Справа №:755/28/18
Провадження №: 2/755/11/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2018 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді САВЛУК Т.В.

при секретарі Бурячек О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1;

представник позивача - ОСОБА_2;

відповідач - ОСОБА_3;

представник відповідача - адвокат ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1, звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, який укладений з ОСОБА_3, мотивуючи тим, що з 04 жовтня 1997 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають малолітню доньку - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, спільне життя з відповідачем не склалось, шлюбні стосунки подружжя не підтримують, спільного господарства не ведуть, позивач вважає, що шлюб носить лише формальний характер, неодноразові намагання владнати сімейні стосунки результату не приносили, тому подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, примирення між подружжям неможливе.

17 січня 2018 року Дніпровським районним судом міста Києва відкрите провадження у цивільній справі за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу

16 березня 2018 рокуДніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про зупинення провадження у справі строком на два місяці - до закінчення строку для примирення, визначеного судом.

07 травня 2018 рокуДніпровськимрайонним судом міста Києва постановлено ухвалу про відновлення провадження у справі.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві, пояснила, що з 04 жовтня 1997 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, під час перебування у шлюбі у подружжя народилось донька - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивач наголосила, що подружнє життя між сторонами не склалось, у відносинах подружжя виникла недовіра та втрата поваги одне одного, почали виникати конфлікти та скандали, намагання позивача налагодити сімейні відносини не найшли підтримки з боку відповідача, що призвело до припинення фактичних шлюбних відносин. Протягом тривалого часу подружжя сімейно-шлюбні відносини не підтримують, не ведуть спільного господарства, мають окремі бюджети, поновлювати сімейно-шлюбні стосунки позивач наміру не має, вважає, що вони як подружжя не мають майбутнього, за час наданий судом для примирення відповідачем не вживалось жодних заходів для відновлення сімейно-шлюбних стосунків, в свою чергу позивач не змінила своє ставлення до відповідача, як чоловіка, наполягає на припиненні шлюбу, оскільки, на її думку,подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін та впливає на психоемоційний стан малолітньої дитини, яка постійно виступає свідком напружених відносин між батьками.

Представник позивача - ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, та пояснень, які надавались позивачем в судовому засіданні.

Відповідач - ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі, просив в позові відмовити на підставі обставин, наведених у відзиві на позов та письмових заперечень, які долучено до матеріалів справи (а. с. 54-55, 74-75), додатково пояснив, що з 04 жовтня 1997 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають спільну доньку, яку виховають спільно, відповідач визнає той факт, що відносини між подружжям напружені, між ними виникають конфлікти на побутовому підґрунті, оскільки відповідач офіційно не працевлаштований, не має достатніх доходів для утримання сім'ї, однак займається домашнім господарством та вихованням доньки, вважає, що рішення позивача про розірвання шлюбу є передчасним, непорозуміння, які виникли між подружжям носять тимчасовий характер, тому відповідач не втрачає надію на відновлення сімейно-шлюбних відносин, має намір вживати всіх можливих заходів для збереження сім'ї заради їх малолітньої дитини.

Представник відповідача - адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні проти позову заперечував в повному обсязі з підстав наведених у відзиві та письмових запереченнях, які долучені до матеріалів справи (а. с. 54-55, 74-75), та пояснень, які надавались відповідачем у судовому засіданні.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до положень ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

За змістом положень частини 2 статті 36 та статті 51 Сімейного кодексу України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань.

Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України).

За правилом частини 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Як з'ясовано судом, з 04 жовтня 1997 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебувають у зареєстрованому шлюбі.

Під час перебування у шлюбі у подружжя народилась донька - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

За змістом положень ч. 3 ст.109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 111 Сімейного кодексу України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Як роз'яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Під час розгляду справи, за клопотанням відповідача, судом постановлено ухвалу про надання сторонам строку для примирення тривалістю два місяці. (а.с. 128-129)

Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу.

Як з'ясовано судом, підтверджується пояснення сторін, сімейне життя подружжя не склалось, у зв'язку з тим, що вони мають різні погляди на життя, не в змозі дійти до єдиної думки при вирішенні сімейних та побутових проблем, подружжя сімейно-шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, мають окремі бюджети, факт припинення сімейно-шлюбних відносин не заперечується відповідачем, в свою чергу позивач наголошує, що його рішення про розірвання шлюбу є виваженим та остаточним, за час наданий судом для примирення позивач не змінила своє відношення до відповідача, поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не має, наполягає на розірванні шлюбу.

При вирішенні спору, суд враховує той факт, що позивач не бажає підтримувати у подальшому шлюбні стосунки з чоловіком, заходи, вжиті судом для примирення подружжя, не привели до позитивного результату, в той же час суд не може примусити подружжя до відновлення сімейно-шлюбних відносин та збереження шлюбу.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. (ст. 112 Сімейного кодексу України)

Згідно положень ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Оцінивши наявні у справі докази, вислухавши позицію учасників справи щодо предмету позову, суд вважає доведеним той факт, що рішення позивача про розлучення є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали не можливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не мають, разом з тим суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України.

За встановлених обставин, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, ухвалюючи рішення суд присуджує стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн. 00 коп., які сплачено позивачем при зверненні з цим позовом до суду.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 24, 55, 56, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України, ст. ст.2, 4, 12, 76-81, 89, 133, 141, 206, 223, 259, 263-265, 273,354,355 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневої райадміністрації м. Запоріжжя 04 жовтня 1997 року (актовий запис №286) - розірвати.

Після розірвання шлюбу прізвище дружини залишити «ОСОБА_1», прізвище чоловіка залишити «ОСОБА_3».

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн. 00 коп.

Відповідно до ч.1 ст. 354 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ випробовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повний текст рішення складено 29 травня 2018 року.

Суддя