Номер провадження: 22-ц/785/1428/18
Номер справи місцевого суду: 522/3986/14-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Таварткіладзе О.М.

суддів: Заїкіна А.П., Калараша А.А.,

при секретарі: Томашевській К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 березня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа: Моторне (транспортне) страхове бюро України про стягнення матеріального збитку та моральної шкоди завданих дорожньо-транспортною пригодою, -

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду до ОСОБА_4 з позовом про стягнення матеріального збитку та моральної шкоди, завданих дорожньо-транспортною пригодою, мотивуючи це тим, що 20.01.2013 року приблизно о 10:15 год., біля будинку № 1-А по вул. Літературній в м. Одесі відповідач ОСОБА_4, керуючи автомобілем НОМЕР_1, і рухаючись заднім ходом, не переконався в безпеці такого руху та допустив наїзд на належний йому на праві власності автомобіль НОМЕР_2, в результаті чого його автомобіль отримав механічні пошкодження, та внаслідок цього йому завдано матеріальних збитків в сумі 4284,80 грн., а також завдано моральної шкоди в сумі 5000,00 грн., яка полягає у його душевних стражданнях, повязаних з тим, що на тривалий час йому та його близьким довелося пересісти на громадський транспорт, що викликало суттєві незручності, оскільки багато справ, запланованих раніше, що потребували пересування автотранспортом, довелося відкласти або відмовитися, що спричинило проблеми з роботою, а також повязаних з постійними ухиляннями відповідача від добровільного відшкодування збитків спричинених пошкодженнями належного йому на праві власності автомобіля та затягуванням судового процесу, що негативно впливає на стан його здоровя.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15 березня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заявлений позов у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3) не відповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Порушення норм процесуального права є обовязковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо:

1) справу розглянуто неповноважним складом суду; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими; 3) справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обовязковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою; 4) суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обовязки осіб, що не були залучені до участі у справі; 5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні; 6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу; 7) суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам у повній мірі не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення майнових збитків та моральної шкоди, завданих дорожньо-транспортної пригодою, суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем своїх вимог щодо майнових збитків та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, внаслідок якої автомобілю позивача спричинено механічне пошкодження.

При цьому суд зазначив, що:

- зазначені в експертному висновку № 5448 від 15.01.2015 року пошкодження «датчика парковки зовнішнього правого» та пошкодження «панелі задньої» не мають відношення до пошкоджень, які були отримані автомобілем позивача при ДТП 20.01.2013 року, оскільки згадані пошкодження не містяться у висновку спеціаліста НДЕКЦ ОСОБА_5 за № 11/А-81 від 28.05.2013 року, у складених ст. інспектором дізнання відділу ОМ ДТП, дізнання та розшуку транспортних засобів, що зникли з місця ДТП УДАІ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_6 висновку за фактом дорожньо-транспортної пригоди від 05.06.2013 року та листі від 22.04.2013 року, а також у схемі місця ДТП. Тому сума матеріальної шкоди, визначена у експертному висновку № 5448 від 08.01.2015 року, підлягає зменшенню на суму витрат з ремонту «датчику парковки зовнішнього правого» та «панелі задньої», оскільки позивачем не доведено в суді жодного причинного звязку між вказаними пошкодженнями та ДТП від 20.01.2013 року. Висновком № 5448 від 08.01.2015 року не визначений розмір матеріального збитку, завданого пошкодженнями «заднього бамперу» автомобіля позивача, а позивач не надав суду доказів на підтвердження розміру цього матеріального збитку, як цього вимагає ст. 60 ЦПК України. З моменту ДТП від 20.01.2013 року до дати проведення експертного дослідження, за результатом якого було складено експертний висновок № 5448 від 08.01.2015 року, минуло майже два роки, а визначити яким чином зберігався автомобіль позивача не є можливим, та вказаний експертний висновок таких обставин не відображує. Тому немає підстав брати до уваги висновок № 5448 від 08.01.2015 року, як належний доказ вартості матеріального збитку, завданого позивачу як власнику автомобіля НОМЕР_2;

- крім того, отримані транспортним засобом позивача пошкодження при ДТП 20.01.2013 року не спричинили неможливості його використання за призначенням, як про це зазначав позивач в обгрунтування спричинення йому моральної шкоди, оскільки без здійснення ремонту постійно використовувався позивачем, що також підтверджується експертним висновком № 5448 від 08.01.2015 року, з якого вбачається, що транспортний засіб позивача був наданий «на ходу». Тому ОСОБА_2 не довів в суді наявність причинно-наслідкового звязку між пошкодженням належного йому автомобіля при ДТП від 20.01.2013 року та погіршенням стану його здоровя за результатами медичних обстежень в період з квітня по листопад 2014 року.

Проте погодитися з усіма такими висновками суду першої інстанції не можна.

З матеріалів справи вбачається що:

- 20 січня 2013 року приблизно о 10:15 год. відповідач ОСОБА_4, керуючи автомобілем НОМЕР_1, і рухаючись заднім ходом по території прибудинкового проїзду закритої території житлового комплексу «Білий парус», біля будинку № 1-А по вул. Літературній в м. Одесі, не переконався в безпеці такого руху та допустив наїзд на належний ОСОБА_2 на праві власності автомобіль НОМЕР_2, який стояв припаркований біля 3-ї парадної вказаного будинку, в результаті чого ці транспортні засоби отримали механічні пошкодження. При цьому, ОСОБА_4 поїхав з місця пригоди, не зафіксувавши слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки;

- вказані обставини повністю підтверджуються матеріалами справи, в тому числі довідкою старшого інспектора дізнання відділу ОМ ДТП, дізнання та розшуку транспортних засобів, що зникли з місця ДТП, УДАІ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_7 від 05.06.2013 року, висновком за фактом дорожньо-транспортної пригоди від 05.06.2013 року та актом технічного огляду автомобіля НОМЕР_1, від 16.04.2013 року (т. 1 а.с. 135, 136-137, 139);

- висновком спеціаліста НДЕКЦ ОСОБА_5 за № 11/А-81 від 28.05.2013 року встановлено, що на автомобілях НОМЕР_1, та «Lexus ES350», д/н НОМЕР_3, наявні ознаки взаємного контактування, які знаходяться на правих частинах задніх бамперів транспортних засобів та задньому правому ліхтарі автомобіля «Range Rover». Як вбачається з описової частини цього експертного висновку, по-перше, при послідовному порівняльному дослідженні та співпадінні слідів та пошкоджень на найбільш виступаючих деталях вищевказаних транспортних засобів виявляється узгодження по їх формі, розмірах, спрямованості, локалізації, ступеню вираженості, висоті розташування від опорної поверхні, а також нашаруванням на деталях цих автомобілів, вбачаться, що пошкодження співпадають по загальним та приватним ознакам (висоті розташування, ширині ділянок пошкоджень, характеру виникнення пошкоджень та інше); і, по-друге, послідовним, поелементним зовнішнім оглядом автомобіля НОМЕР_2, було встановлено, що цей транспортний засіб в результаті вищевказаного ДТП отримав наступні пошкодження : вмятину на задній правій кутовій частині бамперу на висоті 50 см від опорної поверхні на дільниці розміром 30х30 см, та в даній вмятині на висоті 52 см від опорної поверхні на дільниці розміром 30їх29 см наявні потертості з частковим відшаруванням власного лакофарбового покриття, а також в даному пошкодженні на висоті 77 см від опорної поверхні на дільниці розміром 7,2 см наявна потертість з нашаруванням речовини білого кольору, схожої на структуру скла заднього лівого ліхтарю автомобіля «Range Rover», д/н ВН3790СН (т. 1 а. с. 68-73);

- в результаті проведеної перевірки за фактом даного ДТП було встановлено, що причиною цього ДТП стало порушення вимог п. 10.9 ПДР водієм ОСОБА_4, у відношенні якого за ст. 124 КпАП України складені адміністративні матеріали та направлені на розгляд до Приморського районного суду м. Одеси (т. 1 а. с. 121);

- постановою Приморського районного суду м. Одеси від 05 серпня 2013 року у справі № 522/15893/13-п винним у скоєнні вищевказаного ДТП було визнано ОСОБА_4 (т. 1 а. с.7-8);

- постановою апеляційного суду Одеської області від 04 грудня 2013 року вищевказана постанова суду першої інстанції від 05 серпня 2013 року була скасована, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, закрито, з тих підстав, що судом першої інстанції справа була розглянута за відсутності ОСОБА_4, а строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст. 38 КУпАП, закінчилися і повторний розгляд справи є неможливим, тобто з нереабілітуючих підстав (т. 1 а. с. 5-6).

Відповідно до експертного висновку Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз № 5448 від 08.01.2015 року ремонту підлягає:

- обшивка бамперу заднього (деформація з вмятинами та згибам у правій частині,обрив кріплень з «минусом» матеріалу у правій частині) ремонт, покраска;

-датчик паркування зовнішній правий (пошкодження лаково-фарбового покриття) покраска;

-панель задня (деформація у вигляді вмятини у правій частині площею 19*14 см) ремонт, покраска.

Калькуляція вартості ремонту складається з робірно-збірних, контрольних, вбиральних та інших робіт; робіт з ремонту і заміні кузовних елементів; додаткових робіт; окраски, лако-фарбових матералів, запасних частин.

Сума вартості робіт, запасних частин та матеріалів складає загальну вартість ремонту. Роботи по ремонту і заміні включають, як окремі роботи, так їх комплекси з ремонту та заміні кузовних елементів, усуненню перекошення кузову. Ці роботи відносяться до жерстяницьких робіт.

Вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_2, в результаті його пошкодження при ДТП 20.01.2013 року (без врахування коефіцієнту фізичного зносу складових), становить 4284,80 грн., а сума матеріальної шкоди, завданої володільцеві цього автомобіля в результаті його пошкодження при ДТП 20.01.2013 року, яка визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, становить 3871,91 грн.

При проведенні огляду транспортного засобу на наявність попередніх аварійних пошкоджень, візуально було встановлено, що на даному автомобілі піддавалися відновленню шість кузовних деталей, тобто зменшення ринкової вартості цього транспортного засобу з урахуванням пошкоджень, отриманих при ДТП 20.01.2013 року з аналогічним непошкодженим транспортним засобом, визначається рівним нульовому значенню. (т. 1. а. с. 81-95).

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності вини ОСОБА_4, у скоєнні ним при керуванні власним автомобілем НОМЕР_1 наїзду на належний ОСОБА_2 на праві власності автомобіль НОМЕР_2, в результаті чого ці транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Судова колегія доходить до такого висновку оцінюючи всі встановлені у справі обставини та зібрані докази у сукупності.

Окрім закриття апеляційним судом з нереабілітуючих підстав (ст. 38 КУпАП) провадження у справі про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (порушення водіями ПДР, що спричинили пошкодження транспортних засобів, вантажів, шляхів, шляхових та інших споруд чи іншого майна), на користь висновку про наявність вини ОСОБА_4 у наїзді на автомобіль позивача, свідчать також:

- висновок спеціаліста НДЕКЦ ОСОБА_5 за № 11/А-81 від 28.05.2013 року, яким встановлено, що на автомобілях НОМЕР_1, та «Lexus ES350», д/н НОМЕР_3, наявні ознаки взаємного контактування, які знаходяться на правих частинах задніх бамперів транспортних засобів та задньому правому ліхтарі автомобіля «Range Rover»;

-довідка старшого інспектора дізнання відділу ОМ ДТП, дізнання та розшуку транспортних засобів, що зникли з місця ДТП, УДАІ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_7 від 05.06.2013 року, з якої вбачається, що після своєння 20.01.2013 року о 10-15 ДТП водій ОСОБА_4 поїхав з місця ДТП, але прийнятими розшуковими заходами був затриманий. Момент наїзду зафіксований камерами зовншіннього спостереження, які встановлені в будинку біля якого був припаркований автомобіль ОСОБА_2;

- висновок за фактом дорожньо-транспортної пригоди від 05.06.2013 року;

-акт технічного огляду автомобіля НОМЕР_1, від 16.04.2013 року.

Таким чином обставини наїзду з вини відповідача на належний позивачу автомобіль, внаслідок чого автомобілю позивача були спричинені механічні пошкодження, підтверджуються належними і достатніми доказами, а тому є встановленими.

З матеріалів справи не вбачається, що на час скоєння ДТП, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля НОМЕР_4. ОСОБА_4 була застрахована.

В будь-якому разі потерпілий як кредитор вільно, на власний розсуд, обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика (МТСБУ), у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика (МТСБУ) та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав

Аналогічний висновок зроблено і Верховним Судом України в постанові від 14 вересня 2016 року в справі № 6-725цс16.

Позивач заявив вимоги про відшкодування шкоди виключно до ОСОБА_4, як до завдавача цієї шкоди.

Встановивши, що вину ОСОБА_4 у вчиненні ДТП, суд, зробив хибний висновок про відмову у задоволенні позову про стягнення майнових збитків та моральної шкоди, завданих ДТП у звязку з недоведеністю заявлених вимог, пославшись на те, що сума матеріальної шкоди, визначена у експертному висновку № 5448 від 08.01.2015 року, підлягає зменшенню на суму витрат з ремонту «датчику парковки зовнішнього правого» та «панелі задньої», оскільки позивачем не доведено в суді жодного причинного звязку між вказаними пошкодженнями та ДТП від 20.01.2013 року.

При цьому суд виходив з того, що згадані пошкодження не містяться у висновку спеціаліста НДЕКЦ ОСОБА_5 за № 11/А-81 від 28.05.2013 року, у складених ст. інспектором дізнання відділу ОМ ДТП, дізнання та розшуку транспортних засобів, що зникли з місця ДТП УДАІ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_6 висновку за фактом дорожньо-транспортної пригоди від 05.06.2013 року та листі від 22.04.2013 року, а також у схемі місця ДТП.

Так, дійсно у вказаних документах зазначено про пошкодження правої частини заднього бамперу автомобілю позивача. Проте суд ніяк не врахував, що вказані документи відображають візуальний огляд зовншніх пошкоджень.

Ціллю експертного висновку Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз № 5448 від 08.01.2015 року було встановлення суми ремонтно-відновлювальних робіт, повязаних з усуненням пошкодження правої частини заднього бамперу автомобілю позивача, спричиненого ДТП 20.01.2013 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 147 ЦПК Україхни у редакції, що діяла на час розгляду справи в суді і на час ухвалення судом оскаржуваного рішення, якщо експерт під час проведення експертизи встановить обставини, що мають значення для справи, з приводу яких йому були поставлені питання, він має право свої міркування про ці обставини включити до свого висновку.

Як вбачається з експертного висновку № 5448 від 15.01.2015 року калькуляція вартості ремонта включала в тому числі і розбірно-збірні роботи

Як вбачається з акту огляду транспортного засобу від 10.11.2014 року, експертом в присутності позивача ОСОБА_2 та представника відповідача ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_8, детально описані пошкодження автомобілю позивача: обшивка заднього бамперу з вмятинами та згибами у правій частині, обрив кріплень з «минусом» матеріала у правій частині; пошкодження датчику парковки заднього зовнішнього правого (т.1 а. с. 89).

В акті додаткового огляду від 14.11.2014 року, який проводився експертом після часткової розбірки належного позивачу автомобіля в присутності позивача ОСОБА_2, встановлено також пошкодження кронштейну кріплення заднього бамперу та панелі задньої у вигляді вмятини в зоні кріплення кронштейну (т.1 а. с. 90).

Слід зазначити, що про необхідність додатковго огляду автомобілю представник відповідача ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_8 був попереджений 10.11.2014 року під час огляду огляду транспортного засобу (т. 1 а. с. 89 зворот).

Після визначення експертом вартості ремонтно-відновлювальних робіт, позивач уточнив свої вимоги і просив стягнути майнові збитки завдані ДТП в сумі 4284 грн. 80 коп., що відповідає вартості відновлювального ремонту його автомобіля, який визначений експертом згідно з висновком Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз № 5448 від 08.01.2015 року.

Враховуючи наведене, у суду першої інстнації не було підстав для висновків, що:

- сума матеріальної шкоди, визначена у експертному висновку № 5448 від 08.01.2015 року, підлягає зменшенню на суму витрат з ремонту «датчику парковки зовнішнього правого» та «панелі задньої», оскільки позивачем не доведено в суді жодного причинного звязку між вказаними пошкодженнями та ДТП від 20.01.2013 року;

- висновком № 5448 від 08.01.2015 року не визначений розмір матеріального збитку, завданого пошкодженнями «заднього бамперу» автомобіля позивача, а позивач не надав суду доказів на підтвердження розміру цього матеріального збитку, як цього вимагає ст. 60 ЦПК України.

Крім того, суд першої інстанції вважав недоведеною моральну шкоду, завдану позивачу внаслідок ДТП, посилаючись на відсутність доказів причинно-наслідкового звязку між пошкодженням належного позивачу автомобіля при ДТП від 20.01.2013 року та погіршенням стану його здоровя за результатами медичних обстежень в період з квітня по листопад 2014 року. а також, що автомобіль позивача був на ходу.

Такий висновок суду першої інстанції є неповним і таким, що не відповідає встановленим у справі обставинам та обгрунтуванням, які наведені позивачем. Окрім посилання на стан погіршення стану свого здоровя, позивач також вказував на незручності, повязані з витрачанням часу поновлення своїх прав у звязку з відновленням пошкодженого автомобіля.

Тобто моральна шкода позивача також полягала не лише у звязку з його стражданнями у звязку з ушкодженням здоровя, а і у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку із пошкодженням його майна (автомобіля).

Згідно з ч. ч. 1-4 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

При таких обставинах, у суду не було підстав для відмови позивачу у стягненні майнових збитків та стягненні моральній шкоді, завданих дорожньо-транспортної пригоди.

Тому рішення суду першої інстнації не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Ухвалюючи нове судове рішення, апеляційний суд враховує встановлені у справі обставини та приймає до уваги докази, зібрані судом першої інстанції.

При цьому апеляційний суд звертає увагу, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE від 10 лютого 2010 року).

Проте встановлені у справі обставини та зібрані докази надають підстави для набуття висновку, що вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення майнових збитків завданих ДТП підлягають задоволенню у розмірі вартості відновлювального ремонту, встановленого Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз у висновку № 5448 від 08.01.2015 року, зокрема в сумі 4284 грн. 80 коп.

Крім того, вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, враховуючи, що сам факт пошкодження належного позивачу майна є доведеним і не міг не викликати в останнього душевні старждання з цього приводу.

Разом з тим заявлений розмір відшкодування моральної шкоди 5000 грн., судова колегія вважає завищеним, так як наведені позивачем обгрунтування щодо погіршення стану здоровя не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки їх причинно-наслідковий звязок з подією ДТП недоведений. Разом з тим таке погіршення могло виникнути внаслідок страждань з приводу пошкодження належного позивачу майна. Проте зібрані докази на доведення даних обставин не є достатніми для набуття такого висновку.

Отже, судова колегія вважає встановленими лише обставини спричинення моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв'язку із знищенням чи пошкодженням його автомобілю.

Враховуючи наведене, апеляціний суд доходить до висновку, що розмір відшкодування моральної шкоди у 500 грн. є достатнім для задоволення вимог позивача. В іншій частині вимог про стягнення моральної шкоди слід відмовити.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог відповідно до обгрунтувань, викладених у цій постанові.

У відповідності до ст. 141 ч. 13 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позивачем під час розгляду справи в суді першої інстанції та в апеляційному суді сплачено судовий збір за подання позовної заяви, апеляційної скарги, заяв для забезпечення доказів, вартості проведеної судової автотоварознавчої експертизи на суму 243,80 грн.+270,80 грн. +121,80 грн. +243,60 грн. +1033,20 грн., а всього на загальну суму 1913 грн.

Приймаючи до уваги, що апеляційним судом задоволено 51,5% вимог заявлених позивачем, судові витрати підлягають відшкодуванню пропорційно розміру задоволених вимог. Тобто 1913*51,5% = 985 грн. 19 коп.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, судова колегія

П О С ТА Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 березня 2017 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 майнові збитки, завдані дорожньо-транспортною пригодою в сумі 4284,80 грн.,

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 500,00 грн.

В решті вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 985 грн. 19 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено: 08.06.2018 року

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

ОСОБА_9