Провадження № 2/369/1192/18
06.06.2018 м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі головуючого судді Усатова Д.Д., за участі секретаря Ярмак О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Києво-Святошинський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області, про стягнення заборгованості та пені по виплаті аліментів,
В грудні 2017 року позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого вказала, що з жовтня 2005 року проживала однією сімєю і вела спільне господарство з ОСОБА_2 (надалі - Відповідач), без реєстрації шлюбу. 17.03.2006 року у нас з Відповідачем народилася донька ОСОБА_3. З серпня 2007 року сторони перестали проживати разом, донька залишилася з позивачкою.
На підставі Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02.01.2008 року, Відповідач зобовязаний виплачувати аліменти на користь позивачки на утримання доньки у розмірі 1/4 частки з усіх видів свого заробітку (доходу),але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до її повноліття.
Однак, починаючи з січня 2015 року позивачка не отримує виплат по аліментам у звязку з ухиленням Відповідача ОСОБА_2 від сплати аліментів.
Станом на 30.11.2017 рік заборгованість ОСОБА_2 становить 55 579 (пятдесят пять тисяч пятсот сімдесят девять) гривень 50 коп., що підтверджується відповідно Довідкою - розрахунком заборгованості, виданої Головним державним виконавцем Києво - Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області ОСОБА_4
В звязку з невиплатою позивачці аліментів, її матеріальне становище значно погіршилось, вона не має змоги самостійно утримувати та забезпечувати належний матеріальний стан сімї, тому, враховуючи ці обставини, змушена звертатись до суду про стягнення з Відповідача неустойки за прострочення сплати аліментів.
Позивачка просила суд стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, заборгованість зі сплати аліментів на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 55 579 (пятдесят пять тисяч пятсот сімдесят девять) 50 копійок, неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 16 970 (шістнадцять тисяч девятсот сімдесят) грн. 03 коп. та судові витрати.
Позивачка в судове засідання не зявилась з невідомих причин, про дату судового засідання повідомлена належним чином, через канцелярію суду подала заяву, в якій просила суд слухати справу у її відсутність, позов підтримала, просила задовольнити.
Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих причин, про дату судового засідання повідомлений належним чином.
Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до того, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що з жовтня 2005 року позивачка проживала однією сімєю і вела спільне господарство з відповідачем без реєстрації шлюбу. 17.03.2006 року у позивачки з Відповідачем народилася донька ОСОБА_3. З серпня 2007 року сторони перестали проживати з Відповідачем, донька залишилася з позивачкою.
На підставі Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02.01.2008 року, Відповідач зобовязаний виплачувати аліменти на користь позивачки на утримання доньки у розмірі ? частки з усіх видів свого заробітку (доходу),але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до її повноліття.
Однак, починаючи з січня 2015 року позивачка не отримує виплат по аліментам у звязку із ухиленням відповідача від сплати аліментів.
Статтею 180 СК України встановлено обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно із статтею 196 цього Кодексу, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.
Згідно із розясненнями викладеними у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.
Враховуючи вищевказану позицію ВСУ позивачкою було проведено розрахунок, за наступною формулою «[Пеня] = [Сума боргу] х 1% х [Кількість днів]». Згідно даного розрахунку, котрий додається до Позовної заяви сума неустойки(пені), що підлягає виплаті за період починаючи із січня 2015 року по листопад 2017 року складає 16 970,03 грн.
Позивачка неодноразово зверталась до Відповідача з проханням виплатити їй аліменти, проте жодного результату її звернення не принесли. Відповідачу відомо про існуючий борг, оскільки позивачкою було додатково направлено цінного листа з описом вкладеного від 15.12.2017, де вона знову звернулась із проханням виплатити заборгованість по аліментам та додала копію відповідної Довідки - розрахунку з січня 2015 року по листопад 2017 року. Відповідь на звернення позивачки не надійшла.
За правовою природою аліментні зобов'язання - це періодичні платежі, які боржник зобов'язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені).
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.
Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки.
Оскільки неустойка у виді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов'язань, які виникають у боржника щомісяця, то й пеня має триваючий характер і обчислюється за прострочення кожного зобов'язання окремо.
Отже, з урахуванням правої природи пені як дієвого стимулу належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.
При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.
Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.
Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.
Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен з прострочених платежів (за кожен місяць).
Саме такою правовою позицією керувався Верховний Суд України у своїй постанові від 16 березня 2016 року по справі № 6-300цс16.
Відповідно до вимог ст.18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Суд виходить з вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідач у судове засідання не зявився, своїми процесуальними правами сторони в процесі не скористався і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача.
Законодавець не ставить право на стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів в залежність від відкриття виконавчого провадження у справі, виклику боржника до виконавчої служби і попередження його про наявність заборгованості.
Згідно із висновками, викладеними в Ухвалі Верховного Суду України від 8 лютого 2012 року про перегляд рішення суду за винятковими обставинами у справі № 6-4969вов10, не направлення державним виконавцем повідомлення боржнику про виникнення заборгованості та не попередження його про відповідальність не свідчить про відсутність вини відповідача в несплаті аліментів.
З огляду на викладене, враховуючи той факт, що суду надано докази того, що наведена заборгованість по аліментах утворилась з вини відповідача, з урахуванням встановлених судом обставин, суд приходить до висновку, що позивачка має право на стягнення з відповідача заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини, та з відповідача на її користь слід стягнути неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів, передбачену ст.196 СК України.
Перевіряючи розрахунок неустойки за прострочення сплати аліментів, наданий позивачкою, судом встановлено, що він здійснений з дотриманням правил, встановлених п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року, постановою Верховного Суду України від 16 березня 2016 року по справі № 6-300цс16.
Керуючись статтями 4, 14, 81, 141,223, 280, 281, 259, 263 265, 273 ЦПК України, ст. ст. 194, 196 СК України, пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд,
Заочне рішення може бути переглянуто Києво-Святошинським районним судом Київської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд-якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду або в разі пропуску з інших поважних причин.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Київської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або виготовлення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя Д.Д.Усатов