Справа № 296/1161/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" червня 2018 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Рожкової О.С.,

за участю секретаря Сингаївської Т.В., Степанчук О.М.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ,

В С Т А Н О В И В :

07.02.2018 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, у якому просить стягнути з відповідача на її користь заподіяну майнову шкоду в сумі 840,80 грн., моральну шкоду в сумі 40 000 грн., а також 1000 грн. понесені витрати на правничу допомогу.

Позов обґрунтовано тим, 17.08.2017 року близько 13 години 33 хвилин ОСОБА_4, керуючи технічно справним автомобілем марки MAZDA, модель СХ-7, реєстраційний номер НОМЕР_1, здійснюючи рух по проїзній частині вул. В.Бердичівської в м.Житомирі, в напрямку від вулиць Довженка до вулиці ОСОБА_5, в порушення вимог п.2.3 (б) Правил дорожнього руху України не була уважною, не слідкувала за дорожньою обстановкою, відповідно не реагувала на її зміну, порушуючи вимоги п.18.1 вказаних Правил, не зупинилась та не надала дорогу пішоходу, внаслідок чого допустила наїзд на ОСОБА_1 під час перетинання нею проїзної частини зліва на право відносно руху автомобіля. В результаті дорожньо-транспортної пригоди позивач, будучи вагітною отримала тілесні ушкодження у вигляді забою лівого стегна, забою грудної клітини зліва. Під час медичних обстежень, лікування та подальшої реабілітації, що повязані з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, позивач понесла витрати на придбання медичних препаратів та медичних засобів в загальній сумі 840,80 грн. Крім того, зазначає, що через перенесений стрес та постійні переживання за стан її вагітності їй заподіяно моральну шкоду. На даний час відповідач відмовляється в добровільному порядку відшкодувати шкоду, тому позивач змушена звернутися до суду для захисту своїх прав.

19.02.2018 ухвалою судді відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

14.03.2018 представником відповідача надіслано до суду відзив на позовну заяву ОСОБА_1, в якому обґрунтовано заперечення відповідача проти позову. Відповідач просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на ст.ст.1166,1187 ЦК України, Постанову Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки ОСОБА_4 жодних протиправних дій не вчинено, а в матеріалах справи відсутнє рішення про визнання її винною. На момент інциденту, що мав місце 17.08.2017 року цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 була застрахована ПрАТ СК Уніка. Оскільки будь-яка шкода ОСОБА_1 не завдавалась, правові підстави для стягнення страхової виплати також відсутні.

04.04.2018 позивачем надіслано до суду відповідь на відзив ОСОБА_4, в якому позивач заперечувала проти обставин, викладених відповідачем у відзиві. Зазначає, що 17.08.2018 Житомирським відділом поліції Головного управління поліції Національної поліції в Житомирській області відкрито кримінальне провадження №0004418, за фактом здійснення відповідачем наїзду на ОСОБА_6, внаслідок проявлення неуважності при здійсненні маневру переїзду нерегульованого пішохідного переходу. З виписки із медичної картки амбулаторного хворого Травматологічного пункту КУ Центральна міська лікарня №1 від 17.08.2017 вбачається факт отримання позивачем забою верхньої третини лівого стегна та забій грудної клітини зліва. Факт отримання забою встановлено лікарем о 14 год. 35хв., тобто через годину після здійснення ОСОБА_4 наїзду. Висновок експерта №2048, на яких у своїх запереченнях посилається відповідач складений 22.09.2017 згідно постанови слідчого Бондарчука М.М. від 21.09.2017, тобто експертиза виконана через 36 календарних днів, що є значним строком.

У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали вимоги позовної заяви та просили задовольнити з зазначених у ній підстав.

Представник відповідача позов не визнав повністю, підтримала заперечення, викладені в письмовому відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали позовної заяви, заслухавши пояснення позивача та її представника, представника відповідача, свідка, приймаючи до уваги надані сторонами докази, суд дійшов таких висновків.

З постанови Житомирського відділу поліції ГУ НП в Житомирській області від 26.09.2017 про закриття кримінального провадження №0004418 від 26.09.2017 вбачається, що 17.08.2017 року, близько 13 години 33 хвилин ОСОБА_4, керуючи технічно справним автомобілем марки MAZDA, реєстраційний номер НОМЕР_1, здійснюючи рух по проїзній частині вул. В.Бердичівської в м. Житомирі, в напрямку від вулиць Довженка до вулиці ОСОБА_5, в порушення вимог п.2.3 (б) Правил дорожнього руху України проявила неуважність, не слідкувала за дорожньою обстановкою, відповідно не реагувала на її зміну, порушуючи вимоги п.18.1 вказаних Правил, не зупинилась та не надала дорогу пішоходу, внаслідок чого допустила наїзд на ОСОБА_6 під час перетинання нею проїзної частини зліва на право відносно руху автомобіля (а.с.32)

Вказаною постановою вирішено кримінальне провадження закрити у звязку з відсутністю у діях ОСОБА_4 ознак складу злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

В постанові зазначено, що порушення ОСОБА_4 вимог пунктів 2.3 (б) та п.18.1 ПДР України знаходяться у прямому причинному звязку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками, однак, зважаючи на те, що передбачені ч.1 ст.286 КК України суспільно-небезпечні наслідки у вигляді тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості не настали, дії ОСОБА_4 мають ознаки адміністративного правопорушення.

Підставою для закриття кримінального провадження стали результати судово-медичної експертизи, оформленої Висновком експерта Обласного бюро судово-медичних експертиз Житомирської обласної ради № 2048 від 22.09.2017, за якою яких-небудь тілесних ушкоджень (згідно записів у виписці №9525) травматологічного пункту КУ Житомирської міської ради Центральна міська лікарня №1 на імя ОСОБА_6 (садна, синці, крововиливи, рани, переломи і т.д.) не зафіксовано (а.с.33).

Разом з тим, як вбачається з виписки №9525 із медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_6 17.08.2017 року о 14 год. 35. хв. при звернені до травматологічного пункту виявлено, що позивач має тілесні ушкодження у вигляді забою лівого стегна, забою грудної клітини зліва. Встановлено вагітність 35 тижнів (а.с.14).

Позивач зазначила, що з моменту скоєння наїзду та на момент подання позову до суду, понесла грошові витрати на придбання медичних препаратів та медичних засобів в сумі 840 грн. ( а.с.17).

Крім того, позивачем завдано моральну шкоду, яку вона оцінює у 40000 грн., оскільки отримала психологічний стрес, фізичні страждання, повязані з різким відчуттям болю при падінні на асфальтове покриття вулиці під час дорожньо-транспортної пригоди, перенесла стрес та переживання за стан вагітності (з приводу можливості її дострокового переривання), стану здоровя дитини та можливих ускладнень під час майбутніх пологів та свого здоровя, відновлення функцій лівої ноги та уникнення (запобігання) в майбутньому негативних наслідків від забою грудної клітини (утворення пухлини).

До дня звернення позивача до суду матеріальну та моральну шкоду, відповідачем не відшкодовано.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Вказані положення закріплюються в п.6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01 березня 2013, з якого вбачається, що особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно частини першої статті 1187 ЦК, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, суди, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відсутність своєї вини відповідно до вимог ч. 2 ст. 1166 ЦК України має доводити заподіювач шкоди, а не позивач має доводити наявність вини відповідача, хоча він не позбавлений цього права.

Посилання ОСОБА_4 на не складення щодо неї протоколу про адміністративне правопорушення та не притягнення її до відповідальності і не визнанні винною, суд до увагми не приймає, оскільки відповідач не заперечувала щодо факту настання події 17.08.2017, яка сталася за участю належного їй автомобіля MAZDA, реєстраційний номер НОМЕР_1 та позивача ОСОБА_1 і вказані обставини підтверджуються письмовими поясненнями ОСОБА_4 від 17.08.18, свідка ОСОБА_7 та допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_8, протоколом огляду місця дтп та схемою від 17.08.2018 (а.с.5-12) суд вважає встановленими ці обставини.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України позивачем не доведено відсутності своє вини у здійсненні наїзду на позивача на нерегульованому пішохідному переході.

Згідно ч.1 ст. 280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як визначено в ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Так, судом встановлено, що позивач після наїзду на неї автомобіля відповідача зверталася до травматологічного пункту, однак не довела належними та допустимими доказами, що придбані нею ліки, вартість яких вона просить стягнути в якості матеріальної шкоди, купувалися за відповідними призначеннями лікаря, рецептами, виписаними у звязку з отриманням ушкоджень, спричинених саме подією, що сталася 17.08.2017.

Жодних клопотань про витребування таких доказів позивач під час розгляду справи також не заявляла.

Суд враховує, що згідно висновку експерта Обласного бюро судово-медичних експертиз Житомирської обласної ради № 2048 від 22.09.2017 обєктивних даних про наявність тілесних ушкоджень у ОСОБА_6 внаслідок ДТП не виявлено, а тому суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на лікування в сумі 840 грн., адже не доведено наявності причинно-наслідкового звязку між лікуванням позивача та ДТП.

За таких обставин, встановивши факт наїзду відповідачем на ОСОБА_6 під час перетинання нею проїзної частини, суд відмовляє позивачу у стягненні з ОСОБА_4 матеріальної шкоди у розмірі 840,80 грн., у звязку із недоведеністю таких вимог.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що наявність у ОСОБА_4 полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності ПрАТ СК «Уніка», про що зазначала відповідач у відзиві на позов, не позбавляє позивача права звернутися з позовом про відшкодування матеріальної і моральної шкоди безпосередньо до заподіювача шкоди, а не до страхової компанії.

Таку правову позицію висловив Верховний суд України у справі 6-2808цс15 (Право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності).

Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Таким чином, суд вважає доведеним заподіяння позивачу моральної шкоди, повязаної з фактом падіння від руху автомобіля, яким керувала відповідач, при цьому порушила п.2.3.(б), п. 18.1 ПДР України, адже здійснюючи рух по проїзній частині проявила неуважність, не слідкувала за дорожньою обстановкою, відповідно не реагувала на її зміну, не зупинилась та не надала дорогу пішоходу, внаслідок чого допустила наїзд на ОСОБА_6 під час перетинання нею проїзної частини зліва на право відносно руху автомобіля.

З урахуванням перелічених факторів, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що заявлений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди в 40 000,00 гривень є значно завищеним. Суд враховує обставини по справі, та вважає , що з виниклим ДТП позивачу були спричинені моральні страждання, стресова ситуація, оскільки позивач перебувала у стані вагітності і вимушена була звертатися до медичної установи, надавати пояснення в органах внутрішніх справ, що безумовно змінило її нормальний життєвий ритм.

Тому суд приходить до висновку, що за вказаних обставин, відшкодування моральної шкоди в сумі 3000,00 гривень є достатнім та обґрунтованим.

Також, відповідно до п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно задоволених позовних вимог і оскільки при подачі позову позивач не сплатила судовий збір, суд стягує з неї 704 грн. 80 коп. судового збору в дохід державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76 - 91, 141, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В

:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, зареєстрованої за адресою: 10001, АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1, зареєстрованої за адресою: 124444, с. Сінгури вул. Миру, 15, Житомирська область, Житомирський район, РНОКПП НОМЕР_3 3000 (три тисячі) грн. на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4, зареєстрованої за адресою: 10001, АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2, 704 грн. 80 коп. судового збору в дохід державного бюджету України.

Стягнути з ОСОБА_1, зареєстрованої за адресою: 124444, с. Сінгури вул. Миру, 15, Житомирська область, Житомирський район, РНОКПП НОМЕР_3, 704 грн. 80 коп. судового збору в дохід державного бюджету України.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Житомирської області.

Повний текст рішення складено 14.06.2018,

Суддя О. С. Рожкова