08 травня 2018 року м. Київ
Деснянський районний суд м. Києва в складі
головуючого судді Клочко І.В.
секретаря судового засідання Шевчук М.В.
позивача ОСОБА_1
представника позивача ОСОБА_2
представника третьої особи Пікалюк Т.А.
розглянувши у відкритому судового засідання цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, -
Позивач ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4, третя особа: Служба у справах дітей Деснянської в м. Києві РДА, про позбавлення батьківських прав.
Вимоги позовної заяви мотивує наступним.
Між сторонами був розірваний шлюб на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 09.07.2012 року.
Від вказаного шлюбу сторони мають спільного неповнолітнього сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ОСОБА_6).
Також відповідно до вищезазначеного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 09.07.2012 року присуджено до стягнення з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача аліменти на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1200 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
Крім того, починаючи з 2012 року відповідач взагалі не спілкується з дитиною, не сприяє її самоусвідомленню, засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Відповідач не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей.
Як зазначає позивач, внаслідок тривалої негідної та взагалі байдужої поведінки відповідача по відношенню до дитини, нехтування своїми батьківськими обов'язками, спільна дитина сторін втратила любов та повагу до батька, зневажає його та не пам'ятає як він виглядає. Освітою дитини відповідач не цікавиться, ніколи не з'являвся в школі, де навчається неповнолітній ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Також ніколи не приймав участі в підтриманні здоров'я сина.
З огляду на викладене, позивач вимушена була звернутись до суду з даною позовною заявою, відповідно до вимог якої просить суд позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_5 та представник позивача ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги за викладених у позові обставин, просили суд про їх задоволення.
Представник третьої особи - Служби у справах дітей Дарницької в м. Києві РДА Пікалюк Т.А. в судовому засіданні підтримала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 стосовно неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Відзив на позовну заяву та будь-які заяви, клопотання відповідача ОСОБА_4 до суду не надходили. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, однак, конверти із судовими повістками та копією позовної заяви з додатками повернулись до суду з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання».
За даних обставин, суд вважав за можливе провести заочний розгляд справи за правилами Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України.
Суд не приймає до уваги показання свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, надані ними в судовому засіданні, оскільки свідок ОСОБА_7 зазначив, що він зацікавлений в розгляді даної справи, а свідок ОСОБА_8 надав показання, що не стосуються предмета судового розгляду.
Також в якості свідка в судовому засіданні була допитана позивач ОСОБА_5, яка показала, що з відповідачем вони прожили разом протягом п'яти років. Коли сину виповнилось 4 роки, вони розійшлись, а в червні 2012 року шлюб між ними було розірвано. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина, не приймає участі у його вихованні з вересня 2012 року. Дитина проживає разом з нею та її чоловіком ОСОБА_7 Неповнолітній син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, називає її чоловіка батьком.
Вислухавши пояснення позивача, представника позивача та представника третьої особи, заслухавши показання свідків, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, судом встановлено наступне.
22.09.2006 року між сторонами було зареєстровано шлюб.
Від шлюбу сторони мають спільного неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 8).
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 09.07.2012 року шлюб між сторонами було розірвано та присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1200 грн. щомісячно, починаючи з 18.06.2012 року, до досягнення дитиною повноліття (а.с. 11).

Згідно з ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з висновком Деснянської районної в м. Києві РДА №102/03/31-1388 від 16.02.2018 року, визнано за доцільне позбавити ОСОБА_4 батьківських прав стосовно неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, неповнолітній син сторін проживає разом з матір'ю ОСОБА_9, позивачем по справі, її чоловіком ОСОБА_7 та братом ОСОБА_10 Позивач разом зі своїм чоловіком займається забезпеченням, вихованням та розвитком неповнолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідач ОСОБА_4 ухиляється від сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що підтверджується копією розрахунку заборгованості по аліментам від 23.09.2016 року, складеним державним виконавцем Деснянського РВ ДВС м. КиївГТУЮ у м. Києві (а.с. 16).

19.02.2017 року за заявою ОСОБА_1 слідчим Деснянського УП ГУНП у м. Києві Хайнацькою О.Ф. були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України (злісне ухилення від сплати, встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів)) (а.с. 14).

Як вбачається з копії довідки №149 від 06.10.2016 року, виданої Спеціалізованою школою І-ІІІ ступенів №152 з поглибленим вивченням англійської мови Деснянського району м. Києва, батько ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, - ОСОБА_4 за час навчання сина в школі в 2014, 2015, 2016 роках не брав участі у вихованні дитини: жодного разу не був присутній на батьківських зборах, не цікавиться навчанням сина, не приймав участі у класних та шкільних заходах, не з'являвся на запрошення класного керівника (а.с. 17).

Відповідно до вимог ч.1 ст. 3 Конвеції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно приписів ст. 9 Конвенції, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Виходячи зі змісту принципу 7 Декларації прав дитини, найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту та навчання; ця відповідальність лежить перш за все на її батьках.

Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Частиною 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно вимог ч.ч.1,2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

В положеннях ч.3, 4 ст. 155 СК України закріплено, що відмова батьків від дитини є невірозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Нормою ч. 2 ст. 157 СК України встановлено обов'язок того з батьків, хто проживає окремо від дитини, брати участь у її вихованні та право на особисте спілкування з нею.

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 встановлено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Статтею 165 СК України передбачено право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, яке мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Приймаючи до уваги висновок Деснянської в м. Києві РДА про доцільність позбавлення батьківських прав, а також встановлені судом обставини, що свідчать про ухилення від виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків щодо виховання неповнолітнього сина, суд приходить до висновку про можливість позбавлення відповідача ОСОБА_4 батьківських прав стосовно неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стаття 166 СК України передбачає такі правові наслідки позбавлення батьківських прав:

1. Особа, позбавлена батьківських прав:

1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання;

2) перестає бути законним представником дитини;

3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми;

4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником;

5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування);

6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною.

2. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини.

Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов до переконання про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись приписами Декларації прав дитини, Конвенції ООН про права дитини, положеннями ЗУ «Про охорону дитинства», ст.ст. 150, 155, 157, 164-166 Сімейного Кодексу України, ст.ст.1-18, 76, 77-81, 95, 141, 228, 229, 235, 241, 244, 245, 258, 259, 263-265, 268, 280-282, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач - ОСОБА_5, паспорт серії НОМЕР_2 виданий Деснянським РВ ГУДМС України в м. Києві 24.07.2014р., місце проживання: АДРЕСА_1.

Відповідач - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП - відсутній в матеріалах справи, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2.

Повний текст рішення суду складено 18.05.2018 року.

Суддя