Постанова

Іменем України

30 травня 2018 року

м. Київ

справа № 583/4569/13-ц

провадження № 61-23401св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя - доповідач),

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І.М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

представник позивача - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

представники відповідача: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

третя особа - Державна архітектурно-будівельна інспекція України,

представники третьої особи: Бордулінська Наталія Олексіївна, Гребіник Вікторія Василівна,

третя особа - Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру» в особі Охтирського міського відділу Сумської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті по земельним ресурсам»,

третя особа - Управління Держгеокадастру в Охтирському районі Сумської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 5 квітня 2017 року у складі судді Плотникової Н. Б. та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 21 червня 2017 року у складі колегії суддів: Криворотенка В. І., Левченко Т. А., Хвостика С. Г.,

ВСТАНОВИВ :

У листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у володінні та користуванні земельною ділянкою та зобов'язання вчинити дії, в якому просив: зобов'язати відповідача усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 0,0845 га по АДРЕСА_1, шляхом знесення за її рахунок самочинно збудованого гаража за адресою АДРЕСА_2; зобов'язати відповідача усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_1, шляхом перенесення існуючої огорожі відповідно до акту про встановлення та закріплення в натурі меж земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 від 15 листопада 2013 року та державного акту на право власності на земельну ділянку.

Позов мотивовано тим, що позивач є власником земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1. Відповідач володіє суміжною земельною ділянкою, розташованою по АДРЕСА_3. Відповідач самочинно збудувала гараж, який знаходиться на земельній ділянці ОСОБА_1, чим позбавила його вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належною йому на праві власності земельною ділянкою.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05 квітня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 3 964,50 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не надав доказів порушення його прав відповідачем, не довів, що самочинно збудований відповідачем гараж частково знаходиться на його земельній ділянці, не довів, що будівництвом гаража та паркану відповідач порушила межі його земельної ділянки, оскільки судом встановлено, що земельна ділянка ОСОБА_1 (відповідно до правовстановлюючих документів) своєю конфігурацією та зовнішніми межами накладається на земельну ділянку ОСОБА_3 Крім того, у справі відсутні докази щодо збільшення розміру земельної ділянки у відповідача та зменшення ділянки позивача.

Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 21 червня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції належно оцінив докази та ухвалив рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи. Висновок експерта є належним доказом у справі, а тому, доводи позивача про необ'єктивність висновку експертизи, зацікавленість експерта, є безпідставними.

Фактичне розташування земельної ділянки ОСОБА_1 не відповідає відомостям, які містяться в Технічній документації 2011 року на цю земельну ділянку, та відомостям Поземельної книги на дану земельну ділянку від 17 листопада 2011 року, а також даним обмінного файлу. Внаслідок даної невідповідності земельна ділянка ОСОБА_1 (відповідно до правовстановлюючих документів) своєю конфігурацією та зовнішніми межами накладається на земельну ділянку ОСОБА_3 Земельна ділянка ОСОБА_1 відповідно до правовстановлюючих документів на неї зміщена в бік земельної ділянки ОСОБА_3

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій з направленням справи до місцевого суду на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не було проведено всебічного, повного об'єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, а за таких обставин прийняті судом рішення є необґрунтованими. Висновок судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 26 грудня 2016 року не можна вважати об'єктивним.

Лише після отримання висновку експертизи, позивачу стало відомо про те, що експертиза, проведена за відсутності основного доказу по справі, а саме координат поворотних точок меж земельних ділянок, які були встановлені при виготовлені Технічного звіту в 1999 році колишній власниці земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1, у якої позивач придбав житловий будинок за вказаною адресою разом із земельною ділянкою, яка вже на той час була виділена в натурі та мала технічну документацію зі встановленими межовими знаками.

Позивачем було витребувано та надано повторно до суду копію Технічного звіту 1999 року, в якому були наявні координати поворотних точок меж земельних ділянок, встановлені ще при виготовленні технічного звіту в 1999 році колишній власниці ОСОБА_9, разом із тим, суд першої інстанції не вжив заходи для подання експерту вказаних координат поворотних точок.

Представник відповідача у поданому до суду відзиві на касаційну скаргу проти доводів позивача заперечував та просив залишити ухвалені у справі судові рішення без змін, посилаючись на їх законність і обґрунтованість.

Інші учасники справи не скористалися своїм правом на подання до суду відзиву на касаційну скаргу, своїх заперечень щодо її вимог і змісту до Верховного Суду не направили.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 жовтня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення

змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року дана справа надійшла до Верховного Суду.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що ОСОБА_3 відповідно до державного акту, виданого 20 липня 2005 року, на підставі рішення Охтирської міської ради Сумської області від 25 березня 2005 року, є власником земельної ділянки площею 0,0609 га по АДРЕСА_2, цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

До 1999 року власником суміжної земельної ділянки площею 0,1000 га, розташованої по АДРЕСА_1, цільове призначення - для індивідуального житлового будівництва, на підставі державного акту про право приватної власності на землю, виданого 25 квітня 1999 року, була ОСОБА_9, яка 13 травня 1999 року продала вказану земельну ділянку ОСОБА_1

На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 13 травня 1999 року ОСОБА_1 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку від 02 серпня 2006 року, площею 0,1000 га, яка розташована по АДРЕСА_1, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки.

Рішенням Охтирської міської ради Сумської області від 25 травня 2007 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га в частині зміни конфігурації земельної ділянки, наданої для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на ім'я ОСОБА_1 по АДРЕСА_1.

На підставі вказаного рішення Охтирської міської ради ОСОБА_1 07 вересня 2007 року видано державний акт на право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,1000 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Рішенням Охтирської міської ради Сумської області від 22 серпня 2011 року затверджено проект землеустрою щодо зміни цільового призначення (за функціональним використанням) частини земельної ділянки площею 0,0155 га по АДРЕСА_1 (індивідуальне житлове будівництво - приватна власність) для комерційного використання (будівництво аптеки) ОСОБА_1

На підставі вказаних рішень міської ради ОСОБА_1 17 листопада 2011 року видано державний акт на право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1, площею 0,0845 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Крім того на підставі рішення Охтирської міської ради Сумської області від 22 серпня 2011 року, ОСОБА_1 17 листопада 2011 року видано державний акт на право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1, площею 0,0155 га, цільове призначення - для комерційного використання.

У зв'язку зі зміною цільового призначення (за функціональним використанням) частини земельної ділянки по АДРЕСА_1, площею 0,0155 га на комерційне використання (будівництво аптеки), ОСОБА_1 було видано два державних акта на земельну ділянку, яку він придбав у ОСОБА_9: площею 0,0845 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, та площею 0,0155 га, цільове призначення - для комерційного використання.

Відповідно до договору дарування від 19 квітня 2012 року, ОСОБА_1 подарував своєму сину ОСОБА_10 земельну ділянку площею 0,0115 га, цільове призначення - для комерційного використання, розташовану по АДРЕСА_1.

Земельна ділянка ОСОБА_1 по АДРЕСА_1, площею 0,0845 га, межує із земельною ділянкою, яка належить відповідачу ОСОБА_3 та розташована по АДРЕСА_3.

Відносно земельної ділянки, яка передана у власність ОСОБА_3, акт погодження (встановлення), закріплення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачі межових знаків на зберігання складено 14 грудня 2004 року.

Відносно земельної ділянки, яка передана у власність ОСОБА_1, акт складено 05 вересня 2011 року.

Висновком судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 26 грудня 2016 року встановлено, що розташування гаража літ. «Г» (місце розташування: АДРЕСА_2) відносно меж земельних ділянок по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 відповідає даним технічної документації 2004 року; не відповідає даним обмінного файлу НОМЕР_1 та поземельної книги від 20 липня 2005 року; не відповідає даним Технічної документації 2011; не відповідає даним обмінного файлу НОМЕР_2 та поземельної книги від 17 листопада 2011 року.

Експертним дослідженням встановлено невідповідність (накладання) меж земельних ділянок НОМЕР_1 та НОМЕР_2: відповідно до даних обмінного файлу НОМЕР_1, поземельної книги від 20 липня 2005 року та даних обмінного файлу НОМЕР_2, поземельної книги від 17 листопада 2011 року; відповідно до даних Технічної документації 2004 року, державного акту на право власності на земельну ділянку від 20 липня 2005 року та даних технічної документації 2011 року, державного акту на право власності на земельну ділянку Серія НОМЕР_4.

На підставі належної оцінки висновків судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд встановив, що фактичне розташування земельної ділянки ОСОБА_1 не відповідає відомостям, які містяться в Технічній документації 2011 року на вказану земельну ділянку, відомостям Поземельної книги на дану земельну ділянку НОМЕР_3 від 17 листопада 2011 року та даним обмінного файлу.

Внаслідок даної невідповідності земельна ділянка ОСОБА_1 (відповідно до правовстановлюючих документів) своєю конфігурацією та зовнішніми межами накладається на земельну ділянку ОСОБА_3: величина перетину земельних ділянок НОМЕР_5 та НОМЕР_3 відповідно до даних Технічної документації 2004 та Технічної документації 2011 становить 76 кв.м, величина перетину земельних ділянок НОМЕР_5 та НОМЕР_3 відповідно до даних обмінних файлів та поземельних книг становить 202 кв.м.

Крім того, накладення земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_3 також підтверджується даними Державного земельного кадастру.

Земельна ділянка ОСОБА_1 відповідно до правовстановлюючих документів на неї зміщена в бік земельної ділянки ОСОБА_3

Частинами першою, другою статті 106 ЗК України встановлено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.

Відповідно до статті 107 ЗК України, основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

Згідно статті 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Встановивши вказані обставини на підставі належної у справі доказів, як кожного окремо так і у їх сукупності, правильно застосувавши наведені вище норми матеріального права, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1, оскільки останнім не доведено, що будівництвом гаража та паркану відповідач порушила межі його земельної ділянки, не надав належних доказів щодо порушення його прав, як землекористувача, а його доводи спростовуються матеріалами справи.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 щодо необ'єктивності висновку судової будівельно-технічної експертизи з тих підстав, що зроблений за відсутності даних координат поворотних точок меж відповідних земельних ділянок в «Технічному звіті по складанню Державного акту на право приватної власності на землю ОСОБА_9 надану у власність для індивідуального житлового будівництва по АДРЕСА_1 1999 р.» є безпідставними, оскільки у висновку експерта є відповіді на всі питання, які були поставлені в ухвалі суду. При цьому, для повного проведення експертизи судовим експертом було надіслано до Охтирського міськрайонного суду Сумської області клопотання про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення судової будівельно-технічної експертизи, які були експерту надані. Сторони, зокрема і ОСОБА_1 не був позбавлений можливості подавати додаткові документи, які вони вважають за необхідне, для врахування їх при проведенні експертизи.

Аргументи касаційної скарги є аналогічними доводам апеляційної скарги, які належним чином перевірені в ході апеляційного розгляду справи та висновки щодо яких обґрунтовано викладено в мотивувальній частині постановленої апеляційним судом ухвали.

Доводи касаційної скарги відповідача цих висновків не спростовує та у переважній більшості зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції (стаття 400 ЦПК України).

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судового рішення виключно в межах які безпосередньо стосуються правильності застосування місцевим та апеляційним судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв'язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 5 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 21 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

І. М. Фаловська