки за виняткових обставин Договірні Сторони мають право, зокрема, втручатися у судові провадження з виконання судових рішень, однак таке втручання не повинне спричиняти перешкоди виконанню судового рішення, безпідставно його відстрочувати (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії").

Відповідно до положень ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення. Підставою для відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сімї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня його ухвалення.

Згідно ч. 1 ст. 33 Закону України "Про виконавче провадження" за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 26 грудня 2003 року №14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження", задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім'ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

З аналізу наведених норм слідує, що розстрочення виконання рішення можливе лише у виключних випадках за наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Під час вирішення питання про розстрочення виконання рішення суду обовязково мають враховуватись також інтереси сторони, на користь якої ухвалене рішення, тобто стягувача.

В заяві та апеляційній скарзі ОСОБА_3 як на підставу для розстрочення виконання рішення суду посилається на важкий фінансовий стан.

Однак, наведені підстави в силу ст. 435 ЦПК України та ч. 1 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» не можуть бути підставами для розстрочення виконання рішення.

Крім того, відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Винятковими можуть бути визнані обставини, які безпосередньо пов'язані з життям людини, оскільки в іншому разі порушуватимуться інтереси стягувача.

Так, з матеріалів справи вбачається, що до заяви про розстрочення виконання рішення суду, не подано жодного доказу щодо наявності підстав, визначених ч. 3 ст. 435 ЦПК України.

Скрутне матеріальне становище не завжди має характер особливих або виняткових обставин, тому матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для невиконання судового рішення, яке набрало законної сили, та не є обставиною, що утруднює його виконання.

З огляду на зазначене, при розгляді заяви ОСОБА_3 не встановлено обставини, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим у розумінні ст. 435 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права при його ухваленні та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновком суду по їх оцінці, тому не можуть бути підставою для скасування справедливого і по суті правильного судового рішення лише з одних формальних міркувань.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам процесуального права, а наведені в скарзі доводи є необґрунтованими й правильність висновків судів не спростовують, тому оскаржувану ухвалу слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 березня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення буде складено 08.06.2018 року.

Головуючий

Судді: