30 травня 2018 року м. Київ
справа № 524/7159/16-ц
провадження № 61-6059св18
Постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30 травня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 26 квітня 2017 року залишено без змін.
Приймаючи постанову про залишення касаційної скарги без задоволення, колегія суддів погодилась із висновками судів попередніх інстанцій про те, що оскільки ОСОБА_1 неодноразово допускала порушення трудової дисципліни у вигляді самовільного залишення робочого місця без поважних на те причин та відповідних дозволів підприємства, а саме: 29 липня, 01 серпня, 10 серпня та 11 серпня 2016 року, тому обґрунтовано звільнена з підприємства за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на неї трудовим договором.
Однак з висновками колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду не погоджуюся з огляду на таке.
Відповідно до статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Аналогічна норма передбачена й у частині другій статті 149 КЗпП України, згідно якої за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.
Частиною першою статті 147 КЗпП України встановлено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення:
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.
Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України в пункті 22 постанови від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, у чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 частини першої статті 40 КЗпП України.
Зокрема, у справі про звільнення за пунктом 3 статті 40 КЗпП України суд повинен з'ясувати, чи передував безпосередньо звільненню дисциплінарний проступок, за який застосовувалися інші заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, та чи можна вважати у зв'язку з вчиненням його систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов'язків, покладений на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.
Як роз'яснив Пленум Верховного суду України в пункті 23 постанови, за передбаченими пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок, вчинений після застосування до нього дисциплінарного чи громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках ураховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (стаття 151 КЗпП України), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни відповідно до положень або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення не минуло більше одного року.
Судами встановлено, що позивача неодноразово притягували до дисциплінарної відповідальності, 17 серпня 2016 року до позивача було знов застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани за проступок, скоєний 11 серпня 2016 року, 19 серпня 2016 року позивач була звільнена за пунктом 3 частини1 статті 40 КЗпП України. Підставою для звільнення став проступок, а саме відсутність ОСОБА_1 на робочому місці 16 серпня 2016 року. Таким чином, після оголошення догани від 17 серпня 2016 позивач не скоїла знов дисциплінарного проступку, звільнення її за проступок, який мав місце 16 серпня 2016 року та скоєний до винесення догани від 17 серпня 2016 року, унеможливлював розірвання трудових відносин сторін з ініціативи власника за пунктом 3 частини 1 статті 40 КЗпП України.
Тому суди дійшли помилкового висновку про наявність у відповідача правової підстави для звільнення ОСОБА_1 з роботи за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на неї трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, такі висновки не відповідають приписам пункту 3 частини 1 статті 40, статті 147 КЗпП України та зазначеним роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України .
Суддя М. Є. Червинська