У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

справа № 312/168/18

провадження № 2/312/101/2018

15 червня 2018 року с. Велика Білозерка

Суддя Великобілозерського районного суду Запорізької області Яцун О.О., в стадії вирішення питання про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження в справі за позовною заявою ОСОБА_1 соціального захисту населення Великобілозерської районної державної адміністрації Запорізької області до ОСОБА_2 про відшкодування коштів за надмірно виплачену державну соціальну допомогу малозабезпеченим сімям,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 соціального захисту населення Великобілозерської районної державної адміністрації Запорізької області звернулося до суду з позовною заявою до до ОСОБА_2 про відшкодування коштів за надмірно виплачену державну соціальну допомогу малозабезпеченим сімям.

Ухвалою судді Великобілозерського районного суду Запорізької області від 07 червня 2018 року зазначену позовну заяву було залишено без руху з наступних підстав.

Вказану позовну заяву подано до суду без дотримання вимог п.п. 6), 7), 8), 9), 10) частини 3 статті 175 та частини 4 статті 177 ЦПК України.

За змістом п.6) частини 3 статті 175 ЦПК України в позовній заяві необхідно зазначати відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обовязковий досудовий порядок урегулювання спору. Натомість, позовна заява не містить зазначені відомості.

Положеннями пункту 7) частини 3 статті 175 ЦПК України передбачено, що позовна заява повинна містити, зокрема відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо таки здійснювалися. Проте, в змісті позовної заяви зазначені дані відсутні.

Крім того, позивачем порушено вимоги п.8) частини 3 статті 175 ЦПК України щодо зазначення наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Також, в порушення вимог пункту 9) частини 3 статті 175 ЦПК України, в позовній заяві не зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у звязку із розглядом справи.

Всупереч положенням пункту 10) частини 3 статті 175 ЦПК України, в позовній заяві відсутнє підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Положеннями частини 4 статті 177 ЦПК України передбачено, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платники, обєкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір».

За правилами ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно положень п.п.1 п.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, встановлена ставка судового збору в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено у 2018 році прожитковий мінімум для працездатних осіб в розрахунку на місяць в розмірі, зокрема, з 1 січня - 1762 грн.

Отже, при зверненні до суду, позивач повинен був сплатити судовий збір в розмірі не менше ніж 1762 грн. та не більше ніж 616700 грн.

В порушення зазначених норм Закону, позивачем не було надано належних доказів, підтверджуючих сплату судового збору згідно з Законом України «Про судовий збір».

Згідно розяснень, які містяться в пункті 6 Інформаційного листа Державної судової адміністрації України № 12-6621/11 від 10.11.2011 року, документом про сплату судового збору є квитанція установи банку або відділення звязку, які прийняли платіж або платіжне доручення, підписане уповноваженою посадовою особою банку і скріплене печаткою установи банку з відміткою про дату виконання платіжного доручення.

Крім того ст. 5 Закону України «Про судовий збір» не містить положень щодо пільг по сплаті судового збору відносно позивачів державних органів виконавчої влади (зокрема, ОСОБА_1 соціального захисту населення районної державної адміністрації) у справах про стягнення надмірно виплаченої державної допомоги малозабезпеченим сімям.

Для усунення зазначених вище недоліків ухвалою судді від 07 червня 2018 року позивачу було надано строк, який не може перевищувати пяти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Між тим, в визначений термін та на момент постанови цієї ухвали позивачем було лише частково виконано вимоги, які зазначені в ухвалі судді від 07 червня 2018 року.

Так, 14 червня 2018 року позивачем, на виконання ухвали судді від 07 червня 2018 року, було надано суду виправлену позовну заяву, із змісту якої вбачається, що позивач частково усунув недоліки позовної заяви, лише щодо дотримання вимог, передбачених п.п. 6), 7), 8), 9), 10) частини 3 статті 175 ЦПК України. Проте, в порушення положень частини 4 статті 177 ЦПК України, позивачем не додано до виправленої позовної заяви документів, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Отже, необхідно констатувати, що позивач не виконав в повному обсязі вимоги, які зазначені в ухвалі судді від 07 червня 2018 року в частині сплати судового збору в розмірі та в порядку встановленому Законом України «Про судовий збір».

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду.

Також в п.п. 1, 3 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, зазначено, що при здійсненні правосуддя у цивільних справах № 10 від 17 жовтня 2014 року « Про практику застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», суди повинні вирішувати питання, повязані з судовими витратами (зокрема, щодо відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати), у чіткій відповідності до Цивільного процесуального кодексу України Закону України «Про судовий збір». Якщо сплата судового збору згідно з вимогами закону є обовязковою, то наслідком недотримання цієї умови є залишення позовної заяви без руху, а у разі, якщо документ, що підтверджує сплату судового збору, не буде поданий у строк, установлений судом, визнання заяви неподаною та її повернення позивачеві.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

За правилами частини 3 статті 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Аналізуючи вищезазначене, слід прийти до висновку, що повернення позовної заяви відповідно до частини 3 статті 185 ЦПК України, не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, оскільки повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

На підставі викладеного та керуючись статтями 175, 185 ЦПК України, постановою Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 соціального захисту населення Великобілозерської районної державної адміністрації Запорізької області до ОСОБА_2 про відшкодування коштів за надмірно виплачену державну соціальну допомогу малозабезпеченим сімям недійсності визнати неподаною і повернути позивачеві.

Розяснити позивачеві, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

У відповідності до п.п. 15.5 п.15 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя О.О. Яцун