Справа № 734/255/18 Провадження № 22-ц/795/702/2018 Головуючий у I інстанції Соловей В. В. Доповідач - Лакіза Г.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді Лакізи Г.П.,

суддів: Онищенко О.І., Харечко Л.К.,

секретар: Поклад Д.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідачів ОСОБА_3 і ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Козелецького районного суду Чернігівської області в складі судді Соловей В.В. від 03 квітня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

В січні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 і ОСОБА_4, в якому просила усунути їх від права на спадкування за законом після смерті їхнього батька ОСОБА_6, який помер 17 жовтня 2013 року.

Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 03 квітня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її вимоги в повному обсязі, посилаючись на те. що оскаржуване рішення ухвалене судом з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин, які мають значення для справи.

ОСОБА_1 вважає, що суд не взяв до уваги, що останні роки свого життя ОСОБА_6 хворів, потребував стороннього догляду, а з літа 2013 року був у безпорадному стані, прикутий до ліжка. Відповідачі ж під час хвороби ОСОБА_6 його не провідували, грошей на життєві потреби та придбання ліків не давали, жодної допомоги не надавали, хоча мали змогу це робити, оскільки на той час працювали і отримували заробітну плату. За таких обставин вважає, що у суду були всі підстави застосувати положення ч.5 ст. 1224 ЦК України і усунути від права на спадкування відповідачів, оскільки за життя спадкодавця, який через похилий він і тяжку хворобу був у безпорадному стані, вони ухилялися від надання йому допомоги.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників судового розгляду., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змі.

Відповідно до приписів ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

По справі встановлено, що ОСОБА_6 - чоловік позивачки ОСОБА_1 (копія свідоцтва про шлюб - а.с.8) та батько відповідачів ОСОБА_3 і ОСОБА_4 (копії свідоцтв про народження - а.с.32, 53), помер 17 жовтня 2013 року (копієя свідоцтва про смерть ОСОБА_7 I-ЕЛ №215549 - а.с.7).

З 20 жовтня 2005 року і по день смерті ОСОБА_6 перебував у шлюбі та спільно проживав з ОСОБА_1.

Після померлого ОСОБА_6 залишилося спадкове майно.

07 березня 2014 року з заявами про прийняття спадщини за законом після померлого ОСОБА_6 до нотаріальної контори звернулися ОСОБА_3 (а.с.45) і ОСОБА_4 (а.с.59) як спадкоємці за законом першої черги.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку, що відсутні підстави для усунення відповідачів від права на спадкування, оскільки під час розгляду справи не встановлено, що ОСОБА_6 перебував у безпорадному стані, а відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_4, - його сини, як спадкоємці, ухилялися від надання допомоги. Суд послався на покази свідків ОСОБА_8 і ОСОБА_9, які допитувалися судом, і які не підтвердили того, що ОСОБА_6 перебував у безпорадному стані, а відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ухилялися від надання йому допомоги.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту статті 1224 Цивільного кодексу України та відповідно до роз'яснень, викладених у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", правило ч. 5 ст. 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення має бути пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла таких дій. Таким чином, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Крім цього, має бути зясовано питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Особа не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне. Для доведення наявності вищевказаних обставин та фактів позивач має надати суду належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідачів, останні мали можливість її надати, проте ухилялись від обов'язку щодо її надання.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначала, що ОСОБА_6 останні роки свого життя хворів, потребував стороннього догляду, а з літа 2013 року був у безпорадному стані, прикутий до ліжка. Відповідачі ж під час хвороби ОСОБА_6 його не провідували, грошей на життєві потреби та придбання ліків не давали, жодної допомоги не надавали, хоча мали змогу це робити, оскільки на той час працювали і отримували заробітну плату. Також ОСОБА_1 вказувала, що за життя ОСОБА_6 вона доглядала за ним, оскільки коштів від його пенсії по інвалідності 3-ї групи не вистачало на його лікування, купувала ліки, оплачувала лікування та необхідні обстеження, готувала йому їжу, прала білизну та одяг, водила на прогулянки та ін., а після його смерті придбала за власні кошти всі необхідні речі для поховання, а в 2015 році придбала та встановила на його могилі надгробний пам'ятник. .

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт перебування ОСОБА_6 в безпорадному стані, оскільки наявність хвороб на час смерті, їх тривалий характер, давність набуття не свідчать про безпорадний стан за життя чи на час смерті. Надана позивачем медична документація на дає підстав для висновку про перебування спадкодавця в безпорадному стані.

ОСОБА_1 також не надано доказів того, що спадкодавець потребував допомоги від спадкоємців (відповідачів) за умови отримання її від інших осіб, зокрема від неї як дружини (така допомога є обов'язком згідно статей 75, 90 Сімейного кодексу України).

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що спадкоємці мали матеріальну та фізичну змогу надавати допомогу спадкодавцеві, спростовуються наявними матеріалами справи.

Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_4 є інвалідом з дитинства 2-ї групи безстроково по психічному розладу і потребує постійного стороннього догляду (а.с.55-56). Отже, ОСОБА_4 не може бути визнаний таким, що ухилявся від надання допомоги батьку, оскільки він отримує невелику пенсію і за станом здоров'я у нього відсутня можливість надавати таку допомогу, навпаки, він сам її потребує.

Відповідач ОСОБА_3 не працює з 2010 року (копія трудової книжки на а.с.43), після смерті в 2000 році своєї матері (копія свідоцтва про смерть на а.с.37) утримує та доглядає за братом, оскільки той потребує постійного стороннього догляду. Дружина ОСОБА_3А - ОСОБА_10 перебуває на обліку в Чернігівському обласному онкодиспансері після перенесеної в 2005 році операції з приводу онкозахворювання, їй встановлено інвалідність 3-ї групи (а.с.39-42).

Отже, позивачем не доведено перебування спадкодавця в безпорадному стані, ухилення відповідачів від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, потреба спадкодавця в допомозі саме цих осіб, тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильний висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374 п.1 ч.1, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 03 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 11 червня 2018 року.

Головуючий:Судді: