Постанова

Іменем України

23 травня 2018 року

м. Київ

справа № 490/1528/16-ц

провадження № 61-5260св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,
відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто»,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» на заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 квітня 2016 року у складі судді Гуденко О. А. та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 29 серпня 2016 року у складі колегії суддів: Серебрякової Т. В., Галущенка О. І., Лисенка П. П.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 14 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» судові рішення, ухвалені судами апеляційної інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в касаційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» (далі - ТОВ «ЛК «Ваш Авто») про застосування наслідків нікчемності правочину та стягнення коштів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між позивачем та ТОВ «ЛК «Ваш Авто» 21 січня 2016 року укладено договір фінансового лізингу з метою придбання автомобіля КІА Sportage FL, вартістю 18 518,52 доларів США, що на дату укладення договору становило еквівалент 500 000 грн. Цього ж дня на виконання умов договору фінансового лізингу від 21 січня 2016 року позивач сплатив адміністративний платіж в розмірі 50 000 грн. Крім того, ОСОБА_2 зазначив, що умови вказаного договору не відповідають вимогам частини першої статті 808 ЦК України щодо солідарної відповідальності продавця і лізингодавця; договір укладено з порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів» щодо справедливості умов договору та принципу добросовісності його учасників; сторони не дотримали вимог закону про обов'язковість нотаріального посвідчення письмової форми договору; договір було укладено юридичною особою, яка не має права на здійснення лізингових операцій, оскільки не має відповідної ліцензії.

Ураховуючи викладене, позивач просив застосувати до договору фінансового лізингу наслідки нікчемності правочину та стягнути на його користь майно, набуте відповідачем на виконання зазначеного договору, а саме грошові кошти у розмірі 50 000 грн.

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 квітня 2016 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано нікчемним договір фінансового лізингу від 21 січня 2016 року, укладений між ОСОБА_2 і ТОВ «ЛК «Ваш Авто».

Стягнуто з ТОВ «ЛК «Ваш Авто» на користь ОСОБА_2 50 000 грн. грошових коштів та 500 грн судового збору.

Стягнуто з ТОВ «ЛК «Ваш Авто» на користь держави 51,20 грн судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що правовідносини, які виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг». Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених параграфом 6 ЦК України. Виходячи з результатів аналізу норм законодавства, за своєю правовою природою договір фінансового лізингу від 21 січня 2016 року є змішаним договором лізингу: і договором оренди (найму), і договором купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно зі статтею 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 29 серпня 2016 року заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 квітня 2016 року в частині визнання договору нікчемним змінено та викладено в новій редакції.

Встановлено нікчемність договору фінансового лізингу, укладеного 21 січня 2016 року між ОСОБА_2 і ТОВ «ЛК «Ваш Авто».

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що договір фінансового лізингу від 21 січня 2016 року, предметом якого є автомобіль марки КІА Sportage FL, а сторонами договору фізична і юридична особи, всупереч статті 799 ЦК України не було укладено в нотаріальній формі, а тому відповідно до статті 220 цього ж Кодексу, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним, що узгоджується з висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15. Разом з тим при ухваленні у справі судового рішення суд першої інстанції визнав цей договір нікчемним, проте таких позовних вимог не заявлялося.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ТОВ «ЛК «Ваш Авто», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права, просило судові рішення скасувати і направити справу на новий судовий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений у простій письмовій формі. Крім того, скаржник вказує, що не існує норми, яка встановлює обов'язковість нотаріального посвідчення договорів фінансового лізингу незалежно від того, яке майно передається у лізинг та кому саме, оскільки договір лізингу і договір найму транспортного засобу є різними видами договору найму, а тому до кожного із зазначених договорів підлягають застосуванню загальні положення про найм , встановлені главою 58 ЦК України.

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив.

01 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, і це випливає з матеріалів справи, що рішення суду першої інстанції в незміненій частині та рішення суду апеляційної інстанції ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю?продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг», Законом України «Про захист прав споживачів».

Згідно із частиною другою статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених параграфом 6 ЦК України та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм законодавства, за своєю правовою природою договір фінансового лізингу від 21 січня 2016 року є змішаним договором: і договором оренди (найму), і договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно зі статтею 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. У разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (частина перша статті 220 ЦК України).

Суди встановили, що 21 січня 2016 року ТОВ «ЛК «Ваш Авто» та ОСОБА_2 уклали договір фінансового лізингу з метою придбання автомобіля КІА Sportage FL, вартістю 18 518,52 доларів США. Нотаріальне посвідчення вказаного договору вчинене не було.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції щодо зміни рішення суду першої інстанції в частині визнання договору лізингу нікчемним, враховуючи положення статей 215 та 216 ЦК України, а також те, що нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким у судовому порядку.

З огляду на вищевказане, доводи касаційної скарги щодо недослідження судами порядку укладення договору колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони спростовуються встановленими обставинами справи, на законність судових рішень не впливають, в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції в незміненій частині та рішення апеляційного суду ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому ці судові рішення необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» залишити без задоволення.

Заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 квітня 2016 року в незміненій рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 29 серпня 2016 року частині та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 29 серпня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий СуддіВ. С. Висоцька А. О. Лесько В. В. Пророк І. М. Фаловська С. П. Штелик