Справа № 496/4088/15-ц
Провадження № 4-с/496/7/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2018 року Біляївський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Буран В.М.,

при секретарі Дигуляр А.С.,

заінтересована особа ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Біляївка Одеської області скаргу ПАТ «ВІЕЙБІ БАНК» на постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві,-

ВСТАНОВИВ:

Представник скаржника звернувся до суду з вказаною скаргою, яку мотивує тим, що 30.05.2017 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, оскільки не виявлено майна боржника, на яке можна звернути стягнення. Скаржник не погоджується із зазначеною постановою, оскільки вона є неправомірною та має бути скасованою судом. Жодним з прав для виконання рішення, державний виконавець не скористався, що свідчить про те, що виконавчі дії не проведені належним чином та вважає, що державний виконавець поверхово підійшов до виконання своїх обовязків, не в повному обсязі виконав роботу щодо пошуку майна та коштів.

Представник скаржника в судове засідання не з"явився, але просив провести розгляд скарги за його відсутності. (а.с. 48).

Старший державний виконавець Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, хоча про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. (а.с. 60).

Заінтересована особа ОСОБА_1 у судовому засіданні проти скарги не заперечував.

Зясувавши обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Умови і порядок виконання рішень судів, що підлягають примусовому виконанню, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Судом встановлено, що на підставі рішення, що прийняв 09.11.2015 року Біляївський районний суд Одеської області, старший державний виконавець Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області відкрив виконавче провадження № 52023918 щодо виконання виконавчого листа по справі № 496/4088/15-ц, що видав 27.05.2016 року Біляївський районний суд Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 9452,62 грн. (а.с. 49).

30.05.2017 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки не виявлено майна боржника, на яке можна звернути стягнення. (а.с. 50).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 58 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно ст. 2 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права, обовязковості виконання рішень, законності, диспозитивності, справедливості, неупередженості та обєктивності.

Відповідно до п. 6 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Мінюсту № 512/5 від 02.04.2012 року, під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження, зокрема, має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; здійснювати перевірку виконання юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами, фізичними особами-підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи внутрішніх справ; вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників-юридичних осіб або від боржників-фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог державного виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до, суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобовязань за рішенням.

Відповідно до ст. 36 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі відсутності відомостей про місце, проживання, перебування боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини.

Статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі відсутності у боржника грошових коштів та рухомого майна, державний виконавець має право звернути стягнення на нерухоме майно, яке належить боржнику. У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно. Державний виконавець таких дій не вчинив.

До заходів примусового виконання рішення слід також відносити здійснення виїзду за місцем проживання боржника та проведення огляду, опису та накладання арешту на рухоме та нерухоме майно з подальшою його реалізацією. За результатами вчинених дій державний виконавець складає Акт. Дані дії примусового характеру також не були вчинені державним виконавцем.

Як встановлено судом, жодним з вищевказаних прав для виконання рішення, державний виконавець не скористався, що свідчить про те, що виконавчі дії не проведені належним чином. Отже, державний виконавець поверхово підійшов до виконання своїх обовязків, не в повному обсязі виконав роботу щодо пошуку майна та коштів.

Виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до вимог ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах", при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобовязаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобовязані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12).

Зокрема, Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 43).

Окрім того, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 12 травня 2011 року у справі "Ліпісвіцької проти України" (п. 18, 23) визначено, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні, у зв'язку з чим виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом, а його тривалість має досягати цілей, визначених в п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права кожної особи на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Прецедентна практика Європейського Суду з прав людини вказує на те, що у розумний строк розгляду справи включається період від надходження до суду заяви до закінчення виконання рішення суду. Згідно із п.1 ст.6 зазначеної Конвенції, провадження з виконання судових рішень є самостійною і невідємною частиною судового розгляду. Зокрема, у Рішеннях Європейського Суду у справі «Хорнсбі проти Греції» від 19.03.97, у справі «Бурдов проти Росії» від 07.05.02, у справах «Ромашов проти України» від 27.07.04, «Шаренок проти України» від 22.02.04 та ряду інших, зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла, щоб остаточне зобовязувальне рішення залишалося бездієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невідємною частиною судового процесу.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи вищевикладене та проаналізувавши норми законодавства, суд приходить до переконання, що вимоги чинного законодавства державним виконавцем не були додержані, тому скаргу необхідно задовольнити.

Керуючись ст. ст. 258, 260, 353, 354, 447-453 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ПАТ «ВІЕЙБІ БАНК» на постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві задовольнити.

Визнати рішення старшого державного виконавця Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві у виконавчому провадженні № 52023918 від 30.05.2017 року неправомірним.

Скасувати постанову старшого державного виконавця Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві у виконавчому провадженні № 52023918 від 30.05.2017 року.

Зобов'язати старшого державного виконавця Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 відновити виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа по справі № 496/4088/15-ц, що видав 27.05.2016 року Біляївський районний суд Одеської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 9452,62 грн.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області на протязі 15 днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції.

Суддя Буран В.М.

24 квітня 2018 року