АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

05 червня 2018 року

м. Харків

справа №639/7272/17

провадження № 22-ц/790/2160/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії:

головуючого Сащенко І.С.

суддів Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря Бойко А. О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 січня 2018 року ( суддя Баркова Н.В.)

по цивільній справі № 639/7272/17 за скаргою ОСОБА_1 на дії та бездіяльність Державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконачої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_2 про визнання дій та бездіяльності незаконними, скасування прийнятих рішень та зобов'язання вчинити певні дії,-

встановив:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця, в якій просив:

- визнати незаконним відкриття виконавчого провадження № 45973999, як такого, що відкрито поза строком, встановленого законом та скасувати постанову державного виконавця від 22.12.2014 року про відкриття виконавчого провадження;

-визнати незаконною бездіяльність державного виконавця щодо не закриття виконавчого провадження № 45973999 після закінчення, встановленого законом шестимісячного строку та зобовязати закрити зазначене виконавче провадження;

- визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця від 27.10.2017 року про накладення стягнення на заробітну платню, винесену по виконавчому провадженню № 45973999 відносно ОСОБА_1, як винесену поза строком, встановленим для виконавчого провадження;

- зобов'язати державного виконавця повернути скаржнику грошові кошти, отримані згідно постанови від 27.10.2017 року.

В обґрунтування скарги зазначав, що під час відкриття виконавчого провадження державний виконавець допустив порушення загальних засад здійснення виконавчого провадження та діяв не у спосіб і порядок встановлені законом.26.11.2013 року Жовтневим судом м. Харкова по цивільній справі № 639/8865/13ц було ухвалено рішення, яке набрало законної сили. Згідно ст.22 ЗУ «Про виконавче провадження» 08.12.2014 року скінчився передбачений законом термін пред'явлення виконавчого документа до виконання. Постановою державного виконавця 22.12.2014 року було відкрито виконавче провадження за № 45973999. Вказану постанову ним не було отримано, про існування якої він дізнався лише 07.11.2017 року. Крім того 27.10.2017 року державним виконавцем було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату заявника, яка на думку ОСОБА_1 також є незаконною оскільки була винесена після встановленого законом шестимісячного строку для виконавчого провадження.

У судовому засіданні заявник скаргу підтримав.

Державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечувала.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 24.01. 2018 року в задоволені скарги ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою задовольнити його скаргу в повному обсязі. При цьому посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи; порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що для задоволення його скарги є всі підстави.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 26.11.2013 року позовну заяву ПАТ СК «К'ЮБІІ Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ СК «К'ЮБІІ Україна» відшкодування шкоди у розмірі 9349, 38 гривень. Вирішено питання розподілу судових витрат.

На підставі заяви стягувача, постановою державного виконавця від 22.12.2014 року було відкрито виконавче провадження за № 45973999.

22.12.2014 року копію зазначеної постанови було направлено сторонам виконавчого провадження.

Державним виконавцем направлялись запити до Пенсійного фонду України та Державної податкової служби України. 01.06.2017 року державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника - автомобіля MAZDA 626 та оголошено його розшук.

27.10.2017 року державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_2 винесено постанову про звернення стягнення на доходи боржника, що отримує дохід у Харківській обласній організації українського товариства мисливців та рибалок у розмірі 20 відсотків до виплати загальної суми боргу у розмірі 10656, 66 гривень.

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої законом.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду.

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

На час виникнення спірних правовідносин умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, були визначені Законом України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV), за змістом статті 1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України (частина перша статті 2 Закону № 606-XIV).

Згідно з частинами першою-другою статті 25 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Згідно ч. 2 ст. 30 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру у двомісячний строк.

Таким чином, після встановлення місця роботи боржника виконавцем було обґрунтовано звернуто стягнення на частину заробітної плати, яку отримує боржник за основним місцем працевлаштування.

Посилання заявника в скарзі та апеляційній скарзі на те, що виконавче провадження мало бути закритим, оскільки пройшов строк понад шість місяців після відкриття виконавчого провадження, судовою колегією не приймаються.

Пунктом 8 частини першої статті 49 Закону № 606-XIV встановлено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до частини першої статті 50 цього ж Закону у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Державним виконавцем не були встановлені підстави для закінчення виконавчого провадження, оскільки рішення суду не було виконано ні через шість місяців після відкриття виконавчого провадження, ні станом на сьогодні.

Згідно вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та обґрунтовані власним розумінням апелянтом норм ЗУ «Про виконавче провадження».

За вказаних обставин колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали місцевого суду, як постановленої з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382, 383, 384 ЦПК України колегія суддів, -

постановив:

Апеляційну скаргуОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07.06.2018 року.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

ОСОБА_3