Постанова

Іменем України

07 травня 2018 року

м. Київ

справа № 381/38/17

провадження № 61-4870св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Журавель В.І. (суддя-доповідач), Антоненко Н.О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Фастівський комбінат комунальних підприємств Фастівської міської ради Київської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18 вересня 2017 року у складі судді Буймової Л. П. та ухвалу апеляційного суду Київської області від 13 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Мережко М. В., Данілова О. М., Суханової Є. М.,

встановив:

У січні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з Фастівського комбінату комунальних підприємств Фастівської міської ради Київської області кошти за надані ним послуги за трудовою угодою на суму 16 300 грн.

На обґрунтування своїх вимог зазначав, що 10 листопада 2014 року між ним та Фастівським комбінатом комунальних підприємств Фастівської міської ради Київської області було укладено трудову угоду № 9, за умовами якої він зобов'язався надати консультації з юридичних питань, підготувати позовні заяви до судів різних рівнів та вести судові справи. У подальшому до угоди були внесені зміни щодо строку її дії та оплати за надані юридичні послуги.

Посилаючись на те, що свої зобов'язання він виконав, проте відповідач безпідставно відмовився від прийняття робіт, своєчасно не заявивши про їх недоліки, просив позов задовольнити.

У травні 2017 року ОСОБА_4 збільшив свої вимоги та просив визнати незаконними і скасувати розпорядження виконуючого обов'язки начальника Фастівського комбінату комунальних підприємств ОСОБА_5 від 30 червня 2016 року № 01 «Про ненарахування заробітної плати ОСОБА_4 за червень 2016 року» у зв'язку з ненаданням юридичних послуг; визнати незаконними та скасувати розпорядження виконуючого обов'язки начальника Фастівського комбінату комунальних підприємств ОСОБА_5 від 31 жовтня 2016 року № 5 «Про ненарахування заробітної плати ОСОБА_4 за червень 2016 року» у зв'язку з ненаданням юридичних послуг.

Посилався на невідповідність цих актів Правилам організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 2015 року № 1000/5.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18 вересня 2017 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Київської області від 13 грудня 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що позивач не надав доказів, які підтверджували б факт виконання ним послуг на замовлення відповідача, як це передбачено трудовою угодою від 10 листопада 2014 року, а тому не довів порушення відповідачем умов трудової угоди. Крім того, перелік послуг, на які посилається позивач в обґрунтування своїх вимог, не передбачений трудовою угодою, у зв'язку з чим відсутні підстави для стягнення заборгованості. Оскільки ОСОБА_4 не обґрунтував підстави визнання документів (розпоряджень) не законними, суди дійшли висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, зокрема статей 11, 901-907 ЦК України, та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга аргументована тим, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки, у зв'язку з чим дійшли помилкових висновків про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Відмова замовника від підписання акта виконаних робіт за договором підряду за відсутності своєчасно наданих зауважень до виконання цих робіт на звільняє замовника від обов'язку щодо їх оплати.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що 10 листопада 2014 року між Фастівським комбінатом комунальних підприємств (замовник) та ОСОБА_4 (виконавець) укладено трудову угоду, пунктом 1.1 якої передбачено, що замовник доручає, а виконавець приймає на себе обов'язок виконання робіт - консультації з юридичних питань, підготовка позовних заяв до судів різних рівнів та ведення судових справ.

Укладена між сторонами угода від 10 листопада 2014 року за своєю суттю є цивільно-правовим договором і регулюється нормами Цивільного кодексу України.

Факт виконання ОСОБА_4 окремих послуг за дорученням замовника оформлювався сторонами як акт виконаних робіт, який вони особисто підписували.

Пунктом 3.1 частини третьої укладеної між сторонами трудової угоди від 10 листопада 2014 року № 9 визначено, що сторони несуть матеріальну відповідальність за невиконання або неналежне виконання покладених на них зобов'язань відповідно до чинного законодавства.

У зв'язку із ненаданням ОСОБА_4 юридичних послуг за умовами укладеної угоди Фастівським комбінатом комунальних підприємств Фастівської міської ради Київської області складались відповідні акти та видавались розпорядження (за період із червня 2016 року до листопада 2016 року) про ненарахування позивачу заробітної плати.

Встановивши, що між сторонами за період з 30 січня 2015 року до 31 травня 2016 року складалися акти виконаних робіт кожного місяця, за які позивачу було виплачено грошову компенсацію, а з червня 2016 року протягом 5 місяців між позивачем та відповідачем не підписано жодного акта виконаних робіт, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Аргументи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та встановлені у справі фактичні обставини, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Позивачем не надано доказів, які підтверджували б факт виконання ним послуг на замовлення відповідача, передбачених умовами трудової угоди, починаючи з червня 2016 року.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судів попередніх інстанцій і при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Наведені у касаційній скарзі недоліки при розгляді справи не впливають на суть ухвалених судових рішень і висновків судів також не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18 вересня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 13 грудня 2017 року, оскільки судові рішення є законними та обґрунтованими.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18 вересня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 13 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

В.І. Крат