Номер провадження: 22-ц/785/2909/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області, у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Кононенко Н.А.,

ОСОБА_2,

за участю:

секретаря Цихиселі Л.Р.,

представника ПАТ «Одесаобленерго» - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Північного РЕМ ПАТ «Одесаобленерго» про зобовязання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,

встановив:

28 липня 2017 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Північного району електричних мереж Публічного акціонерного товариства «Енергетична компанія Одесаобленерго» (далі ПАТ «Одесаобленерго»), посилаючись на те, що відповідачем неправомірно нарахована заборгованість за спожиту електроенергію станом на 01 липня 2017 рік у сумі 1993,86 грн., чим йому завдано як матеріальної, так і моральні шкоди.

Посилаючись на вказані обставини, позивач ОСОБА_4, просив суд зобовязати відповідача належним чином провести перерахунок щодо процедури ліквідації неправомірної заборгованості по сплаті за електроенергію, а також після уточнення позовних вимог, просив стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 59868 грн.

Представник Північного РЕМ ПАТ «Одесаобленерго» звернувся із заявою про необхідність відмови у позові, у звязку з невірним способом захисту та відсутністю жодних доказів завдання моральної шкоди.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 до Північного РЕМ ПАТ «Одесаобленерго» про зобовязання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди було відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вищевказане рішення та постановити нове про задоволення позовної заяви та стягнення на його користь моральної шкоди в розмірі 59868 грн., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і не заперечується сторонами, відповідач, як господарюючий субєкт, надає послуги постачання позивачеві електроенергії до будинку, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Лиманна, 3, згідно договору на постачання електричної енергії №3324203 від 22.01.2013 року.

В будинку позивача ОСОБА_4 встановлений двозонний прилад обліку за спожиту електроенергію (день-ніч), та в подальшому між сторонами виник спір з приводу надання невірних показань електролічильника, та стосовно суми заборгованості за спожиту електроенергію.

Так, ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції виходив із того, що нарахування за спірний період, а саме з 01.04.2016 року по 01.07.2017 року здійснено відповідно показів двозонного приладу обліку, встановленого у позивача, відповідно що постанови НКРЕ від 29.05.2014 року, №749 за тарифами для населення, що діяли в цей період.

Однак, позивач неналежним чином виконував свої обовязки по договору на постачання електроенергії, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання повинні викопуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Так, згідно п.19 Правил користування електричною енергією для населення (далі ПКЕЕН) розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показів засобів обліку.

Відповідно до п. 20 ПКЕЕН Розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну.

При цьому п. 21 передбачено, що знімання показів засобів обліку провадиться електропостачальником (електророзподільним підприємством) та/або побутовим споживачем щомісяця відповідно до умов договору. Побутовий споживач, як правило, знімає покази засобуобліку на перше число місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем).

Якщо знімання показів проводиться побутовим споживачем, електропостачальник(електророзподільне підприємство) має право контролювати правильність знімання показівзасобів обліку побутовим споживачем.

Передані побутовим споживачем та отримані у порядку, визначеному у договорі, та/або зняті електропостачальником (електророзподільним підприємством) дані про покази засобу обліку протягом періоду, що починається за два робочі дні до кінця розрахункового місяця та закінчується на третій робочий день наступного розрахункового періоду (календарного місяця), вважаються даними на перше число календарного місяця.

Зняті споживачем чи отримані та/або зняті електропостачальником (електророзподільним підприємством) дані про покази засобу обліку в інший день вважаються вихідними даними для визначення показів засобу обліку на перше число календарного місяця шляхом додавання (віднімання) середньодобового споживання, помноженого на кількість днів (діб) між датою зняття показів та першим числом календарного місяця.

Середньодобове споживання визначається виходячи з даних про покази засобу обліку, зафіксовані між двома послідовними зняттями, та кількості днів між цими зняттями показів.

Платіжний документ, який виписується електроспостачальником, формується ним за обсяг електричної енергії, спожитий протягом календарного місяця (з першого числа розрахункового місяця, по перше число місяця, наступного за розрахунковим).

Результати знятих уповноваженою особою електропостачальника (електророзподільного підприємства) показів засобу обліку обов'язково вносяться в абонентську книжку (розрахункову книжку) або зазначаються на корінці останнього розрахункового документа, наданого побутовим споживачем на перевірку, із зазначенням дати проведення зняття.

У разі проведення побутовим споживачем розрахунків за спожиту електричну енергіюзгідно з показами встановленого на його об'єкті багатозонного засобу обліку обсяг спожитоїелектричної енергії визначається відповідно до питомої ваги обсягу електричної енергії, щоспожита у відповідній зоні доби протягом розрахункового періоду, до загального обсягуспожитої електричної енергії в цьому періоді.

У разі зміни тарифу надлишок (переплата) оплаченої, але не спожитої електричної енергії зараховується побутовому споживачу на його особовий рахунок як авансовий платіж за новими тарифами в наступному розрахунковому періоді.

Під час зняття показів засобу обліку представниками електропостачальника (електророзподільного підприємства) проводиться контрольний огляд цього засобу обліку.

Як зазначено у п. 22 ПКЕЕН оплата спожитої електричної енергії може здійснюватися:

за розрахунковими книжками:

за платіжними документами, які виписуються електропостачальником;

за карткою попередньої оплати.

Порядок та форма оплати спожитої електричної енергії визначаються у договорі.

У платіжному документі електропостачальник обов'язково має зазначити: номер особового рахунка; адресу об'єкта; призначення платежу; період, за який проводиться розрахунок: значення попередніх та поточних показів засобу обліку (багатофункціонального/зонного засобу обліку у разі його наявності); дату зняття фактичних показів засобу обліку (у разі проведення розрахунків за платіжними документами, які виписуються електропостачальником); обсяг спожитої електричної енергії; тарифи; розмір наданих пільг та житлових субсидій; суму до оплати.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, за вказаний період позивач постійно на протязі розрахункових періодів не вірно, в сторону збільшення, надавав електропостачальнику покази приладу обліку, що підтверджено заявником апеляційної скарги ОСОБА_4 безпосередньо в суді апеляційної інстанції.

Крім того, зазначене було виявлено в результаті контрольних оглядів приладу обліку працівниками ПАТ «Одесаобленерго», де на протязі спірного періоду знімались показання лічильника, які різнились з показами, що надавав їм позивач.

Вказані обставини підтверджуються завданнями на плановий обхід споживача, де зафіксовані реальні покази лічильника з підписами самого позивача.

У звязку з цим, та з метою проведення розрахунків у відповідності до реальних показів приладу обліку, ПАТ «Одесаобленерго» проводило перерахування фактичного обсягу спожитого споживачем ОСОБА_4 електроенергії.

В силу приписів п. 21 ПКЕЕН постачальник має право перевіряти правильність наданих споживачем показів приладу обліку, в свою чергу споживач зобовязаний надавати вірні дані, щодо фактичного споживання електроенергії за розрахунковий місяць.

При цьому суд не виявив порушень прав споживача ОСОБА_4 з боку ПАТ «Одесаобленерго», а навпаки судом встановлено недобросовісне виконання споживачем умов договору та умов ПКЕЕН, щодо надання вірних даних про фактичний обсяг спожитої електроенергії.

Зазначені обставини призвели до того, що сума заборгованості позивача ОСОБА_4 перед ПАТ «Одесаобленерго» декілька разів перераховувалась і на час розгляду справи заборгованість ОСОБА_4 за спожиту електроенергію склала 1200 грн. 68 коп.

Відповідно до ч.2 ст. 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом.

Разом з тим, зазначений перелік способів захисту не є вичерпним. Відповідно до абз. 2 п. 10 ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або Законом.

Однак, ні договором про постачання електроенергії, ні нормами чинного законодавства не передбачено такого способу захисту як зобовязання провести перерахунок щодо ліквідації неправомірної заборгованості по сплаті за електроенергію.

Тож, списання з особового рахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги у зв'язку зі спливом позовної давності, відмови у задоволенні позову та інших обєктивних причин, про які йдеться в позовній заяві та апеляційній скарзі ОСОБА_4, законом не передбачено.

Також слід зазначити, що у відповідності до листа Міністерства з питань ЖКГ України №12/1-64 від 17.05.2007 року списання боргів за спожиті житлово-комунальні послуги чинним законодавством не передбачено.

Особовий рахунок відкритий на конкретного споживача у підприємстві-виконавця житлово-комунальних послуг є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій підприємства-виконавця і списання з цього внутрішнього господарського документа будь-яких сум є правом кредитора, тобто підприємства-виконавця.

Чинним законодавством не встановлено процедури визнання боргу за житлово-комунальні послуги безнадійним та не визначено механізму його списання, а тому така заборгованість зазначається в довідках про стан заборгованості.

Крім того, зобовязання споживача щодо списання заборгованості за оплату комунальних послуг не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту.

До такого висновку дійшла колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ по справі №6-3986св14.

З підстав викладеного, посилання апелянта на те, що відповідач неправомірно та з метою психологічного тиска на нього надсилав квитанції з розрахунком заборгованості, не заслуговують на увагу.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, то колегія суддів зазначає наступне.

Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобовязань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобовязання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

Так, згідно ст.. 23 ЦК України підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових (ст.ст. 386, 396 ЦК), особистих немайнових прав особи (ст. 280 ЦК), а також зобов'язань у випадках, передбачених договором або законом (ст. 611 ЦК), прийняття неправомірних рішень, а також дій чи бездіяльності органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (ст. 1167 ЦК), заподіяння каліцтва, іншого ушкодження здоровя або смерті особи (ст. 1168 ЦК) тощо. Моральна шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Незалежно від наявності вини відшкодовується шкода у випадках, передбачених ч. 2 ст. 1176 ЦК України.

Відносини з приводу постачання фізичним особам електричної енергії регулюються статтею 714 ЦК України, Законом України «Про електроенергетику» та Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357. Ці норми не передбачають відшкодування моральної шкоди в разі порушення зобовязання з постачання електричної енергії.

Енергопостачальник несе відповідальність за шкоду, заподіяну споживачу або його майну, в розмірі й порядку, визначених законодавством. У разі тимчасового припинення електропостачання з вини енергопостачальника він несе відповідальність згідно з умовами договору в розмірі двократної вартості недовідпущеної споживачу електричної енергії. У разі порушення прав споживачів енергопостачальник несе відповідальність згідно із законодавством та договором.

Відповідно до положень статей 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоровя людей продукцією у випадках, передбачених законом.

Згідно постанови Верховного Суду України по справі №6-1575цс16, до спірних правовідносин норми статті 1167 ЦК України та статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» застосуванню не підлягають.

Зазначеними обставинами повністю спростовуються посилання апелянта на ч.1 ст. 1167 ЦК України, як на підставу для відшкодування завданої йому моральної шкоди.

Крім того, апелянтом не надано жодних доказів, які б свідчили про порушення його прав як споживача електричної енергії з боку ПАТ «Одесаобленерго», а також які б обґрунтовували заподіяну йому моральну шкоду у сумі 59 868,00 грн., та якими винними діями чи бездіяльністю відповідача вона заподіяна.

Всі вищевикладені обставини виключають відшкодування моральної шкоди з боку відповідача ПАТ «Одесаобленерго» на користь позивача ОСОБА_4

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного рішення суду та доводів апеляційної скарги.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду в повній мірі відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його не спростовують, оскільки рішення постановлено у повній відповідності до вимог матеріального і процесуального права.

У звязку з цим, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст.375, 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено: 01.06.2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

ОСОБА_5

ОСОБА_2