АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№22ц/796/4600/18 Головуючий у 1 інстанції - Чередніченко Н.П.
Унікальний №452/7511/17 Доповідач - Панченко М.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2018 року м.Київ

Апеляційний суд м.Києва у складі:

судді-доповідача - Панченка М.М.

суддів - Волошиної В.М., Слюсар Т.А.

при секретарі - Кемському В.В.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» на рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 03 квітня 2018 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» до ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутих коштів,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2017 року позивач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна» (далі - ПрАТ «СК«Провідна») звернувся з позовом до відповідача ОСОБА_2 і просив винести рішення, яким повернути безпідставно виплачене відповідачу страхове відшкодування у сумі 13.076 грн.89 коп., як третій особі, яка постраждала в результаті ДТП, скоєного з вини страхувальниці ОСОБА_5.

Позивач послався на те, що, добросовісно виконуючи свої договірні зобов»язання страховика, він, у відповідності з постановою Дарницького районного суду м.Києва від 07.10.2013 року, яким встановлена вина страхувальниці ОСОБА_5 у вчиненні ДТП, в результаті якої заподіяно матеріальної шкоди відповідачу ОСОБА_2, сплатив останньому страхове відшкодування у вище зазначеній сумі.

Між тим, постановою Апеляційного суду м.Києва від 11.12.2013 року зазначена постанова Дарницького районного суду м.Києва скасована, а провадження відносно ОСОБА_5 про вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Вважаючи, таким чином, що кошти у вигляді страхового відшкодування на користь відповідача ОСОБА_2 сплачені безпідставно, тобто, за відсутності факту страхової події, позивач просив задовольнити позов, та в порядку ст.1212 ЦК України, стягнути сплачену суму з відповідача на свою користь.

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 03 квітня 2018 року

у позові відмовлено /а.с.95-100/.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що страхове відшкодування ОСОБА_2 було виплачене страховою компанією ПрАТ «СК«Провідна» добровільно та законно, на підставі страхового акту, який оформлено у встановленому законом порядку. А на час розгляду справи позивачем не було надано доказів скасування указаного страхового акту, а тому відсутні підстави вважати, що відповідачем набуті спірні кошти без достатньої правової підстави, або відпали правові підстави для його набуття.

Також, як вважав суд першої інстанції, доводи страхової компанії про обов»язковість встановлення вини страхувальника для здійснення страхової виплати не ґрунтується на законі та не є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування, а у випадку, що розглядається судом, для повернення такої виплати, оскільки презумпція вини страхувальника в процесі розгляду справи відповідачем спростована не була, вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди та відшкодування шкоди страховиком.

В поданій апеляційній скарзі позивач ПрАТ «СК«Провідна», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 03 квітня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов /а.с.105-110/.

Так, скаржник посилається на те, що в даному випадку відсутня подія, що, відповідно до ст.6 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» має ознаки страхового випадку, а тому, в силу ст.988 ЦК України, ст.20 Закону України «Про страхування» відсутній обов»язок страховика на здійснення виплати страхового відшкодування.

При цьому, настання події, яка може належати до страхових ризиків, але згідно з умовами договору страхування є виключенням зі страхових випадків, не породжує обов»язку страховика щодо виплати страхового відшкодування.

Скаржник також послався на те, що за змістом ст.1188 ЦК України, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини, а у разі відсутності вини володільців у взаємному заподіянні шкоди жоден із низ них не має права на відшкодування.

Заслухавши доповідь по справі, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

В порядку п.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Отже, справа підлягає розгляду Апеляційним судом міста Києва.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з»сованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Між тим, рішення суду першої інстаніії не відповідає нормам матеріального права, якими врегульовані спірні правовідносини, і ухвалене без повного і всебічного з»ясування обставин, у зв»язку з чим, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові за пропуском строку позовної давності (строку звернення до суду за захистом свого порушеного права).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.3 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду, суд, відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.5 ЦПК України)

Відповідно до ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В силу ст.ст.368,369 ЦПК України, оскільки ціна позову складає менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1.762 грн. - з 01.01.2018), а також, враховуючи, що матеріали справи містять письмові докази, об»єм яких дозволяє дослідити та з»ясувати повно, всебічно та об»єктивно обставини справи, суд дійшов висновку про розгляд справи в порядку письмового провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників справи.

30 травня 2018 року до суду апеляційної інстанції надійшов відзив відповідача на апеляційну скаргу. Відповідач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з підстав та мотивів, викладених в тексті зазначеного судового рішення. Крім того, відповідач додатково послався на те, що позивачем пропущено строк на звернення до суду за захистом порушеного права, що є окремою підставою для відмови ПрАТ «СК «Провідна» у позові.

Відповідно до ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави(безпідставно набуте майно), зобов»язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов»язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Встановлено, що, відповідно до полісу №АВ/8904758 від 30.01.2013 року терміном на один рік, страховиком ПрАТ «СК«Провідна» була застрахована цивільна відповідальність страхувальниці ОСОБА_5 заподіяну з її вини при керуванні належного їй автомобіля НОМЕР_1 у розмірі 100.000 грн. за шкоду заподіяну життю та здоров»ю третіх осіб та у розмірі 50.000 грн. за майнову шкоду заподіяну третім особам.

Зазначений факт не заперечувався сторонами та підтверджується долученою до матеріалів справи копією указаного страхового полісу /а.с.6/.

Згідно до матеріалів справи, 02.08.2013 року, в період дії зазначеного страхового полісу, на перехресті вулиць Садової та Колекторної у Дарницькому районі м.Києва сталося зіткнення автомобіля НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_5 та автомобіля «Форд» державний номер НОМЕР_2 під керуванням його власника відповідача ОСОБА_2, що викликало механічні пошкодження транспортних засобів.

Тілесні ушкодження нікому заподіяні не були.

06.08.2013 року та 08.08.2013року пошкоджений автомобіль ОСОБА_2 був оглянутий спеціалістами позивача ПрАТ «СК «Провідна», про що складені відповідні Акти огляду з переліком механічних пошкоджень /а.с.14,15/.

У відповідності з ремонтною калькуляцією від 09.08.2013 року матеріальний збиток відповідачу ОСОБА_2 в результаті пошкодження його автомобіля, склав 13.076 грн.89 коп. /а.с.18-21/.

Погоджуючись з указаним розрахунком суми матеріального збитку, а також, з урахуванням того, що постановою судді Дарницького районного суду м.Києва від 07.10.2013 року страхувальника ОСОБА_5 визнано винною у скоєнні вище зазначеної ДТП за ст.124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу, позивач ПрАТ «СК «Провідна» 29.08.2013 року сплатив страхове відшкодування у розмірі 13.076 грн.89 коп. на користь ОСОБА_2, як третій особі потерпілій в результаті настання страхового випадку від неправомірних дій страхувальника ОСОБА_5 /а.с.27,23,24-25,26/.

В подальшому, згідно постанови Апеляційного суду м.Києва від 11.12.2013 року, винесеної за скаргою ОСОБА_5, постанова судді Дарницького районного суду м.Києва від 07.10.2013 року, якою скаржницю було визнано винною у ДТП, що сталася 02.08.2013 року за її участю та участю ОСОБА_2, було скасовано, а провадження у справі про вчинення ОСОБА_5 адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення /а.с.28-33/.

Незважаючи на те, що указана постанова Апеляційного суду м.Києва була внесена до Єдиного державного реєстру судових рішень у встановлені законодавством строки та з якою позивач мав можливість своєчасно ознайомитись, між тим, він звернувся до суду з позовом про повернення з відповідача ОСОБА_2 безпідставно отриманих коштів у сумі 13.076 грн.89 коп. лише 07.04.2017 року, тобто, з попуском трирічного строку позовної давності, передбаченого ст.257 ЦК України.

В силу ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, а тому, з»ясувавши, що мало місце порушення прав та інтересів позивача ПрАТ «СК «Провідна», колегія суддів дійшла висновку про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності.

Встановивши порушення прав позивача, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ст.1212 ЦК України, на яку правомірно посилається позивач, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов»язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов»язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Із аналізу ст.1212 ЦК України, зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності таких умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Колегія суддів вважає, що під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

У спірних правовідносинах правовою підставою для отримання відповідачем страхового відшкодування від позивача є наявність факту страхового випадку, яким є (згідно п.2 страхового полісу №АВ/8904758 від 30.01.2013 року) подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом).

Указаний пункт страхового полісу відповідає змісту ст.6 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якою, на законодавчому рівні, сформульоване поняття страхового випадку.

При цьому, відповідно до ст.1166 ЦК України передбачено, що підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає такі складові елементи, як - шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинно-наслідковий зв»язок між шкодою і протиправним діянням, а також вина заподіювача шкоди.

Із зазначеного виплаває, що в діях водія ОСОБА_5, цивільна відповідальність перед третіми особами якої, була застрахована позивачем ПрАТ «СК «Провідна», відсутні такі ознаки, як протиправне діяння і причинно-наслідковий зв»язок між її діяннями та негативними наслідками, що виразились у заподіянні матеріальної шкоди відповідачу ОСОБА_2.

Відповідно, отримані ним кошти від страховика, за начеб-то неправомірні дії страхувальника ОСОБА_5 належить розцінювати як безпідставне збагачення, яке в силу ст.1212 ЦК України має бути повернуте на користь ПрАТ «СК «Провідна».

Дослідивши обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що майновий перехід спірних коштів від страховика на користь ОСОБА_2 не ґрунтувався на правовій підставі з самого початку правовідношення, про що свідчить постанова Апеляційного суду м.Києва від 11.12.2013 року.

При цьому, колегія суддів вивчивши спірні правовідносини, вважає, що безпідставне збагачення відповідача ОСОБА_2 за рахунок ПрАТ «СК «Провідна» не може бути усунуто за допомогою інших спеціальних способів захисту.

Указаний висновок колегії суддів узгоджується з роз»ясненнями, викладеними у постанові Верховного Суду України від 4.10.2017 року за №6-121цс17.

Указаною постановою ВСУ також роз»яснено, що зобов»язання із набуття,збереження майна без достатньої правової підстави виникають також у зв»язку з договірними правовідносинами, що існували раніше, як результат їх трансформації, що спростовує доводи суду першої інстанції поро неможливість застосування ст.1212 ЦК України за наявності між суб»єктами спору договірних правовідносин.

Висновки колегії суддів щодо обґрунтованості правових підстав у позивача для звернення до суду з даним позовом узгоджуються також з роз»ясненнями, викладеними Верховним Судом у постанові від 28.03.2018 року при розгляді справи №910/21313/16.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів дійшла висновку, що має місце порушення цивільних прав та інтересів позивача ПрАТ «СК «Провідна», а позовна заява його є обґрунтованою, між тим, як зазначалось вище, позивач пропустив без поважних причин трирічний строк позовної давності, передбачений ст.257 ЦК України, що в силу ст.267 ЦК України, є підставою для відмови у задоволенні позову.

З відповідною письмовою заявою про застосування строку позовної давності в суді першої інстанції звернувся відповідач ОСОБА_2 /а.с.48/.

З клопотанням про поновлення строку позовної давності позивач ПрАТ «СК «Провідна» до суду не звертався.

Враховуючи встановлені судом обставини і відповідні їм правовідносини, колегія суддів дійшла висновку, про скасування рішення суду першої інстанції, як постановлене з порушенням вимог матеріального права, та постановлення нового рішення про відмову у позові, але з інших підстав - за пропуском строків позовної давності.

Керуючись ст.ст.374, 376, 381-384,390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» задовольнити частково.

Скасувати рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 03 квітня 2018 року та ухвалити нове рішення про відмову у позові з інших підстав - за пропуском строків позовної давності.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, за винятком випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач

Судді