Постанова

Іменем України

30 травня 2018 року

м. Київ

справа № 2-1299/08

провадження № 61-4487св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

третя особа - комунальне підприємство «Виробниче ремонтно-експлуатаційне об'єднання № 2» (правонаступником якого є міське комунальне підприємство «Основаніє»),

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 листопада 2012 року у складі судді Васецької В. В. та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 21 липня 2016 року у складі колегії суддів: Кочеткової І. В., Савченко О. В., Маловічко С. В.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2008 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - комунальне підприємство «Виробниче ремонтне-експлуатаційне об'єднання № 2» (далі - КП «ВРЕО № 2»), правонаступником якого є міське комунальне підприємство «Основаніє» (далі - МКП «Основаніє»), про визнання права користування жилим приміщенням.

Позов мотивований тим, що з 2002 року він перебував у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_5 і проживав з нею в квартирі АДРЕСА_1.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24 березня 2008 року за ним визнано право користування вказаною квартирою як за членом сім'ї наймача.

Посилаючись на те, що відповідачі з 2007 року виїхали із спірної квартири і не проживають в ній без поважних причин, просив суд визнати їх такими, що втратили право користування житлом, і змінити договір найму, визнавши його наймачем житла.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 травня 2008 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1; змінено договір найму вказаної квартири, зобов'язано КП «ВРЕО № 2» Жовтневого району м. Запоріжжя укласти договір найму житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1 з ОСОБА_3

Додатковим рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09 червня 2008 року зобов'язано КП «ВРЕО № 2» та Відділ громадянства та реєстрації фізичних осіб Жовтневого районного відділу Запорізького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області скасувати реєстрацію ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в квартирі АДРЕСА_1.

У вересні 2012 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду із заявою про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 травня 2008 року та додаткового рішення цього ж суду від 09 червня 2008 року у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Заява мотивована тим, що підставою для задоволення позову ОСОБА_3 було рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24 березня 2008 року, яке рішенням апеляційного суду Запорізької області від 25 липня 2012 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання права на користування жилим приміщенням. Нововиявленою обставиною є те, що на момент ухвалення рішення суду у цій справі позивач не мав права на користування спірною квартирою та на звернення до суду із цим позовом.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 листопада 2012 року заяву ОСОБА_4 І та ОСОБА_5 задоволено.

Скасовано заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 травня 2008 року і додаткове рішення цього ж суду від 09 червня 2008 року та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що судове рішення, яким за позивачем ОСОБА_3 було визнано право користування спірною квартирою, скасовано судом апеляційної інстанції з ухваленням нового - про відмову у позові. При цьому суд першої інстанції виходив з преюдиційного зв'язку судових рішень, оскільки між ними існує матеріально-правовий зв'язок, а факти, встановлені в одній із справ, мають значення для іншої справи.

ОСОБА_6 у лютому 2015 року звернувся з апеляційною скаргою на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 листопада 2012 року.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 21 липня 2016 року рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 листопада 2012 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що доводи ОСОБА_6 про те, що рішенням суду першої інстанції вирішено питання про його права та обов'язки та не залучено до участі у справі, є неспроможні, він не був учасником спірних правовідносин, оскільки набув право власності на квартиру у січні 2009 року за договором купівлі-продажу, укладеним з ОСОБА_3 Предметом спору у цій справі є питання про втрату відповідачами права користування спірним житлом станом на квітень 2008 року, тобто до приватизації квартири ОСОБА_3 і відчуження її ОСОБА_6 Водночас ОСОБА_6 має можливість захистити своє порушене право, пред'явивши відповідний позов до продавця спірної квартири ОСОБА_3

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2016 року, ОСОБА_6 просить, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права скасувати судові рішення, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що ухвалюючи рішення у листопаді 2012 року, суд першої інстанції не залучив до участі у справі ОСОБА_6, який на той момент був власником квартири, та його дружину, яка була зареєстрована у квартирі. Суди не взяли до уваги, що у подальшому рішення суду першої інстанції стало підставою для визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та припинення права власності ОСОБА_6 на квартиру.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

За змістом частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

За змістом пункту 3 частин першої, другої статті 361 ЦПК України 2004 року рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв'язку з нововиявленими обставинами. Підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є, в тому числі, скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду.

Частиною першою, пунктом 3 частини другої статті 362 ЦПК України 2004 року визначено, що заяви про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами можуть бути подані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, протягом одного місяця з дня встановлення обставини, що є підставою для перегляду. Строк для подання заяви про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами обчислюється з дня набрання законної сили судовим рішенням, яким скасовано судове рішення, що стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, які підлягають перегляду.

Суд установив, що рішенням Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 24 березня 2008 року за ОСОБА_3 визнано право користування квартирою АДРЕСА_1. Як випливає із тексту судового рішення, справу розглянуто за відсутності відповідачів ОСОБА_5 і ОСОБА_4

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 25 липня 2012 року зазначене судове рішення скасовано з ухваленням нового - про відмову ОСОБА_3 у позові.

У справі № 2-3554/12 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про визнання права користування житловим приміщенням суд апеляційної інстанції в рішенні від 25 липня 2012 року встановив, що ОСОБА_3 не набув права користування спірною квартирою, оскільки належних і допустимих доказів на підтвердження своїх доводів про вселення в спірну квартиру у 2002 році як члена сім'ї наймача і про те, що спірна квартира була його єдиним постійним місцем проживання, суду не надав. На час вирішення справи судом першої інстанції ОСОБА_3 зберігав за собою право користування іншим житлом.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 08 квітня 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 липня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задоволено.

Визнано недійсним розпорядження голови Жовтневої районної адміністрації Запорізької міської ради від 19 вересня 2008 року № 853-р «Про приватизацію житла за адресою: АДРЕСА_1».

Визнано недійсним свідоцтво про право власності на житло від 22 вересня 2008 року НОМЕР_1, видане ОСОБА_3 згідно з розпорядженням голови Жовтневої районної адміністрації Запорізької міської ради від 19 вересня 2008 року № 853-р «Про приватизацію житла за адресою: АДРЕСА_1».

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений ОСОБА_7 з ОСОБА_6 за згодою його дружини ОСОБА_8, який був посвідчений 30 січня 2009 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу СосіменкоЮ. П., реєстраційний номер 105, без участі та без згоди заінтересованих осіб ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Припинено право власності на квартиру АДРЕСА_1, зареєстроване за ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 30 січня 2009 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Сосіменко Ю. П. за реєстраційним номером 105.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 та ОСОБА_8 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_3, Жовтнева районна адміністрація Запорізької міської ради, МКП «Основаніє», територіальна громада в особі Запорізької міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, відмовлено.

У зазначеній справі суд установив, що рішеннями суду, які набрали законної сили, поновлено права ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користування спірною квартирою і встановлено відсутність у ОСОБА_3 права на користування, найм спірної квартири та реєстрацію в ній. Оскільки приватизація спірної квартири здійснена з порушенням прав ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а також вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», суди дійшли висновку, що оспорюване розпорядження, а також отримане ОСОБА_3 свідоцтво про право власності на квартиру є недійсними.

Також суди встановили недійсність договору купівлі-продажу спірної квартири, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_6, оскільки ОСОБА_3 не набув у встановленому законом порядку права власності на спірну квартиру.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 та ОСОБА_8 у справі № 331/5543/13-ц, суди виходили з того, що на час проживання у спірній квартирі ОСОБА_6 та ОСОБА_8 позивачі за первісним позовом не могли проживати в цій квартирі у зв'язку з незаконним позбавленням їх житла. Вимоги ОСОБА_6 та ОСОБА_8 про визнання ОСОБА_4 і ОСОБА_5 такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням, не підлягають задоволенню, у зв'язку з визнанням договору купівлі-продажу цієї квартири від 30 січня 2009 року недійсним.

Таким чином, на момент ухвалення 01 листопада 2012 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя рішення ОСОБА_6 був власником спірної квартири.

Встановивши, що судове рішення, яким за позивачем ОСОБА_3 було визнано право користування спірною квартирою, скасовано судом апеляційної інстанції з ухваленням нового - про відмову у позові, суди вирішуючи цю справу, обґрунтовано виходили з преюдиційного зв'язку судових рішень, оскільки між ними існує матеріально-правовий зв'язок, а факти, встановлені в одній із справ, мають значення для іншої справи.

Також суди першої та апеляційної інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову, обґрунтовано виходили з того, що ОСОБА_3 не є стороною договору найму житла, не набув права користування спірним житлом як член сім'ї наймача, зберігав за собою право користування іншим житловим приміщенням, а тому він є неналежним позивачем за заявленими у цій справі вимогами про визнання ОСОБА_4 і ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житлом з підстав, передбачених статтею 71 ЖК Української РСР.

Доводи касаційної скарги про те, що на момент ухвалення 01 листопада 2012 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя рішення ОСОБА_6 був власником спірної квартири не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами та відмови у задоволенні позову ОСОБА_3, оскільки ОСОБА_6 не був учасником спірних правовідносин, а предметом спору у цій справі є питання про втрату відповідачами права користування спірним житлом станом на квітень 2008 року, тобто до приватизації квартири ОСОБА_3 і відчуження її ОСОБА_6 Водночас ОСОБА_6 має можливість захистити своє порушене право, пред'явивши відповідний позов до продавця спірної квартири ОСОБА_3

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України,Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 листопада 2012 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 21 липня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька
Судді: А. О. Лесько С. Ю. Мартєв В. В. Пророк С. П. Штелик