У Х В А Л А

752/17588/17

2-з/752/95/18 30.05.2018 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі головуючого судді Чередніченко Н.П., .з участю секретаря Руденко О.Л. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву представника позивача про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства " Укрсоцбанк" про визнання недійним договору ,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Голосіївського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства " Укрсоцбанк" про визнання недійним договору.

15.05.2018 року позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якому просив суд заборонити вчиняти будь-які дії по відчуженню нерухомого майна , розташованого за адресою АДРЕСА_1 та заборонити суб"єктам державної реєстрації прав,державним реєстраторам та нотаріусам вчиняти будь-які реєстраційні дії відносно нерухомого майна, розташованого за вищевказаною квартирою.

Заява розглянута без виклику сторін у відповідності до ст. 153 ЦПК України.

Вирішуючи подану заяву слід врахувати наступне. Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позовних вимог, позивач вказує наступне.

В провадженні Голосіївського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства " Укрсоцбанк" про визнання недійним договору кредиту № 10-29/4050 від 21.08.2007 року.

Виходячи з позовних вимог та вимог заяви про забезпечення позову, суд вважає. що забезпечення у такий спосіб не грунтується на вимогах закону. а відмова у його задоволенні заяви про забезпеення позову , у спосіб запропонований позивачем не вплине на унеможливлення виконання рішення суу по даній цивільній справі у разі задоволення позовних вимог.

Обгрунтованих міркувань, а так само і доказів, які б надавали можливість вважати, що незабезпечення позову у запропонований представником позивача спосіб, з урахуванням обставин справи та заявлених вимог із посиланням на підстави позову, надано не було і у останнього відсутні підстави вважати, що у разі відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову, таке призведе до неможливості виконати рішення суду у даній цивільній справі в подальшому.

Враховуючи те, що відповідно до ст.150ч.1п.2 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії , суд вважає, що заявником не подано належні докази, які б обгрунтовували необхідність вжиття заходів забезпечення позову у спосіб запропонований заявником і вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви .

Відповідно до п.п. 2, 3 ч. 1, 2 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Зі змісту пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вбачається, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

На підставі викладеного можливо зробити висновок про те, що заборона вчиняти певні дії застосовується, якщо потрібно обмежити право відповідача чи будь-якої іншої особи вчиняти певні фактичні чи юридичні дії, що стосуються предмета спору, наприклад, укладати договір, проводити платежі, передавати майно. При цьому не допускається заборона дій, вчинення яких не утруднює виконання рішення в майбутньому.

Забезпечення позову застосовується судом чи суддею у випадках, коли є реальна або імовірна загроза утруднення виконання рішення суду в майбутньому, перелік способів застосування виду забезпечення встановлений у відповідній статті ЦПК України не є вичерпаним, а тому види забезпечення можуть бути різними в залежності від обставин справи й оцінку застосування того чи іншого виду забезпечення позову вирішується судом або суддею при розгляді цього питання, таке прохання позивача узгоджується з його позовними вимогами.

Отже, підставою для забезпечення позову є наявність обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене та те, що судом встановлено, що забезпечення у такий спосіб не ґрунтується на вимогах закону, а відмова у задоволенні заяви про забезпечення позову не вплине на унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.. 149-153 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника позивача про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства " Укрсоцбанк" про визнання недійним договору- відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її складання безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя