Номер провадження 2/754/147/18
РІШЕННЯ

Іменем України

11 травня 2018 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого - судді - Галась І.А.

при секретарі - Дмитрієвій А.

за участі: позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Мазур І.А.

розглянувши позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про зобов'язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

09 листопада 2016 року ОСОБА_3 звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до «Українська залізниця» про зобов'язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди.

Свої вимоги, з урахуванням заяви про зміну предмета позову від 17.04.2018 р. обґрунтовує наступним.

Вона (позивач) працює в структурі Південно-Західної залізниці (ПАТ «Укрзалізниця») з 1980 року, має 36 років безперервного робочого стажу. За фахом - чергова по станції.

З 1985 року по 2012 рік вона (позивач) займала посаду коменданта відомчих гуртожитків відповідача в м. Київ по вул. Ямська, буд. 6/31; вул. Брюллова, буд. 10 та вул. Алма-Атинська, 36-а.

Після передачі гуртожитків відповідача в комунальну власність міста Києва, її посаду було скорочено та виключено з штатного розкладу підприємства.

В зв'язку із зміною штатного розкладу та скороченням посади коменданта, її (позивача) було переведено на посаду контролер-перонний для подальшої роботи ДН-1 станції «Київ-Московський».

З 14 лютого 2012 року позивач працює у виробничому підрозділі Центру регіональних перевезень пасажирів ПАТ «Укрзалізниця» на посаді контролера перонного залізничного вокзалу «Дарниця» (м. Київ).

03 квітня 2014 року була переведена контролером перонним зупиночної платформи «Видубичі».

З 08 квітня 2014 року вона (позивач) виконувала обов'язки адміністратора зупиночної платформи «Видубичі» (посаду адміністратора на даний час ввели до штатного розкладу). На цій посаді позивач пропрацювала з 08 квітня по 01 серпня 2014 року - 4 місяці. Незважаючи на те, що вона (позивач) пройшла випробувальний термін на цю посаду згідно законодавства про працю України, її не було затверджено на цій посаді.

З 01.08.2014 року по 19.05.2016 року ОСОБА_1 за розпорядженням керівництва неодноразово заміняла інших працівників на період їхнього перебування на лікарняних та у відпустках, виконувала обов'язки: адміністратора зупиночної платформи «Видубичі», чергової з видачі довідок, диктора, комірника (в камері схову), чергової по вокзалу «Дарниця» (31.12.15 р.; 01.01.16 р.; 12.03.16 р.; 08.03.16 р.; 10.04.16 р.) При цьому, різницю між окладами роботодавцем не було компенсовано, чим порушено норми закону про оплату праці.

За час роботи в ВП РПЦ на посаді контролера перонного зупиночної платформи «Видубичі» її (позивача) стан здоров'я значно погіршився.

Зазначила, що вона (позивач) має важку ниркову патологію з діагнозом: перипельвікальні кісти обох нирок з ускладненням - хронічний пієлонефрит в фазі латентного запалення. За застереженнями лікарів їй (позивчу) забороно переохолодження, перебування на протягах тощо. Хвороба ускладнена гіпертонічною хворобою (ниркова гіпертензія), яка на сьогодні має хронічну форму. Тобто у період роботи на заміні інших працівників та виконання обов'язків адміністратора, чергової, диктора, комірника тощо ускладнень стану здоров'я не відбувалось, і лише при виконанні роботи перонного контролера стан здоров'я постійно погіршувався.

Позивач ОСОБА_1 неодноразово намагалась вирішити питання щодо переведення її на іншу посаду, не пов'язану з роботою на відкритому повітрі, на протягах та інше. Але керівництво відповідача залишало поза увагою її звернення, в той час як стан здоров'я досяг критичного стану.

Так, з 03.12.2015 по 15.12.2015 року вона (позивач) знаходилася на лікуванні в кардіологічному відділенні ДКЛ-2 з діагнозом гіпертонічний криз з тиском 170/100, що підтверджується випискою з історії хвороби № 9288 Дорожньої клінічної лікарні № 2 ст. Київ, яка міститься в матеріалах справи.

З 22 по 25 грудня 2015 року вона (позивач) перебувала на стаціонарному лікуванні в урологічному відділенні цієї ж лікарні з діагнозом: перипельвікальні кісти обох нирок з ускладненням - хронічний пієлонефрит в фазі латентного запалення. Головні рекомендації та застереження лікаря - уникнення переохолоджень. Це підтверджується випискою з історії хвороби № 10012 Дорожньої клінічної лікарні № 2 ст. Київ.

Після проходження стаціонарного лікування, через наявні обмеження щодо стану здоров'я, вона (позивач) звернулася до керівництва з проханням не ставити її на роботу на турнікети (тобто перонного контролера зупиночної платформи), а залишити на посаді чергової з видання довідок, на яку вона (позивач) була переведена та тимчасово працювала до лікарняного, так як саме почався осінній сезон дощів, заморозків тощо. Робота перонного контролера пов'язана з роботою на вулиці, незалежно від морозу та протягів, яка триває 24 години.

Рекомендації та вказівки, які надали лікарі щодо уникнення ускладнень її (позивача) хронічної хвороби нирок внаслідок переохолоджень та протягів, не були прийняті до уваги безпосередніми керівниками позивача і за розпорядженням заступника начальника структурного підрозділу після виходу позивач з лікарняного її знову поставили до виконання обов'язків контролера перонного.

При цьому, керівництвом структурного підрозділу відповідача систематично порушувалися норми КЗпП України щодо нормування праці, оскільки тривалість робочого часу (зміни) контролера перонного має складати 12 годин, а фактично відпрацьовувати змушують по 24 години за зміну.

Враховуючи заборону лікарів щодо недопустимості знаходження на відкритому пероні, після лікарні вона (позивач) відмовилася від виконання своїх обов'язків контролера перонного з/п «Видубичі» при температурі повітря - 20° .

В подальшому позивач ОСОБА_4 виконувала різні обов'язки по підміні інших працівників, які були на лікарняному та у відпустках, оскільки постійно наполягала на переведенні на іншу роботу у зв'язку з висновками лікарів.

Але її (позивача) безпосередні керівники у структурному підрозділі в зимово-весняний час знову переводили позивача на посаду контролера перонного та змушували знаходитися на пероні. Стан здоров'я позивача погіршувався надалі.

Одним із важких ускладнень ниркової хвороби, зокрема пов'язаної з множинними кістами є ниркова гіпертензія (значне підвищення артеріального тиску), яке є наслідок запальних процесів у нирках через переохолодження та навантаження, в тому числі нервові.

Так, 19 травня 2016 року, у зв'язку з погіршенням стану здоров'я через ускладнення та гіпертонічний криз (тиск 220/120) на роботу під час її (позивача) робочої зміни була викликана швидка допомога.

В подальшому з 25 травня по 06 червня 2016 року вона (позивач) знаходилась на стаціонарному лікуванні в кардіологічному відділенні з діагнозом: гіпертонічний криз, що підтверджується випискою з історії хвороби № 4525 Дорожньої клінічної лікарні №2 ст. Київ.

13 вересня 2016 року о 15-00 годині під час робочої зміни позивачу стало погано, вона попросила охоронців, щоб почергували за неї. Зайшовши в приміщення вокзалу вона (позивач) втратила свідомість. Прийшла до свідомості на підлозі. Була викликана швидка допомога. Тиск був 240/125. Не зважаючи на вказані обставини, керівництво підрозділу цинічно та зухвало віднеслось до неї як працівника, що є порушенням Кодексу про працю України та Закону України «Про охорону праці».

З 16 вересня по 26 вересня 2016 року вона, ОСОБА_1 знаходилася на лікарняному у зв'язку з діагнозом гіпертонічний криз.

З 27 вересня по 11 жовтня 2016 року перебувала на стаціонарному лікуванні з діагнозом: гіпертонічна хвороба II ступеня, ребральна ангиодистонія с астеноневротичним та цефальгичним синдромом, хронічний пієлонефрит з парапельвікальними кистами обох нирок.

При виписці з лікарні, їй (позивачу) вкотре надають медичне застереження щодо запобігання знаходження на протягах, переохолоджень, психоемоційних та фізичних перенавантажень.

Після чергового стаціонарного лікування, ОСОБА_1 знову звернулась із заявою щодо переведення її на іншу роботу, в зв'язку із станом здоров'я на ім'я начальника ВП РПЦ. Крім того, вона направила звернення до Кабінету Міністрів України, Прем'єр-Міністра України Гройсмана В.Б. від 5 жовтня 2016 р. за №41-М-025978/26П.

29 червня 2016 року роботодавець направив позивача на позачерговий медичний огляд (в зв'язку з погіршенням стану здоров'я).

Лікарем терапевтом Дорожньої клінічної лікарні №2 вм. Києві було надано Консультативне заключення щодо недопустимості її перебування на протягах. переохолоджень, психоемоційних та фізичних перенавантажень від 30.06.16 р.

08 липня 2016 року була проведена оперативна нарада за участю начальника служби приміських пасажирських перевезень регіональної філії «Південно-Західна залізниця» по питанню переведення позивача ОСОБА_1 на іншу посаду за станом здоров'я. Оперативна нарада постановила перевести позивача ОСОБА_1 на той час вакантну посаду комірника, з якою вона (позивач) погодилася.

Крім того, на оперативній нараді встановлений факт того, що позивач дійсно виконувала обов'язки чергової по видачі довідок, адміністратора зупиночних платформ, але не була оформлена належним чином, хоча для цього були всі юридичні підстави.

Однак, на посаду комірника її (позивача) так переведено не було, хоча згоду на таке переведення надавала.

В зв'язку з цим, у листопаді 2016 року вона (позивач) звернулась із позовом до суду, намагаючись визнати бездіяльність посадових осіб структурного підрозділу незаконними. Але навіть наявність судового спору ніяким чином не вплинула на це та порушення її трудових прав усунено не було.

Протягом 2016-2017 років неодноразово у позивача був гіпертонічний криз через ускладнення хвороби та перебувала на стаціонарному лікуванні.

27.11.2017 року лікарсько-консультативна комісія Київської клінічної лікарні № 2 філія «ЦОЗ» ПАТ «Укрзалізниця» надала заключення № 45 про те, що її - ОСОБА_1 за станом здоров'я необхідно перевести на роботу не пов'язану з тривалим перебуванням на протягах, психо-емоційним навантаженням.

Але і дане заключення ЛКК було проігноровано керівництвом відповідача та його структурного підрозділу.

З 11.12.2017 по 21.12.2017 року вона, ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні в урологічному відділенні ДКЛ - 2 з діагнозом: парапельвікальні кісти обох нирок, ускладнення, хронічний пієлонефрит у фазі латентного запалення.

28.12.2017 року вона (позивач) приступила до роботи контролера перонного, але простоявши 2 години на холоді та протязі відчула біль у попереку, температура тіла підвищилась до 38 градусів.

29.12.2017 року начальник підрозділу організовує нараду, викликає її, ОСОБА_1 і керівництво виносить їй сувору догану за порушення трудової дисципліни. Керівництво не зажадало та не отримувало у неї жодних пояснень, не ознайомлювалось з її випискою з лікарні.

Того ж дня, на робочому місці через погіршення стану здоров'я вона (позивач) втратила свідомість та була доставлена швидкою на стаціонарне лікування у терапевтичне відділення Київської клінічної лікарні № 4. На лікуванні ОСОБА_1 перебувала у період до 18.01.2018 року.

Увесь цей час вона (позивач) продовжує звертатись до керівництва відповідача та його структурного підрозділу по питанню переведення на іншу роботу.

28.12.2017 року вона, ОСОБА_1 подала відповідачу заяву про переведення на легшу роботу, до якої додала заключення № 45 лікарсько-консультативної комісії від 27.11.2017 року, в якому зазначено про необхідність переведення на роботу не пов'язану з тривалим перебуванням на протягах, психо-емоційним навантаження, нічними змінами.

29.12.2017 року відповідач надав позивачу відповідь, в якій зазначив, що під час оперативної наради 30.11.2017 року їй ОСОБА_1 було запропоновано серед наявних вакантних посад такі посади як оператор з оброблення перевізних документів Приміського вокзалу та таксувальника перевізних документів вокзалу Дарниця. Мотивована така пропозиція, на думку відповідача, її (позивача) повною відповідністю кваліфікаційним вимогам.

Вона, ОСОБА_1 відмовилась від вказаних посад саме з підстав її невідповідності цим посадам, які при цьому є вакантними лише на період декретної відпустки, про що вказувала у своїх заявах від 05.09.2017 року, 02.10.2017 року, а також в повідомленні від 30.11.2017 року, де вона вказувала про відсутність навіть досвіду такої роботи. Навчання для отримання нової професії відповідачем не запропоновано.

Відповідач на сьогодні, попри рекомендації лікарів щодо стану здоров'я позивача, медичне заключення ЛКК, її чисельні звернення з проханням перевести на іншу роботу за станом здоров'я, так і не вирішив питання щодо такого переведення. Це свідчить про грубе порушення відповідачем норм КЗпП, що тягне за собою відповідальність роботодавця.

Незважаючи на те, що на сьогодні запрацювала філія відповідача «Пасажирська компанія», до штату якої увійшли працівники господарств регіональної філії, створено єдину виробничу вертикаль в пасажирському секторі. Тобто це черговий етап реформування залізничної галузі, що вказує на наявність вакантних посад, які можуть бути запропоновані.

Крім того, вона (позивач) надавала погодження на роботу комірником, яка пропонувалась їй лише у 2016 році, але цю роботу її переведено так і не було.

Позивач не проти отримання нової професії у даній галузі на виробництві, яка відповідає медичним застереженням лікарів і яку вона може виконувати за станом здоров'я.

Але відповідач проігнорує як медичний висновок ЛКК про необхідність переведення її, ОСОБА_1 на іншу легшу роботу, так і обов'язок це зробити як то передбачено ст. 170 КЗпП.

З огляду на фактичні обставини справи та норми закону, позивач ОСОБА_1 вважає, що порушене її право на працю підлягає захисту шляхом зобов'язання відповідача перевести її на іншу роботу на тому ж самому підприємстві, не пов'язану з тривалим перебуванням на протягах, психоемоційним навантаження, нічними змінами.

Крім вищевикладеного, позивач вважає, що на її користь також підлягає стягненню моральна шкода, яка спричинена їй бездіяльністю відповідача по прийняттю рішення про переведення її на іншу роботу за станом здоров'я.

При визначенні розміру компенсації, перш за все, нею, ОСОБА_1 був врахований розмір сумарного психотравмуючого впливу на неї. Намагаючись максимально об'єктивно оцінити розмір завданої їй моральної шкоди, зазначає, що спиралася на врахування таких факторів як: погіршення стану здоров'я, інтенсивність і тривалість перенесених психічних страждань, ступінь порушення її життєвих планів та перспектив, погіршення психічних процесів та функцій, той негативний вплив обставин на її близьких родичів.

Щодо погіршення здоров'я позивач зазначила наступне. Як слідує із фактичних обставин справи та матеріалів справи, вона (позивач) майже два роки намагається захистити своє порушене право на легку працю, що пов'язано із станом її здоров'я, яке значно погіршилось.

Так, згідно медичних документів вона (позивач) має ряд важких хронічних захворювань: парапельвікальні кісти обох нирок, хронічний пієлонефрит, гіпертонічна хвороба.

Внаслідок невиконання вимог трудового законодавства, які зобов'язують відповідача перевести її, ОСОБА_1 на легшу роботу, вона продовжує виконувати роботу контролера перонного. Дана робота її категорично протипоказана. За останні два роки бездіяльності відповідача, стан її здоров'я значно погіршився та ускладнився. Вона неодноразово перебувала на стаціонарному лікуванні. Стан здоров'я погіршився та гіпертонічна хвороба набула хронічної форми II ступеня. Під час перебування на стаціонарі у 2016 році було встановлено діагноз: гіпертонічна хвороба II ступеня, ребральна ангиодистонія с астеноневротичним та цефальгичним синдромом, хронічний пієлонефрит з парапельвікальними кистами обох нирок.

Такий стан здоров'я не лише впливає на фізичне самопочуття, а й має негативний психоемоційний вплив, оскільки підвищений тиск та хвороба нирок призводить по постійного відчуття втоми та важкості, доводиться докладати додаткових зусиль для вчинення щоденних побутових справ, які є необхідні для життєдіяльності.

Крім того, внаслідок погіршення стану здоров'я, вона (позивач) неодноразово втрачала свідомість, переносила сильний біль у нирках через запалення після переохолодження під час виконання роботи, переживала гіпертонічні кризи. Вона, ОСОБА_1 постійно змушена рахуватися з тим невтішним діагнозом, що має, та тими негативними наслідками для її здоров'я, які настали через відповідача. Тобто нормальний перебіг її життя порушено внаслідок цього назавжди.

Ступінь порушення її (позивача) життєвих планів та перспектив полягає в тому, що внаслідок погіршення стану її здоров'я з вини відповідача, все її життя дестабілізовано, всі її життєві плани було зруйновано. Вона протягом останніх 2-х років змушена їздити по медичним закладам з приводу консультацій щодо стану свого здоров'я, проходити лікування, обстеження, терпіти біль, проходити комісії тощо. Вона переживає страх за своє життя та здоров'я. Це спричиняє позивачу значні душевні переживання, викликає невпевненість у собі та депресію.

Згідно застережень медиків, вона, ОСОБА_1 постійно має притримуватись певних правил життя (не піднімати важкі предмети; не допускати дії, що можуть вплинути на навантаження в цілому; не переохолоджуватись; не нервувати; не перевтомлюватись; вчасно відпочивати тощо). Вважає, що страждання, які вона змушена переживати внаслідок цього повинні бути компенсовані відповідачем.

Порушення психічних процесів, функцій полягає у тому, що їй, ОСОБА_1 постійно бентежить та обставина, що відповідач, знаючи про її захворювання та стан здоров'я, про те, що вона неодноразово була непритомна на роботі, що до неї досить часто приїздить швидка під час робочої зміни, ігнорує це. Крім того, ще у листопаді 2016 року вона (позивач) звернулась до суду з позовом, але відповідач не зважаючи на це продовжує порушувати закон та не відновлює її порушене право на безпечну працю. Внаслідок цього у неї погіршились відносини на роботі, на неї намагаються тиснути керівники підрозділу, змушуючи працювати на попередній посаді та оголошуючи догану за те що вона непритомніє на роботі в холод, і не переводять на легку роботу. ОСОБА_1 принижує те, що пропрацювавши сумлінно та добросовісно 36 років в системі залізничних перевезень, вона не лише не отримала підтримки чи розуміння з боку керівництва, їй на роботі навіть не надавали першу допомогу, коли втрачала свідомість. Відчуває себе безпорадною та незахищеною.

В наслідок цього вона (позивач) зневірилася, психологічно важко переживає той факт, що з вини відповідача у неї проблеми зі здоров'ям, то він навіть не виконує вимоги закону, не говорячи про якусь повагу до працівника та людини. Позивач зазначила, що звичного та повноцінного способу життя їй не відновити, втрачене здоров'я не повернути, все це спричиняє їй душевні переживання та постійну депресію.

Щодо негативного впливу обставин на близьких родичів позивача, зазначила, що вона опікується дитиною - інвалідом І групи (довічно) та має бути відповідальною зокрема за стан свого здоров'я, оскільки від її залежить життя та здоров'я дитини. А з вини відповідача, який не здійснив переведення на іншу небезпечну для її життя та здоров'я роботу, неодноразово ставилась під загрозу опіка її дитини. Через погіршення її (позивача) здоров'я, постійне перебування на стаціонарному лікуванні, близькі постійно переживають за неї. Дитина - інвалід в таких ситуаціях позбавляється належної їй материнської турботи і опіки. Близькі позивача вимушені витрачати час та кошти на те, щоб опікуватись нею (позивачем) під час хвороби.

Це значно пригнічує її (позивача) та позбавляє можливості забезпечувати собі та своїй сім'ї звичний спосіб життя. Члени сім'ї позивача вимушені також турбуватись про неї, постійно відвідувати в лікарні, переживати за її стан кожен раз, коли вона (позивач) йде на робочу зміну. В результаті цього вона переносить великий душевний біль.

Доказами того, що вона тривалий час відчуває моральні страждання є її чисельні звернення із викладенням фактів неправомірних дій посадових осіб структурного підрозділу до центральних органів Укрзалізниці.

Такі складні трудові стосунки з відповідачем вона, ОСОБА_1 переносить з великими зусиллями. Для подолання перешкод по відновленню своєї душевної рівноваги та відновленню нормальних стосунків і положення з оточуючими та близькими їй людьми, вона вдається до зусиль, які на її погляд підлягають обов'язковій компенсації з боку винного, тобто з боку відповідача.

ОСОБА_1 зазначила, що кожен із зазначених факторів обумовив її (позивача) інтенсивні психічні переживання. Розмір компенсації за спричинену їй моральну шкоду становить 50 000 грн. Зазначений мною розмір компенсації передбачає оплату заходів, спрямованих на відновлення її психічного та соціального стану, а також компенсацію за сам факт перенесення нею психічних страждань, витрачений час.

На підставі викладеного позивач просить суд зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» перевести її - ОСОБА_1 з посади контролера перонного зупиночної платформи «Видубичі» виробничого підрозділу Центру регіональних перевезень регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на іншу роботу, не пов'язану з тривалим перебуванням на протягах, психо-емоційним навантаженням, нічними змінами, а саме:- перевести адміністратором зупиночної платформи «Видубичі». Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на її користь моральну шкоду в розмірі 50 000 (п'ятдесят тисяч) грн.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Петріщевої І.В. від 24 листопада 2016 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду (том. №1, а.с.64-65).

У відповідності до розпорядження керівника апарату Деснянського районного суду м. Києва № 338 від 16 березня 2017 року «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ», у зв'язку із закінченням 12.03.2017 р. п'ятирічного строку призначення судді Петріщевої І.В. відповідно до пункту 2.3.40 Засад використання автоматизованої системи документообігу Деснянським районним судом м. Києва та пункту 2.3.52 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл по справі №754/13840/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Укрзалізниця» про визнання бездіяльності неправомірної та відшкодування моральної шкоди для визначення головуючого судді (том. №1, а.с.154).

У відповідності до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа № 754/13840/16-ц розподілена в провадження судді Деснянського районного суду м. Києва Шевчуку Олексію Петровичу (том. №1, а.с.155).

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Шевчука О.П. від 20 березня 2017 року справа №754/13840/16-ц прийнята до провадження (том. №1, а.с.156).

Згідно розпорядження керівника апарату Деснянського районного суду м. Києва № 662 від 26 грудня 2017 року «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ», у зв'язку з прийняттям 21 грудня 2017 року Вищою радою правосуддя рішення про звільнення судді Деснянського районного суду м. Києва Шевчука О.П. та відповідно до пункту 2.3.36 Засад використання автоматизованої системи документообігу Деснянським районним судом м. Києва призначено повторний авторозподіл справи №754/138408/16 (провадження №2-754/1633/17) за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Укрзалізниця» про визнання бездіяльності неправомірної та відшкодування моральної шкоди для визначення головуючого судді (том. № 2, а.с.119).

У відповідності до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа №754/13840/16-ц справа розподілена судді Галась Ірині Анатоліївні (том. №2, а.с.120).

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Галась І.А. від 29 грудня 2017 року прийнято справу №754/13840/16-ц до свого провадження та призначено до розгляду (том. №2, а.с.121).

15 грудня 2017 року набули чинності зміни, внесені до Цивільного процесуального кодексу України Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017, № 2147-VIII, яким ЦПК України викладено в новій редакції.

Відповідно до Перехідних положень Цивільного процесуального Кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання ним чинності, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала заявлені позовні вимоги, наполягала на задоволенні позову з підстав наведених в позовній заяві. Додатково наголосила, що відповідає та може займати посаду адміністратора зупиночної платформи «Видубичі» та необхідно стягнути з відповідача 50 000 грн. моральної шкоди за оплату заходів, спрямованих на відновлення її психічного та соціального стану, а також компенсацію за сам факт перенесення нею психічних страждань, витрачений час.

Представник відповідача ПАТ «Укразалізниця» - Мазур Ірина Сергіївна, заперечувала проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. В наданих суду усних запереченнях та відзиву від 25.04.2018 р. зазначила наступне.

14.02.2014 року ОСОБА_1 прийнята на посаду контролера перонного вокзалу «Дарниця». З 03.04.2014 року, за погодженням сторін на заміщення тимчасово відсутнього працівника, переведена на посаду контролера перонного зупинного пункту Видубичі. З 21.01.2015 року займає дану посаду на постійній основі.

На протязі 2014-2015 років на ОСОБА_1 неодноразово тимчасово покладалось виконання обов'язків адміністратора з.п. Видубичі, у зв'язку з відсутністю з різних причин основного працівника на роботі, що підтверджується відповідними наказами, що наявні в матеріалах справи. В усіх випадках після закінчення дії наказу ОСОБА_1 поверталась до роботи, обумовленої трудовим договором.

В своїй позовній заяві Позивач, період тимчасового виконання обов'язків адміністратора з.п. Видубич, чомусь називає випробувальним терміном, після спливу якого вона не була затверджена на цій посаді.

Частиною 1 ст. 26 Кодексу законів про працю України (КЗпП) передбачено, що при укладенні трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. Умова про випробування повинна бути застережена в наказі (розпорядженні) про прийняття на роботу. Положення ст. 26 КЗпП застосовується при прийнятті на роботу, тому тимчасове виконання обов'язків адміністратора з.п. Видубичі не може розглядатись як випробувальний термін.

Відповідно до п. 2.12 Посадової інструкції, контролер перонний виконує разові доручення начальника центру. У зв'язку з цим, за наявності можливості та для більш ефективного використання робочого часу Позивача разово залучали в допомогу чергового з видачі довідок.

ОСОБА_1 неодноразово зверталась до керівництва виробничого підрозділу центр регіональних перевезень пасажирів, структурного підрозділу служба приміських пасажирських перевезень, регіональної філії «Південно-Західна залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» щодо переведення її на іншу посаду за станом здоров'я, порушення норм охорони праці та нормування. Дані звернення розглянуті в ході проведення оперативних нарад за участю Позивача, що зафіксовано у відповідних протоколах.

В своїх зверненнях ОСОБА_1 наполягала на переведенні її на іншу посаду за станом здоров'я, в порядку ст. 170 КЗпП. В коментарях до ст. 170 КЗпП зазначено, що висновок про необхідність тимчасового переведення на іншу роботу видають лікар або лікарсько-консультативна комісія (ЛКК), а висновок про необхідність переведення на іншу легшу постійну роботу без обмеження строком - медико-соціальні експертні комісії (МСЕК.).

Для вирішення питання щодо переведення Позивача на іншу посаду за станом здоров'я, на її прохання було направлено, згідно наказу №РПЦ-ПЗЗф-1/156 від 23.06.2016 року, на позачерговий медичний огляд. Згідно висновку медичної комісії від 30.06.2016 року позачерговий медичний огляд на посаді контролера перонного пройдено до 29.06.2017 року.

При розгляді матеріалів викладених в заявах ОСОБА_1, виписки з історії хвороби, консультативного заключения лікаря-терапевта, що носять рекомендаційний характер, висновку про проходження позачергового медичного огляду та за відсутності висновку ЛКК чи МСЕК, встановлено, що підстави для застосування ст. 170 КЗпП в даному випадку відсутні.

Разом з тим, керівництвом виробничого підрозділу центр регіональних перевезень пасажирів, з метою задоволення прохання ОСОБА_1, було запропоновано їй, з наявних вакантних посад, прибиральник виробничих приміщень та комірник, від яких вона відмовилась. Через деякий час, Позивач погодилась на запропоновану вакантну посаду комірник, що зафіксовано в протоколі оперативної наради від 08.07.2016 року.

Проте, ОСОБА_1 продовжує працювати перонним контролером, оскільки, в заяві про переведення на посаду комірника, яку вона написала 15.08.2016 року (тобто аж більше ніж через місяць), зазначено вимоги, що суперечать нормам КЗпП. Переписати заяву, згідно чинного законодавства, вона відмовилась. Крім того, на сьогоднішній час дана посада не є вакантною, оскільки, на підставі довідки МСЕК №026842, заяви працівника та в порядку ст. 170 КЗпП на посаду комірника переведено іншого працівника.

Листом №НРП-4/2612 від 21.10.2016 року структурного підрозділу служба приміських пасажирських перевезень та №НГК-40/М-409-1 від 18.11.2016 року регіональної філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» Позивача, повідомлено, що на даний час відсутні вакантні посади, які можливо було б запропонувати та які б задовольнили її вимоги.

В листопаді 2017 року Позивачем було надано заключення №45 лікарсько-консультативної комісії від 27.11.2017 р. в якому зазначено про необхідність переведення на роботу не пов'язану з тривалим перебуванням на протягах, психо-емоційним навантаженням, нічними змінами.

У зв'язку з цим, 30.11.2017 р. під час оперативної наради, ОСОБА_1 було вручено повідомлення та запропоновано серед наявних вакантних такі посади як оператор з оброблення перевізних документів Приміського вокзалу та таксувальник перевізних документів вокзалу Дарниця. Позивач відповідає кваліфікаційним вимогам, що ставляться до даних посад, та не потребує додаткового навчання, а посади, в свою чергу, відповідають рекомендаціям, що містяться в заключенні №45 лікарсько-консультативної комісії від 27.11.2017 р.

В той же час, посада адміністратора з.п. Видубичі, яку бажає обіймати Позивач, не підпадає під поняття легшої роботи в розумінні ч.1 ст. 170 КЗпП та не відповідає вимогам заключення №45 лікарсько-консультативної комісії від 27.11.2017 р.

Відповідач категорично не погоджується з твердженням Позивача, що тривалість роботи перонного контролера складає 24 година та передбачає нічні зміни. При цьому жодних доказів, що підтверджують дані твердження Позивачем не надано. У зв'язку з цим, представник відповідача зазначила наступне.

За результатами перевірок комісії у складі фахівців структурного підрозділу служба приміських пасажирських перевезень пасажирів, структурного підрозділу служба кадрової та соціальної політики регіональної філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», проведених 12.07.2016 року та 01.08.2016 року, порушень щодо умов праці, режиму роботи працівників, Правил внутрішнього трудового розпорядку центру не виявлено.

Крім того, на підставі звернення ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України, було проведено позапланову перевірку виробничого підрозділу центр регіональних перевезень пасажирів регіональної філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» щодо дотримання вимог законодавства про працю. В акті перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування №26-99/942 від 26.08.2016 року Головного управління держпраці у Київській області зазначено, що порушень щодо питань, викладених в заявах ОСОБА_1, не виявлено.

Окрему увагу представник відповідача звернула на оголошення догани Позивачу за порушення трудової дисципліни. Вході оперативної наради 29.12.2017 р. встановлено, що під час раптової перевірки по дотриманню графіку роботи працівників з.п. Видубичі контролер перонний ОСОБА_1 з 10 год. 45 хв. до 12 год. 30 хв. була відсутня на робочому місці без поважних причин, при цьому графік роботи з 8 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв., а обідня перерва з 12 год. 00 хв. до 13 год. 00 хв. Даний випадок зафіксовано в акті від 28.12.2017 р. Про відмову Позивача щодо надання особистого письмового пояснення з проводу її відсутності на робочому місці складено акт від 29.12.2017 р.

Наказом №9 від 29.12.2017 р. про притягнення до дисциплінарної відповідальності контролеру перонному ОСОБА_1 оголошено догану. Від ознайомлення з наказом Позивач відмовився, що зафіксовано у відповідному акті від 29.12.2017 р.

Стосовно вимоги про відшкодування моральної шкоди, представник відповідача зазначила наступне. Основними підставами для відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівникові є:

?по-перше, факт порушення роботодавцем законних прав працівника. Проте, численними перевірками та в ході проведених оперативних нарад не встановлено порушень керівництвом центру умов праці, режиму роботи, Правил внутрішнього трудового розпорядку та інших норм чинного законодавства;

?по-друге, працівникові завдано моральних страждань. Проте, відсутність протиправних дій з боку керівництва центру не спричиняє негативних наслідків та не може заподіяти моральних страждань;

?по-треиє, причинний зв'язок між попередніми двома умовами. В нашому випадку взагалі відсутній;

?по-четверте, розмір моральної шкоди. Представник відповідача, вважає, що в позовній заяві не визначено з яких саме міркувань Позивач виходить, визначаючи розмір моральної шкоди у сумі 50 000 грн. та чому саме ця сума є відповідним відшкодуванням. Позивач зазначає, що такий розмір компенсації передбачає оплату заходів спрямованих на відновлення психічного та соціального стану, при цьому не надає доказів, що підтверджують розмір витрат та оплату цих заходів.

Таким чином, дії керівництва центру регіональних перевезень пасажирів, у випадках зазначених в позовній заяві, є абсолютно правомірними, законними та не порушують норм чинного законодавства, а також підтверджені доказами.

На підставі викладеного, представник відповідача просила в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання дій неправомірними та стягнення моральної шкоди відмовити в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи в межах позовних вимог, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення сторін по справі, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог за наступних підстав.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі "Голден проти Сполученого королівства" та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

Згідно положень ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Судом об'єктивно встановлено, що з 14.02.2014 р. ОСОБА_1 прийнята на посаду в Виробничому підрозділі Центр регіональних перевезень пасажирів на посаді контролера перонного вокзалу «Дарниця», що підтверджується Наказом (розпорядженням) №39/ос від 14.02.2014 р. про прийняття на работу (том. №1, а.с.82).

У відповідності до Наказу №95/ос (розпорядження) про переведення на іншу роботу від 01.04.2014 р., ОСОБА_1, за погодженням сторін на заміщення тимчасово відсутнього працівника, переведена з 03.04.2014 р. на посаду контролера перонного зупинного пункту «Видубичі» (том. №1, а.с.83).

Згідно Наказу №3/ос (розпорядження) про переведення на іншу роботу, позивач ОСОБА_1, з 21.05.2015 р. переведена постійно на посаду контролера перонного зупинного пункту «Видубичі» (том. №1, а.с.84).

У відповідності до посадової інструкції контролера перонного ОСОБА_1, Виробничого підрозділу центр регіональних перевезень пасажирів, затвердженого начальником виробничого підрозділу центр регіональних перевезень пасажирів ОСОБА_8 від 04.01.2016 р., контролер перонний (з.п. Видубичі) належить до професії групи «Технічні службовці» - п.п. 1.1 п. 1 «Загальні положення». У відповідності до п.п. 1.3 п. І «Загальні положення» контролер перонний підпорядкований адміністратору та РППЦЗ, а у відповідності до п.п.2.12 п. ІІ «Завдання та обов'язки» виконує разові доручення керівництва центру. Тощо. Згідно до VI «Кваліфікаційні вимоги» - повна загальна середня освіта без вимог до стажу роботи (том. №1, а.с.94-96).

Згідно Протоколу оперативної наради при начальнику виробничого підрозділу центр регіональних перевезень пасажирів РФ «Південно-Західна залізниця» від 21.06.2016 р., оперативна нарада постановила, зокрема; п.1 контролеру перонну ОСОБА_1 при наявності довідки виданої комісією лікувальної установи, згідно ст. 170 КЗпП України, звернутися до керівництва РПЦ для подальшого вирішення її питання (том. №1, а.с.102).

Зокрема, положеннями статті 170 КЗпП України передбачено, що працівників, які потребують за станом здоров'я надання легшої роботи, власник або уповноважений ним орган повинен перевести, за їх згодою, на таку роботу у відповідності з медичним висновком тимчасово або без обмеження строку. При переведенні за станом здоров'я на легшу нижчеоплачувану роботу за працівниками зберігається попередній середній заробіток протягом двох тижнів з дня переведення, а у випадках, передбачених законодавством України, попередній середній заробіток зберігається на весь час виконання нижчеоплачуваної роботи або надається матеріальне забезпечення за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням.

Судом об'єктивно встановлено, що для вирішення питання щодо переведення позивача на іншу посаду за станом здоров'я, на її прохання, відповідачем було направлено позивача на позачерговий медичний огляд. Зокрема, як вбачається з Наказу №РПЦ-ПЗЗф-1/156 від 23.06.2016 р. «Про направлення на проведення позачергового медичного огляду - контролера перонного ОСОБА_1», згідно ст. 123 КЗпП України, у зв'язку з перебуванням на лікарняному, погіршенням стану здоров'я контролера перонного З.П. Видубичі ОСОБА_1 та на її прохання, наказано направити контролера перонного З.П. Видубичі ОСОБА_1 для проведення позачергового медичного огляд до 29.06.2016 р. (том. № 1, а.с.97).

У відповідності до медичної довідки про проходження попереднього (періодичного) огляду ОСОБА_1, надано висновок медичної комісії від 30.06.2016 р., згідно якого позачерговий медичний огляд на посаді контролер перонний пройдено до 29.06.2017 р. (том. №1, а.с.99).

Згідно Протоколу оперативної наради при начальнику виробничого підрозділу центр регіональних перевезень пасажирів РФ «Південно-Західна залізниця» від 06.07.2016 р., оперативна нарада постановила, зокрема:

-п. 1 на основі медичної довідки з висновком - пройдено (що вважається допуском до роботи на посаді контролера перонного), консультативного заключення лікаря-терапевта, та відсутності лікарсько-консультативної комісії лікувальної установи (ЛКК) або медико-соціальної експертної комісії (МСЕК) підстав для застосування ст. 170 КЗпП України нарада не вбачає;

-п.2 контролеру перонному ОСОБА_1 було запропоновано з наявних вакантних посад: прибиральник виробничих приміщень або комірник - від яких вона відмовилась.

Таким чином, судом встановлено, що керівництвом виробничого підрозділу центр регіональних перевезень пасажирів, з метою задоволення бажання позивача, ОСОБА_1 було запропоновано з наявних вакантних посад прибиральник приміщень та комірник, однак позивач відмовилась.

Згідно Протоколу оперативної наради при начальнику виробничого підрозділу центр регіональних перевезень пасажирів РФ «Південно-Західна залізниця» від 08.07.2016 р., оперативна нарада постановила, зокрема: п. 3 провести ОСОБА_1 на запропоновану вакантну посаду комірник (том. №1, а.с.104).

Лише, більш ніж через місяць, а саме: 15.08.2016 р. ОСОБА_1 звернулась з заявою до Начальника виробничого підрозділу центр регіональних перевезень пасажирів РФ «Південо-Західна залізниця» ОСОБА_8, відповідно до якої, надала згоду тимчасово перевести її на посаду комірника за збереженням попереднього середнього трудового заробітку на весь час виконання нижче оплачуваної роботи (передпенсійний вік, мати, яка має дитину інваліда). При наявності вакантних посад - просила повернутися на попереднє місце роботи - черговою з видання довідок (де вона працювала тимчасово 8 місяців) (том. №1, а.с.105).

Однак, заява ОСОБА_1 від 15.08.2016 р. не відповідає нормам КЗпП України. Переписати заяву, згідно вимог законодавства, позивач ОСОБА_1 відмовилась. Крім того, судом встановлено, що з 01.08.2016 р. посада комірник не є вакантною, що також підтверджується Наказом №151/ос (розпорядження) про переведення на іншу роботу ОСОБА_9, відповідно до якого останню переведено з посади прибиральник виробничих приміщень, на посаду комірника з 01.08.2016 р. постійно (том. №2, а.с.39).

Листом від 21.10.2016 р. №НРП-4/2612 структурного підрозділу служби приміських пасажирських перевезень, керівництво повідомило ОСОБА_1, що станом на 20.10.2016 р. по виробничому підрозділі центр регіональних перевезень пасажирів вакантні посади черговий з надання довідок, адміністратор по з.п. Видубичі, комірник - відсутні. При розгляді матеріалів, викладених в заявах, наданої медичної довідки про проходження медичного огляду, консультативного заключення лікаря-терапевта та за відсутності лікарсько-консультативної комісії лікувальної установи (ЛЛК) або медико-соціальної експертної комісії (МСЕК) підстави для застосування ст. 170 КЗпП відсутні (том. №1, а.с.59).

Крім того, листом №НГК №-40/М-409-1 від 18.11.2016 р. «Щодо переведення на іншу посаду та дій керівництва виробничого підрозділу центр регіональних перевезень повідомило, що станом на 02.11.2016 р. по виробничому підрозділу центр регіональних перевезень пасажирів вакантні посади черговий з надання довідок, адміністратор по з.п. Видубичі, комірник - відсутні. При розгляді матеріалів, викладених в заявах, доданої медичної довідки про проходження позачергового медичного огляду, консультативного заключення лікаря-терапевта та за відсутності лікарсько-консультативної комісії лікувальної установи (ЛКК) або медико-соціальної експертної комісії (МСЕК) підстави для застосування ст. 170 КЗпП відсутні (том. №1, а.с.140).

У відповідності до протоколу оперативної наради при начальнику виробничого підрозділу центр регіональних перевезень пасажирів РФ «Південно-Західна залізниця» від 26.01.2017 р., оперативна нарада постановила, зокрема: п.3 при наявності вакантних посад у виробничому підрозділі центр регіональних перевезень пасажирів запропонувати контролеру перонному з.п. Видубичі ОСОБА_1 (том. №1, а.с.117).

У відповідності до довідки № РПЦ-ПЗЗФ 4/528 від 02.06.2017 р. Виробничий підрозділ центр регіональних перевезень пасажирів надав інформацію про наявність вакантних посад адміністратора з/п Видубичі, чергової з надання довідок (вокзал Дарниця) та комірника (вокзал Дарниця) з 08.07.2016 р. по теперішній час (том. №1, а.с.167):

№Назва посадиВакантна посадаЗайнята посада
1Адміністратор з/п Видубиціз 07.09.2016 р.з 07.09.2016 р.
2Чергова з надання довідок (вокзал Дарниця)відсутня вакансіяпосаду згідно штатного розпису укомплектовано
3Комірник (вокзал Дарниця)з 11.06.2016 р. з 01.08.2016 р.

Згідно довідки укомплектованості штату працівників ВП центр Регіональних перевезень пасажирів (Приміський вокзал) станом на 05.09.2017 р., зокрема, Приміський вокзал вакантними посади є,

-касир квитковий 2 категорії - 4-декретні посади (ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16);

-оператор з оброблення перевізних документів - 1- декретна посада (ОСОБА_10);

-прибиральник виробничих приміщень санвузлів - 1-вакантна посада;

-прибиральник виробничих приміщень - 5-вакантних посад

-станційний робітник - 4 вакантні посад (том.№2, а.с.44).

02.10.2017 р. позивач ОСОБА_1 подала заяву начальнику виробничого підрозділу центр регіональних перевезень пасажирів ОСОБА_8, відповідно до якої просила перевести оператором з оброблення перевізних документів на період відпустки по догляду за дитиною основного працівника ОСОБА_10 до дня її фактичного виходу на роботу до Виробничого підрозділу центр регіональних перевезень пасажирів (приміського вокзалу) (том. №2, а.с.80).

13.10.2017 р. ОСОБА_1 відмовилась від запропонованої їй посади, в зв'язку невідповідністю її спеціальності, кваліфікації (том. №2, а.с.80).

У відповідності до Заключення № 45 лікарсько-консультативної комісії ККЛ №2 Філія «ЦОЗ» ПАТ «Укрзалізниця» від 27.11.2017 р. видано ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в тому, що за станом здоров'я необхідно перевести на роботу не пов'язану з тривалим перебуванням на протягах, психо-емоціним навантаженням, нічними змінами. Заключення видано терміном на один рік (том №2, а.с.58).

28.11.2017 р. ОСОБА_1 звернулась з заявою до Начальника виробничого підрозділу центр регіональних перевезень пасажирів ОСОБА_11, відповідно до якої, остання просила прийняти її на посаду адміністратора зупиночної платформи Видубичі на період декретної відпустки основного працівника ОСОБА_12 (том. №2, а.с.59).

У відповідь на заяву позивача від 28.11.2017 р. з урахуванням наданого заключення лікарсько-консультативної комісії від 27.11.2017 р. та керуючись вимогами чинного законодавства Начальник центру ОСОБА_8 - повідомив, що станом на 30.11.2017 р. по виробничому підрозділу центр регіональних перевезень пасажирів серед на наявних посад, які є вакантними та відповідають вимогам зазначеним у заключенні лікарсько-консультативної від 27.11.2017 р., а саме не пов'язаними з тривалим перебуванням на протягах, психо-емоціним навантаженням, нічними змінами, позивачу запропоновано:

-оператор з оброблення перевізних документів (на час відпустки по догляду за дитиною основного працівника ОСОБА_10 до дня її фактичного виходу на роботу) Приміського вокзалу;

-таксувальник перевізних документів (на час відпустки по вагітності, пологами та догляду за дитиною основного працівника до дня її фактичного виходу на роботу) вокзал Дарниця (том. №2, а.с.79).

У зв'язку з цим, під час оперативної наради, ОСОБА_1, відповідачем було вручено повідомлення та запропоновано серед наявних вакантних посад такі посади як: «Оператор оброблення перевізних документів Приміського вокзалу» та «Таксувальник перевізних документів вокзал Дарниця», яким позивач відповідаж кваліфікаційним вимогам, що ставляться до даних посад та не потребує додаткового навчання, а посади відповідають рекомендаціям, що містяться в заключенні №45 лікарсько-консультативної комісії від 27.11.2017 р.

Так, у відповідності до посадової інструкції таксувальник перевізних документі документів, Виробничого підрозділу центру регіональних перевезень пасажирів Філія «Пасажирська компанія», п. VI кваліфікаційними вимоги - повна загальна середня освіта та професійно-технічна освіта або повна загальна середня освіта та професійна підготовка на виробництві. Без вимог до стажу роботи (том. №2, а.с.84-86).

Згідно посадової інструкції оператора з оброблення перевізних документів, Виробничого підрозділу центру регіональних перевезень пасажирів Філія «Пасажирська компанія», п. VI кваліфікаційними вимоги - повна загальна середня освіта та професійно-технічна освіта або повна загальна середня освіта та професійна підготовка на виробництві. Без вимог до стажу роботи (том. №2, а.с.84-86).

Протоколом оперативної наради при начальнику виробничого підрозділу центр регіональних перевезень пасажирів філії «Пасажирська компанія» від 30.11.2017 р., оперативна нарада постановила, зокрема: п.1 контролеру ОСОБА_1, звернутися до керівництва центру для подальшого вирішення питання щодо переведення за її згодою на одну з запропонованих посад (том. №2, а.с.78).

Однак, позивач наполягає перевести її з посади контролера перонного з.п. Видубичі виробничого підрозділу Центр регіональних перевезень філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» на посаду адміністратора з.п. Видубичі.

У відповідності до посадової інструкції адміністратора, Виробничого підрозділу центру регіональних перевезень пасажирів Філія «Пасажирська компанія», п. VI кваліфікаційними вимоги - неповна вища освіта (молодший спеціаліст) або повна загальна середня освіта та професійно-технічна освіта. Без вимог до стажу роботи (том. №2, а.с.87-89).

З наданих суду запереченнях представником відповідача, судом об'єктивно встановлено, що посада адміністратора з.п. Вдубичі, яку бажає обійняти позивач ОСОБА_1 не підпадає під поняття легшої роботи в розумінні ч. 1 ст. 170 КЗпП України та не відповідає вимогам заключення №45 лікарсько-консультативної комісії від 27.11.2017 р.

Відповідно до ст. 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до ч. 2 ст. 32 КЗпП України не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров'я.

Відповідно до п. 31 постанові Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року із змінами і доповненнями «Про практику розгляду судами трудових спорів" відповідно до ст. 32 КЗпП переведення на іншу роботу допускається тільки за згодою працівника. Переведення на іншу роботу вважається доручення працівникові роботи, що не відповідає спеціальності, кваліфікації чи посаді, визначеній трудовим договором.

Не вважається переведенням, що потребує згоди працівника, переміщення його на тому ж підприємстві (в установі, організації) на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ на території підприємства в межах тієї ж місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою і з тими ж істотними умовами праці. Однак переміщення не може бути безмотивним, не обумовленим інтересами виробництва.

Крім того, посада адміністратора з.п. Видубичі не є вакантною посадою на яку, позивач просить суд зобов'язати відповідача її перевести.

Відповідно до ст. 64 ГК України підприємство може складатися з виробничих структурних підрозділів (виробництв, цехів, відділень, дільниць, бригад, бюро, лабораторій тощо), а також функціональних структурних підрозділів апарату управління (управлінь, відділів, бюро, служб тощо). Функції, права та обов'язки структурних підрозділів підприємства визначаються положеннями про них, які затверджуються в порядку, визначеному статутом підприємства або іншими установчими документами. Підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

За приписами ч. 2 ст. 65 ГК України власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів.

Відповідно до ст. 43 Конституції України, ст. 1, п. 5 ст. 20 Закону України «Про зайнятість населення», ст.ст. 49-2 та 49-4 КЗпП України, постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.92 «Про практику розгляду судами трудових спорів» - кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Разом з тим, згідно глави 7 ЦК України, держава, у тому числі і через суди, не може втручатися в господарську діяльність юридичної особи, визначати пріоритети та засоби її розвитку.

За приписами ст. 2 КЗпП України державою забезпечується право громадян України на працю, тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Стаття 21 КЗпП України закріплює рівність трудових прав громадян України.

За приписами статті 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (абз. 2 п. 5 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995).

Відповідно до вимог ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

З урахуванням викладеного, вимоги щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 50 000 грн., суд вважає безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не наведено жодних обґрунтувань порушення його прав та такі порушення не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Відповідно до ст 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача.

З'ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд вважає, вимоги позивача необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-82, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 170 КЗпП, ст.ст. 23, 277 Цивільного кодексу України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про зобов'язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 18 травня 2018 року.

Суддя: