Постанова

Іменем України

30 травня 2018 року

м. Київ

справа № 206/909/17

провадження № 61-301св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Кузнєцова В. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Дніпроенерго»,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 17 травня 2017 року у складі судді Зайченко С. В. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Красвітної Т. П., Свистунової О. В., Єлізаренко І. А.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» (далі - ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго») про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я в результаті нещасного випадку на виробництві. На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилався на те, що він працював більше десяти років електромонтером з обслуговування електроустаткування електростанції у відокремленому підрозділі «Придніпровська теплова електростанція» ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго». 06 вересня 2016 року близько 14 години з вини посадових осіб відповідача, які допустили порушення вимог безпеки під час експлуатації обладнання, з ним стався нещасний випадок на виробництві, в результаті якого він отримав хімічний опік правого ока ІІІ А ступеня, хімічний опік голови, обличчя, шиї, правої верхньої кінцівки, грудної клітини зправа ІІ АБ ІІІ ступеня 5 %. Вищевказані тілесні ушкодження спричинили йому тяжкі фізичні та моральні страждання у вигляді болю та поганого самопочуття, а також відчуття соціальної невлаштованості через непрацездатність. Враховуючи викладене, просив стягнути з відповідача на свою користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 млн. грн.

Рішенням Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 17 травня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго» на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я через нещасний випадок на виробництві, 200 тис. грн. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго» на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що самим фактом втрати ОСОБА_4 професійної працездатності у зв'язку із завданим трудовим каліцтвом, яке виникло через нещасний випадок, що стався 06 вересня 2016 року, йому спричинена моральна шкода, яка має бути відшкодована за рахунок відповідача. При визначенні розміру на відшкодування моральної шкоди суд виходив з характеру та обсягу фізичних та моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок ушкодження здоров'я, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, засад розумності, виваженості та справедливості.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2017 року апеляційні скарги ОСОБА_4 та ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго» відхилено. Рішення Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 17 травня 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки місцевого суду є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційних скарг не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права.

05 грудня 2017 року ОСОБА_4подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішенняСамарського районного суду міста Дніпропетровська від 17 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2017 року, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції

Касаційна скарга ОСОБА_4 мотивована тим, що оскаржувані судові рішення в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими. Суди не врахували характеру та обсягу заподіяних йому моральних і фізичних страждань, які він переносить кожного дня у зв'язку із втратою працездатності. Суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні його клопотання про призначення судово-психологічної експертизи, яку він просив провести з метою встановлення розміру завданої йому моральної шкоди. При цьому в матеріалах справи достатньо доказів для задоволення його позовних вимог у повному обсязі.

21 березня 2018 року ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго»подало до суду відзив на касаційну скаргу, в якому зазначило про законність і обґрунтованість оскаржуваних судових рішень та просило відмовити у задоволенні скарги. ОСОБА_4 Вне було наведено мотивів, з яких він виходив, визначаючи розмір завданої йому моральної шкоди у 10 млн. грн. Хоча суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання позивача про призначення судово-психологічної експертизи, однак це не призвело до неповноти в дослідженні обставин справи.

Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 працював на посаді електромонтера з обслуговування електроустаткування електростанції у відокремленому підрозділі «Придніпровська теплова електростанція» ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго».

Згідно з актом проведення спеціального розслідування групового нещасного випадку, що стався 06 вересня 2016 року о 14 годині 02 хвилині на відокремленому підрозділі «Придніпровська теплова електрична станція» ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго» від 27 жовтня 2016 року (Форма Н-5), 06 вересня 2016 року близько 13 години 45 хвилин ОСОБА_4 прибув у район реагентного вузла, перевірку якого в цей час розпочала ОСОБА_5 При перевірці НД кислоти № 1 через 3-5 хвилин роботи насос відключився. Після відключення НД кислоти апаратник ХВО ОСОБА_5 на технічному манометрі лінії подання кислоти помітила тиск і, не перевіривши показання тиску на електро-контактному манометрі цієї ж лінії, звернулася до ОСОБА_4 з проханням перевірити, чи не відключилася електросхема НД кислоти № 1. ОСОБА_4, переконавшись, що електросхема зібрана, повернувся в район реагентного вузла. ОСОБА_5 знову включила насос, який відразу відключився і стався викид кислоти під тиском. Кислота потрапила на ОСОБА_5 та ОСОБА_4, що призвело до хімічних опіків тіла обох працівників.

Актом № 3 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом (Форма Н-1), затвердженим першим заступником начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Тимченко Л. В., встановлено, що основною причиною настання нещасного випадку, який стався з ОСОБА_4, є невідповідність технологічного процесу вимогам безпеки, порушення вимог безпеки під час експлуатації обладнання, невиконання посадових обов'язків, невиконання вимог інструкцій з охорони праці.

Довідкою медико-соціальної експертної комісії «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги» серії 12ААА № 044290 від 28 грудня 2016 року та довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААА № 399369 від 28 грудня 2016 року підтверджується, що ОСОБА_4 первинно присвоєно другу групу інвалідності з 28 грудня 2016 року до 01 січня 2018 року, причина інвалідності - трудове каліцтво по зору, ступінь втрати професійної працездатності 75 %, з яких: 45 % - травма правого ока, 30 % - рубцеві зміни м'яких тканин обличчя та шиї.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно з частинами першою-третьою статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до частин першої, другої статті 153 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку (стаття173 КЗпП України).

Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством (стаття 237-1 КЗпП України).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 9 та 13 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Враховуючи викладене, встановивши факт завдання позивачу тілесних ушкоджень (хімічних опіків) при виконанні ним трудових обов'язків, внаслідок чого ступінь втрати його професійної працездатності становить 75 %, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, спричиненої позивачу через ушкодження у зв'язку з нещасним випадком на виробництві.

Відповідно до статті 212 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень (далі - ЦПК України 2004 року), суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_4 і стягуючи на його користь із ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго» 200 тис. грн на відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дослідивши докази у справі і давши їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, а також установивши достатньо повно обставини справи, правильно виходив із доведеності та обґрунтованості зазначених позовних вимог у вказаному розмірі.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд врахував характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок ушкодження здоров'я,і виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.

Наведені ОСОБА_4 у касаційній скарзі доводи про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні його клопотання про призначення судово-психологічної експертизи, яку він просив провести з метою встановлення розміру завданої йому моральної шкоди, не заслуговують на увагу.

Відмовляючи у задоволенні вказаного клопотання, місцевий суд правильно виходив з того, що для з'ясування обставин, які мають значення для справи, не потрібні спеціальні знання в галузі психології. Питання про визначення розміру відшкодування моральної шкоди є юридичним та може бути вирішено судом по суті без призначення експертизи.

Крім цього, висновок експерта не є обов'язковим для суду і оцінюється в сукупності з іншими доказами, кожен з яких не має наперед встановленого значення.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог вищенаведеної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Передбачених частиною третьою статті 400 ЦПК України підстав для виходу за межі доводів та вимог касаційної скарги Верховним Судом не встановлено.

Згідно з частиною третьою статті 401 та частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 17 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2017 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов