Постанова

Іменем України

23 травня 2018 року

м. Київ

справа № 293/361/16-ц

провадження № 61-9152св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - Черняхівська селищна рада Черняхівського району Житомирської області,

третя особа - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 19 серпня 2016 року у складі судді Бруховського Є. Б. та рішення апеляційного суду Житомирської області від 14 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Трояновської Г. С., Миніч Т. І., Павицької Т. М.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Черняхівської селищної ради Черняхівського району Житомирської області про визнання права власності в порядку спадкування на частину жилого будинку.

Позовна заява мотивована тим, що він є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті своєї дружини ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 й якій за життя належало на праві власності 53/100 частин жилого будинку АДРЕСА_1. Вчасно подавши заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори він отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на автомобіль марки ВАЗ -2101, 1979 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, свідоцтво про право на спадкування нерухомого майна не отримував. Звернувшись до Черняхівської державної нотаріальної контори Житомирської області із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану нерухомість отримав відмову у зв'язку з тим, що спадкову справу № 132/2000 відкрито Ровенківською державною нотаріальною конторою Луганської області, де і повинні вчинятися запитувані нотаріальні дії, проте через проведення в Луганській області антитерористичної операції позбавлений можливості оформити спадщину та розпорядитися майном.

Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 19 серпня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що законним власником спірного майна є ОСОБА_4 на підставі чинного договору дарування, а тому відсутні підстави для задоволення вимог ОСОБА_3

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 14 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 19 серпня 2016 року змінено у частині правового обґрунтування, виключено з його мотивувальної частини посилання на норми статей 257, 261, 267 ЦК України. У решті рішення районного суду залишено без змін.

Змінюючи частково рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що одночасне застосування норм частини четвертої статті 267 ЦК України у разі відмови в задоволенні позовних вимог за безпідставністю суперечить вимогам чинного законодавства, погодившись з висновком суду про безпідставність вимог ОСОБА_3

11 грудня 2017 року ОСОБА_3 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не надано оцінку факту прийняття ним спадщини після смерті дружини у встановленому законом порядку, що підтверджується видачею правовстановлюючого документу на частину спадкового майна, а тому подальше набуття ОСОБА_6 права власності на спірну нерухомість за набувальною давністю й відчуження його ОСОБА_4 за договором дарування є незаконними. Крім того, апеляційним судом безпідставно відмовлено у зупиненні провадження у даній справі до закінчення апеляційного розгляду справи № 293/312/15-ц за позовом ОСОБА_6 до Черняхівської селищної ради Черняхівського району Житомирської області про визнання права власності за набувальною давністю, за результатами якого рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 08 квітня 2015 року, яким визнано право власності на спірну частину будинку за набувальною давністю за ОСОБА_6 скасовано й в задоволенні позову останнього відмовлено.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Верховного Суду від 23 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

У травні 2018 року відповідачем ОСОБА_4 подано відзив на касаційну скаргу ОСОБА_3, у якій він просить відмовити скаржнику у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Верховного Суду від 16 травня 2018 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статі 400 цього Кодексу.

За правилами частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційного скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинного ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

Відповідно до статті 524 ЦК УРСР(1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно статей 525, 526 ЦК УРСР (1963 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу).

Частиною першою статті 529 ЦК УРСР (1963 року) встановлено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Згідно статті 548 ЦК УРСР(1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Статтею 549 ЦК УРСР(1963 року) визначено дії, що свідчать про прийняття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Судами встановлено, що з 21 січня 1970 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла у місті Краснодон Луганської області. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшли 53/100 ідеальних частин будинку АДРЕСА_1.

Факт належності ОСОБА_5 53/100 ідеальних частин вказаного будинку підтверджується договором дарування від 24 вересня 1988 року, згідно якого ОСОБА_7 подарував своїй дочці ОСОБА_5 вказану нерухомість. Інші 47/100 частин будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_7 подарував своєму сину ОСОБА_6

Згідно довідки комунального підприємства «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради № 68 від 17 лютого 2015 року право власності на 53/100 ідеальних частин жилого будинку АДРЕСА_1 станом на 31 грудня 2012 року було зареєстровано за ОСОБА_5

Свідоцтвом про право на спадщину та свідоцтвом про право власності, виданим державним нотаріусом Ровеньківської державної нотаріальної контори Луганської області від 28 березня 2000 року підтверджується, що ОСОБА_3, який є чоловіком померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5, належить право власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя, а саме ? частина автомобіля марки ВАЗ -2101, 1979 року випуску, держаний номерний знак НОМЕР_1. Вказані свідоцтва не містять будь-яких застережень про наявність інших спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_5

Таким чином, ОСОБА_3 у встановленому статтею 549 ЦК УРСР (1963 року) порядку прийняв спадщину після смерті дружини ОСОБА_5, яка належить йому з часу відкриття, а саме з ІНФОРМАЦІЯ_1.

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до Черняхівської державної нотаріальної контори Житомирської області із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на 53/100 ідеальних частин жилого будинку АДРЕСА_1, проте отримав відмову у вчинення вказаної нотаріальної дії, оскільки Ровенківською державною нотаріальною конторою Луганської області було відкрито спадкову справу № 132/2000 й відповідно запитувані нотаріальні дії мають вчинятися за місцем відкриття спадщини, яким є останнє місце проживання спадкодавця.

Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 8 квітня 2015 року за ОСОБА_6 визнано право власності на 53/100 частин жилого будинку АДРЕСА_1 за набувальною давністю, інші 47/100 частин вказаного будинку належали йому на підставі договору дарування.

22 травня 2015 року ОСОБА_6 подарував жилий будинок АДРЕСА_1 своєму сину ОСОБА_4

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, апеляційний суд визначився правильно з характером спірних правовідносин, встановив у повному обсязі фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, та з урахуванням наданих сторонами та іншими учасниками справи, доказів у їх сукупності, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що законним власником спірного нерухомого майна на теперішній час є ОСОБА_4, який до участі у справі залучений у якості третьої особи, а тому відсутні підстави для задоволення вимог ОСОБА_3 та визнання за ним права власності на частину будинку в порядку спадкування за законом.

Крім того, позов пред'явлено лише до Черняхівської селищної ради Черняхівського району Житомирської області, як до відповідача, яка жодним чином не порушувала прав позивача і не має відношення до спадщини ОСОБА_5

Доводи касаційної скарги заявника про те, що рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 23 листопада 2017 року скасовано рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 08 квітня 2015 року, ухвалене у справі № 293/312/15-ц та відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_6 до Чернявхівської селищної ради Черняхівського району Житомирської області про визнання права власності на 53/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 за набувальною давністю не мають правового значення для цієї справи, оскільки положеннями статті 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, при цьому позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що він звертався з вимогами про визнання договорів дарування, укладених 22 травня 2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 щодо спірного майна недійсними.

Слід зазначити, що наведене вище не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду за захистом свого порушеного права, при цьому правильно визначившись з суб'єктним складом учасників процесу.

З урахуванням наведеного Верховний Суд дійшов висновку, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводами касаційної скарги ці висновки не спростовуються.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргуОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 14 листопада 2017 року та рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 19 серпня 2016 року, в його незміненій частині, залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук
Судді:С. О. Карпенко
В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник
Г. І. Усик