АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/3693/17 22-ц/774/752/К/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2018 року м.Кривий Ріг

Справа № 182/3693/17

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Кислиця І.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 на заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2017 року, яке ухвалено суддею Багровою А.Г. о 15 годині 53 хвилини в місті Нікополі Дніпропетровської області, -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - приватний нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Романенко С.О., про визнання договору дарування недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію права власності, поновлення запису про державну реєстрацію прав власності за попереднім власником.

Позовна заява мотивована тим, що 01 грудня 2011 року між нею та її братом ОСОБА_5 було укладено договір позики за умовами якого вона надала ОСОБА_5 у борг грошові кошти у сумі 89 000,00 грн., про що було складено розписку, із зазначенням про те, що позичальник зобов'язується повернути суму позики та суму упущеної вигоди у розмірі 52 000,00 грн. у строк до 01.01.2013 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 боржник ОСОБА_5 помер та, у зв'язку з невиконанням ним своїх боргових зобов'язань, позивач звернулася до суду із позовом про стягнення боргу до спадкоємця боржника - ОСОБА_2, яка успадкувала наступне майно: 1/3 частину квартири АДРЕСА_1; 3/85 частин нежитлової будівлі АДРЕСА_2 та автомобіль марки «Гранд Вітара», 2007 року випуску.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2015 року було заборонено відчуження майна, що належало померлому ОСОБА_5 до вирішення спору по суті.

14 серпня 2015 року ОСОБА_2 отримала копію позовної заяви з додатками та була обізнана про накладення заборони відчуження на спадкове майно.

Крім того, 15 червня 2015 року позивач повідомила приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Романенка С.О. про існування спору щодо спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_5

16 серпня 2016 року ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_5 та, цього ж дня, відчужила спадкове майно у вигляді 1/3 частини квартири АДРЕСА_1, шляхом укладення договору дарування зі своїм сином - ОСОБА_3, який було посвідчено приватним нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Романенком С.О.

Посилаючись на те, що на момент укладення договору дарування від 16 серпня 2016 року, як відповідач ОСОБА_2, так і приватний нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Романенко С.О., були обізнані про існування спору щодо стягнення боргів спадкодавця за рахунок спадкового майна, позивач вважає цей договір таким, що укладений з метою ухилення від відповідальності за боргами спадкодавця.

Просила суд визнати договір дарування від 16.08.2015 року, що укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 недійсним, скасувати рішення про державну реєстрацію права власності, поновити запис про державну реєстрацію прав власності за попереднім власником.

Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2017 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано недійсним договір дарування 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 від 16.08.2015 року, який укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Романенко С.О., зареєстрованого в реєстрі за № 509 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 320 грн.00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 320 грн.00 коп.

В іншому - відмовлено.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2017 року заяву відповідача ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення (т. 2 а.с. 17-18).

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими. Зокрема, відповідач ОСОБА_3 зазначає, що суд не мав правових підстав для проведення заочного розгляду справи, оскільки у суду не було жодних підстав стверджувати про навмисну неявку відповідачів у судове засідання, які призначалися по справі. При цьому, вказує на те, що в провадженні суду перебуває три справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і слухання цих справ було призначено на 07 та 09 листопада 2017 року на однаковий час, у зв'язку з чим відповідачі переплутали дату та час слухання даної справи, а у попередні судові засідання відповідачі не з'являлися з об'єктивних причин, а саме: про призначення справи до розгляду на 07.09.2017 року відповідачів не було повідомлено належним чином, а про призначення судового засідання на 10.10.2017 року їх було повідомлено шляхом направлення СМС-повідомлення за один день до судового засідання та за відсутності з їх боку письмової заяви про отримання судових повідомлень шляхом направлення СМС.

На думку відповідача ОСОБА_3, звернення позивача ОСОБА_1 до нотаріуса із заявою про існування боргу спадкодавця відбулося із порушенням вимог ст. ст. 1281-1282 ЦК України, а тому не може слугувати доказом по справі.

На момент укладення оспорюваного договору дарування був відсутній арешт на спадкове майно, оскільки ухвала суду від 11.08.2015 року була надана до виконавчої служби на виконання особисто ОСОБА_1 17.08.2015 року, тобто після укладення цього договору.

Також, відповідач зазначає, що сам по собі факт вручення відповідачу ОСОБА_2 копії позовної заяви про стягнення боргу, не свідчить про те, що остання уклала договір дарування з метою уникнути виконання майбутнього рішення суду.

Крім того, відповідач не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що виконання договору дарування не відбулося та зазначає, що мати подарувала йому 2/3 частин квартири АДРЕСА_1 ще у вересні 2014 року та батьки продовжували проживати у цій квартирі, тобто більша частина квартири з 2014 року належить ОСОБА_3, а тому, після дарування 1/3 частини цієї квартири, його мати ОСОБА_2 не мала підстав для зміни місця проживання. При цьому, звертає увагу суду на ту обставину, що ОСОБА_2 з вересня 2017 року не проживає у спірній квартирі, про що було належним чином повідомлено суд першої інстанції.

Також, відповідачем надано доповнення до апеляційної скарги, а саме: докази оплати ОСОБА_2 послуг приватного нотаріуса від 13.08.2018 року, що, на його думку, свідчить про попередньо підготовку останньої до укладення договору дарування.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивач ОСОБА_1 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні, позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_7, які, кожен окремо, заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року за № 2147-VІІІ, яким викладено в нових редакціях тексти, зокрема, Цивільного процесуального кодексу України та Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 9 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчиненні окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Враховуючи те, що оскаржуване рішення суду ухвалене судом під час дії Цивільного процесуального кодексу України в редакції від 18.03.2004 року, законність та обгрунтованість оскаржуваного рішення перевіряється відповідно до положень такого кодексу.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач ОСОБА_1 є рідною сестрою ОСОБА_8, відповідач ОСОБА_9 - його дружина, а відповідач ОСОБА_3 - син.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 є його дружина та син - відповідачі по справі.

15 червня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу Романенко С.О. із заявою про сплату спадкоємцями заборгованості померлого за договором позики у розмірі 141 000,00 грн. та просила нотаріуса не оформлювати Свідоцтва про право на спадщину за законом до сплати спадкоємцями суми боргу (т.1 а.с. 7, 148).

Також, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу зі спадкоємців. Позовна заява з додатками та копія ухвали суду про відкриття провадження у даній справі отримані особисто відповідачем ОСОБА_2 14 серпня 2015 року (т. 1 а.с. 8-9, 147).

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2015 року забезпечено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу та накладено арешт на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 та на 3/85 частини нежитлової будівлі АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 8, 68-69).

16 серпня 2015 року ОСОБА_2 отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом, видане приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Романенком С.О. та зареєстроване у реєстрі за №504, згідно якого вона отримана у спадок після смерті чоловіка - ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, 1/3 частку в праві власності на квартиру АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 44).

16 серпня 2015 року ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_5 1/3 частку в праві власності на квартиру АДРЕСА_1, яка належить їй на праві власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 16 серпня 2015 року, про що між сторонами укладено Договір дарування частки в праві власності на квартиру, посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Романенком С.О. та зареєстроване у реєстрі за №509 (т. 1 а.с. 34 -40)

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вірно встановивши обставини справи, виходив з того, що на момент укладення спірного договору ОСОБА_1 була обізнана про судові процеси щодо розгляду позову кредитора спадкодавця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення з них суми боргу, як з спадкоємців першої черги померлого ОСОБА_5, а отже могла передбачати негативні наслідки для себе у випадку виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на спадкове майно. При цьому, судом було враховано те, що спірний договір дарування нерухомого майна уклали сторони, які є близькими родичами, даний договір не був спрямований на настання реальних правових наслідків, обумовлених спірним правочинам, та дії сторін свідчать про фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховати це майно від можливої реалізації в майбутньому.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

За вимогами статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Частиною 1 статті 717 ЦК України передбачено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Частиною 2 статті 719 ЦК України обумовлено, що договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до змісту ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов'язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п'ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2, відчужуючи належну їй на праві власності частину квартири АДРЕСА_1 своєму сину ОСОБА_3, була цілком обізнана щодо наявності судового спору про стягнення з неї та її сина ОСОБА_3 заборгованості за договором позики, як спадкоємців померлого боржника ОСОБА_5, отже, могла передбачити негативні наслідки для себе у випадку виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на це нерухоме майно.

Крім того, колегія суддів наголошує на тому, що будучи обізнаною про наявність судового спору щодо стягнення боргу, ОСОБА_2 16 серпня 2015 року отримала Свідоцтво про право власності на спадщину за законом на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 та цього ж дня відчужила це майно своєму сину за договором дарування, що підтверджує доводи позивача ОСОБА_1 про намір спадкоємців померлого боржника уникнути можливої реалізації спадкового майна в майбутньому.

Зважаючи на те, що ОСОБА_2, після укладення оспорюваного договору, продовжила проживати у квартирі АДРЕСА_1 до вересня 2017 року, про що зазначає відповідач ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає встановленим той факт, що реальне виконання Договору дарування частки в праві власності на квартиру від 16 серпня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Романенком С.О. та зареєстроване у реєстрі за №509, в момент його укладення не відбулося.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 заздалегідь, а саме 13.08.2018 року, оплатила послуги приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу Романенка С.О. щодо укладення оспорюваного договору колегією суддів не приймаються до уваги, як такі що свідчать про довільне, на власний розсуд та на власну користь, тлумачення доказів по справі. Так, з листа приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу Романенка С.О. від 17 січня 2017 року вих. №5/01-6 та доданих до нього копій квитанцій вбачається, що ОСОБА_2 13 серпня 2015 року сплачено приватному нотаріусу за роботу з Державними реєстрами (т. 2 а.с. 87-89), а робота нотаріуса була оплачена в день вчинення нотаріальної дії. При цьому, колегія суддів акцентує увагу на тому, що 16 серпня 2015 року приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Романенком С.О. було вчинено дві нотаріальні дії щодо ОСОБА_2 - видача Свідоцтва про право на спадщину за законом та посвідчення Договору дарування, а надані копії квитанцій не містять відомостей про те, що робота з Державним реєстром велася виключно з метою укладення договору дарування.

Крім того, оплата послуг нотаріуса 13 серпня 2015 року не має правового значення при вирішення даного спору, оскільки, як вірно встановлено судом першої інстанції та не спростовано у суді апеляційної інстанції, ОСОБА_2 ще 14 серпня 2015 року, тобто за два дні до укладення оспорюваного правочину, була обізнана про наявність судового спору про стягнення з неї боргів спадкодавця, однак, не зважаючи на це, прийнявши спадщину, невідкладно відчужила її за безоплатним договором своєму близькому родичу.

Отже, оспорюваний договір укладено з метою ухилення виконання зобов'язань за рахунок майбутньої реалізації спірного нерухомого спадкового майна, та без мети настання реальних правових наслідків, оскільки ОСОБА_2 здійснила безоплатне відчуження спадкового майна, шляхом його дарування близькому родичеві, та укладаючи фіктивний договір, з метою переходу права власності на іншу особу, ОСОБА_2 продовжила володіти та користуватися ним, чим приховала майно від реалізації в майбутньому.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права колегія суддів відхиляє, оскільки наявність в провадженні суду трьох різних справ за участю відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та їх власна помилка щодо дати та часу розгляду цих судових справ не свідчить про порушення судом норм процесуального права.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3- залишити без задоволення.

Заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2017 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 червня 2018 року.

Головуючий:

Судді: