Номер провадження: 22-ц/785/4043/18
Номер справи місцевого суду: 520/2998/16-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області, у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

ОСОБА_2,

за участю:

секретаря Цихиселі Л.Р.,

представника ОСОБА_3 ОСОБА_4,

представника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 січня 2018 року в цивільній справі за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_5 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, третя особа ОСОБА_3,

встановив:

16 березня 2016 року Одеська міська рада (далі ОМР) звернулась до суду з позовом, який в подальшому уточнила та просила суд зобовязати ОСОБА_5 власними силами і за власний рахунок звільнити самовільно захоплену земельну ділянку шляхом приведення самовільно реконструйованого двоповерхового будинку по вул. Довга, 58 у м. Одесі у попередній стан у відповідності до технічного паспорту від 19.06.2012 року, третя особа ОСОБА_3 А також стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування свого позову ОМР посилалась на те, що відповідач без затвердженої у встановленому законом порядку проектної документації та без необхідного дозволу здійснив самочинне будівництво за адресою м. Одеса, вул. Довга, 58.

Представник позивача ОМР ОСОБА_7 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_6 у задоволенні позову просили відмовити, вказуючи на його необґрунтованість та безпідставність.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18 січня 2018 року у задоволенні позову ОМР до ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_3, про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати повністю вищевказане рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі,посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з даним позовом, ОМР свої вимоги мотивувала тим, що відповідач незаконно, без реєстрації дозвільних документів, здійснює самочинне будівництво шляхом самовільного виконання робіт з реконструкції будинку № 58, за адресою: м. Одеса, вул. Довга, 58, чим створив перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні даною земельною ділянкою, чим порушив права територіальної громади м. Одеси, в особі ОМР як власника земельної ділянки.

У відповідності до ст. 376 ЦК України житловий будинок, будинок, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони: збудовані, або будуються без належного дозволу; без належно затвердженого проекту; з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим, або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Таким чином, відповідно до ст. 376 ЦК України, а також п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30.03.2012 № 6 самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Вищевказаною статтею передбачено, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

У разі, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 є власницею 2/3 житлового будинку, який розташований у місті Одесі, по вулиці Довга 58, а саме 1/3 частки - на підставі мирової угоди від 18 червня 2007 року, затвердженої Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 18 червня 2007 року по справі № 2/1790/07 та зареєстрованої у КП «Одеське МБТІ та РОН» 19.12.2007 року, запис №13256 в книзі 163-243, та 1/3 частки - на підставі договору дарування від 19.08.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу ОСОБА_8, реєстровий № 2952, та зареєстрованої у КП «Одеське МБТІ та РОН» 28.8.2012 року, запис №13256 в книзі 208доп-88.

Вказані частки складаються з: житлового будинку літ «А» з мансардою, літ. «И,М, У»-сараї, літ. «Г»-літня кухня, літ. «Ж»- вбиральня, літ. «Н» - навіс, літ. «С» -душ, I, III, VI-IX -мостіння, які на підставі рішення Київської районної ради народних депутатів від 6.12.1991 року № 679 та розпорядження Київської районної адміністрації ОМР від 30.04.2003 року № 437 було прийнято до експлуатації.

Як вбачається з Акту про пожежу від 20 лютого 2004 року, у вищевказаному будинку відбулася пожежа, в результаті якої було пошкоджено перший, другий поверхи, а також перекриття. Саме узвязку з пожежею відповідач вирішила здійснити реконструкцію вказаного будинку.

Що стосується доводів апелянта про те, що у відповідача відсутній проект будівництва, відсутні вихідні дані на розробку проектів будівництва (реконструкції) будь-яких об'єктів за вказаною адресою та подання недостовірної інформації замовником будівництва, то колегія суддів зазначає наступне.

17.09.2013 року Інспекцією ДАБК в Одеській області зареєстровано декларацію №ОД 10 про початок виконання будівельних робіт «Реконструкція житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами без зміни геометричних розмірів та цільового призначення за адресою: м. Одеса, вул. Довга, 58, замовник - ОСОБА_5 Проте, наказом від 23.02.2015 року № 10 СК Департаментом ДАБІ в Одеській області скасовано реєстрацію декларації від 17.09.2013 року № ОД 10 про початок виконання будівельних робіт з реконструкції житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами без змін цільового призначення за адресою: м. Одеса, вул. Довга, 58.

Згідно з листом від 26.06.2014 року № 01-11/1622 управління архітектури та містобудування ОМР не надавало вихідних даних на розробку проектів будівництва (реконструкції) будь-яких об'єктів за вказаною адресою.

Крім того, Київською районною адміністрацією ОМР було складено акт перевірки від 05.06.2014 року будинку № 58 по вул. Довга в м. Одесі, відповідно до якого за вказаною адресою побудовано новий двоповерховий будинок.

Також встановлено, що управлінням архітектури та містобудування ОМР містобудівні умови та обмеження забудови вказаної земельної ділянки не видавались, а також те, що будівництво на зазначеній земельній ділянці проводиться без документів, які підтверджують право власності або користування землею.

На підставі наданих Департаментом ДАБІ документів, а саме: листа від 10.02.2015 року № 01/12-1285, наказу від 23.02.2015 року № 10 СК, а також акту перевірки від 05.06.2014 року, що проводилась Київською районною адміністрацією ОМР, листа управління архітектури та містобудування Одеської міської ради від 26.06.2014 року № 01-11/1622, копії технічного паспорту будинку № 58 по вул. Довга, фотофіксації самовільно реконструйованої квартири, Київською районною адміністрацією ОМР прийнято розпорядження від 17.03.2015 року № 95 «Про приведення до попереднього стану самочинно реконструйованого будинку за адресою: м. Одеса, вул. Довга, 58» (т.1, а.с.8-14).

Згідно п. 7 порядку виконання будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №466 від 13.04.2012 року, реконструкція, реставрація або капітальний ремонт об'єктів будівництва без зміни зовнішніх геометричних розмірів їхніх фундаментів у плані, реконструкція або капітальний ремонт автомобільних доріг, залізничних колій, ліній електропередачі, зв'язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій у межах земель їх розміщення, а також комплексна реконструкція кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду і нове будівництво об'єктів інженерно-транспортної інфраструктури відповідно до містобудівної документації на замовлення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування на відповідних землях державної чи комунальної власності можуть здійснюватися за відсутності документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою.

У подальшому, після скасування декларації №ОД 10 від 17.09.2013 року про початок виконання будівельних робіт «Реконструкція житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами без зміни геометричних розмірів та цільового призначення», відповідачем було отримано містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки від 22.06.2016 року, які є чинними на теперішній час (т.1, а.с.92-94).

З урахуванням викладеного, доводи апелянта про те, що суд першої інстанції помилково зробив висновок про відсутність доказів самочинного будівництва, одночасно встановлюючи ознаки самочинного будівництва, не відповідає дійсності.

Разом з тим, при вирішенні справи, суд першої інстанції взяв до уваги Висновок судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 059/2017, який був виконаний судовим експертом ОСОБА_9, в якому експерт зазначила, що відсутня методика по визначенню року побудови будівель, рік побудови визначається згідно технічної та іншої документації, наявної в матеріалах справи (т.2, а.с.136-155).

Експерт зазначив, що в копії Технічного паспорту, виконаного ТОВ «БТІ України» станом на 14.02.2017 року, не зазначено рік побудови сараїв літ. «Ф», літ. «Х» та літ. «Ч», а також шийки погребу літ. «Ц», вказати в якому році було побудовано вищевказані будівлі не надається можливим. Разом з тим встановлено, що початок будівництва будинку № 58 по вул. Довгій в м. Одесі вересень 2013 року. Конструктивно-планувальна схема обстежуваного недобудованого будинку літ. «Ш» - фундаментальна будівля. Однак, у звязку з тим, що вона знаходиться в недобудованому стані, визначити її поверховість (одноповерхова з мансардою чи двоповерхова) експерту не надається можливим.

Згідно даних, вказаних в Таблиці №1, група капітальності господарських будівель та споруд, що входять до складу частини об'єкту нерухомості, розташованого по вул. Довгій, 58 в м. Одесі, що належить ОСОБА_5, класифікується наступним чином: літня кухня літ. «Г» - III група капітальності; вбиральня літ. «Ж» - V група капітальності; сарай літ. «И» - III група капітальності; сарай літ. «М» - III група капітальності; навіс літ. «Н» - V група капітальності; душ літ. «С» - V група капітальності; сарай літ. «У» - III група капітальності; сарай літ. «Ф» - V група капітальності; сарай літ. «X» - IV група капітальності; сарай літ. «Ч» - IV група капітальності. шийка погребу літ. «Ц» - III група капітальності.

Також експертом було встановлено, що в результаті накладання меж недобудованого будинку літ. «III», розташованого по вул. Довгій, 58 в м. Одесі (згідно копії Техпаспорту від 14.02.2017р.), на межі житлового будинку літ. «А» (згідно копії Техпаспорту від 27.05.2003р.) недобудований будинок літ. «Ш»: з фасадної, з лівої бокової та правої бокової сторони знаходиться в межах житлового будинку літ. «А», відображеного в копії Технічного паспорту від 27.05.2003р.; з торцевої сторони виходить за межі житлового будинку літ. «А», відображеного в копії Технічного паспорту від 27.05.2003р.

Таким чином, експертом було встановлено, що згідно Технічного паспорту від 27.05.2003р. та копії Технічного паспорту від 14.02.2017р., літня кухня літ. «Г» знаходиться в межах літньої кухні літ. «Г», відображеній в копії Технічного паспорту від 27.05.2003р.; вбиральня літ. «Ж», згідно копії Технічного паспорту від 14.02.2017р. знаходиться не в межах будівлі, відображеної в копії Технічного паспорту від 27.05.2003р.; сарай літ. «И» знаходиться в межах сараю літ. «И», відображеного в копії Технічного паспорту від 27.05.2003р.; сарай літ. «М» знаходиться в межах сараю літ. «М», відображеного в копії Технічного паспорту від 27.05.2003р; навіс літ. «Н»знаходиться в межах навісу літ. «Н», відображеного в копії Технічного паспорту від 27.05.2003р.; душ літ. «С»,згідно копії Технічного паспорту від 14.02.2017р. знаходиться не в межах будівлі, відображеної в копії Технічного паспорту від 27.05.2003р.; сарай літ. «У»знаходиться в межах сараю літ. «У», відображеного в копії Технічного паспорту від 27.05.2003р.; сарай літ. «Ф»- новозведена будівля; сарай літ. «X»- новозведена будівля; сарай літ. «Ч»- новозведена будівля; шийка погребу літ. «Ц» - новозведена будівля.

Тобто, експертом було встановлено, що станом на 27.05.2003р. площа земельної ділянки під забудовою житлового будинку літ. «А», розташованого по вул. Довгій 58 в м. Одесі, становила - 385,8 кв. м. Станом на 14.02.2017р. експертом було встановлено, що на земельній ділянці по вул. Довгій, 58 м. Одесі, розташовано два окремих житлових будинки, а саме: житловий будинок літ. «А»,площа забудови якого становить - 41,0 кв.м., недобудований будинок літ. «Ш»,площа забудови якого становить - 74,9 кв.м.

З огляду на викладене, та виходячи з того, що станом на 27.05.2003 року по вул. Довгій, 58 в м. Одесі був розташований один житловий будинок літ. «А», загальною площею забудови 385, 8 кв.м. (згідно копії Техпаспорту від 27.05.2003 року), де не розділено площі забудови частин житлового будинку по кожному співвласнику, а станом на теперішній час за вищевказаною адресою розташовано два житлових будинки, а саме житловий будинок літ. «А», площею забудови 41,0 кв.м., та недобудований будинок літери «Ш», площею забудови 74,9 кв.м. (згідно копії Техпаспорту від 14.02.2017 року), вказати чи була збільшена площа житлового будинку, який належить ОСОБА_5, експерту не надалось можливим.

Разом з тим, колегія суддів бере до уваги, що згідно даних технічних паспортів від 05.08.2010 року (т.1, а.с.164-167), та від червня 2012 року площа спірного житлового будинку складала 118,3 кв.м. (т.1, а.с.19), а в містобудівних умовах і обмеженнях забудови земельної ділянки від 22.06.2016 року, які є чинними на теперішній час, загальна площа житлового будинку вказана як 88, 6 кв.м. (т.1, а.с.92-94), в той час як площа недобудованого будинку, вказана в технічному паспорті від 14.02.2017 року (т.1, а.с.238-241) взагалі складає лише 74,9 кв.м., що свідчить про те, що захоплення земельної ділянки з боку відповідача не відбулось.

Суд обгрунтовано взяв до уваги, що частина будинку під літерою "Ш", яка позначена синім кольором, що нібито виходить за межі житлового будинку "А" згідно технічного паспорту від 27.05.2003 року (т.2, а.с. 153), є ганком зі сходами, які присутні в усіх технічних паспортах, виданих відповідачеві.

У відповідності до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання.

Таким чином, вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов до обгрунтованого висновку, що позивачем не надано доказів того, що відповідач ОСОБА_5 самовільно зайняла земельну ділянку та самочинно побудувала на ній будинок, оскільки матеріали справи спростовують дані твердження.

У звязку з цим позовні вимоги ОМР до ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_3 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, суд обгрунтовано залишив без задоволення.

В свою чергу, звертаючись до суду з апеляційною скаргою, скаржник ОСОБА_3 посилався на те, судом першої інстанції не надана правова оцінка щодо питання законності побудови приміщень під літерами "Ф", "Х", "Ц", "Ч", оскільки таке будівництво також являється захопленням земельної ділянки, яка не була відведена для такого будівництва уповноваженим органом.

Однак, судом першої інстанції правомірно встановлено, що питання законності побудови підсобних приміщень під літерами «Ф», "Х", "Ц", "Ч" не є предметом даного спору, у зв`язку з чим суд не давав оцінку даним обставинам.

З таким висновком суду повністю погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Згідно розпорядження №437 від 20.04.2003 року Київської районної адміністрації виконавчого комітету ОМР, прийнято в експлуатацію сарай під літерами «Ф», «У», при цьому, було отримано згоду від попереднього суміжного землекористувача ОСОБА_10 (т.2, а.с.192), який не мав претензій до попереднього суміжного землекористувача ОСОБА_11, яка 09.08.2012 року подарувала ОСОБА_5 1/3 частину житлового будинку № 58 по вул. Довгій в м. Одесі (т.1, а.с.52).

Колегія суддів звертає увагу на те, що сараї під літерами «Ф», «Ц», «Ч» ніяким чином не межують з земельною ділянкою апелянта, і тому ніяким чином не можуть йому заважати обслуговувати свій будинок.

Таким чином, враховуючи, що предметом судового спору був саме житловий будинок, який будується відповідачем ОСОБА_5 і який жодним чином не межує із земельною ділянкою, якою користується апелянт ОСОБА_3, то право останнього жодним чином не порушується будівництвом вказаного житлового будинку.

При цьому слід зазначити, що за змістом ч. 7 ст. 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобовязати особу, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову.

Тобто апелянт ОСОБА_3 не наділений правами звернення до суду з даним позовом, так як не є органом місцевого самоврядування. Крім того, оскільки він не надав доказів порушення його прав будівництвом будинку відповідачем ОСОБА_5, то і його апеляційна скарга є безпідставною.

Що ж стосується тверджень апелянта про порушення його прав незаконним будівництвом сараїв, то зазначені обставини не є предметом судового розгляду, а тому апеляційна скарга ОСОБА_3 не може бути задоволеною.

Щодо доводів апелянта про порушення судом першої інстанції регламенту слухання справи по суті, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, представник апелянта ОСОБА_4 була належним чином повідомлена про дату, час і місце слухання справи, на 18.01.2018 року, в якому відбувався допит експерта ОСОБА_9 і в якому було ухвалено оскаржуване судове рішення (т.2, а.с.177, 197), однак до суду ні ОСОБА_3, ні його представник не зявились, про причини неявки суд не повідомили, а тому твердження апелянта про те, що судом першої інстанції грубо порушений регламент слухання справи по суті, не відповідає дійсності.

Стосовно доводів апелянта ОСОБА_3 про порушення його права позивача на подачу уточненого позову, то це право самого позивача, в даному випадку ОМР, а апелянт не є його представником, крім того, на даний час рішення суду позивачем не оскаржується, а ОСОБА_3 із самостійним позовом до суду не звертався.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного рішення суду та доводів апеляційної скарги.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду в повній мірі відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його не спростовують, оскільки рішення ухвалено у повній відповідності до вимог матеріального і процесуального права.

У звязку з цим, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст.375, 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення

У звязку з тим, що суддя Кононенко Н.А. перебувала на лікарняному (т.3, а.с.17,18), повне судове рішення складено 12.06.2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

ОСОБА_12

ОСОБА_2