АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2018 року

Справа 756/7974/14-ц

провадження № 22-ц/796/3211/2018

Апеляційний суд м. Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

Головуючого судді - Музичко С.Г.,

Суддів - Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

при секретарі - Юрчуку С.В.,

особи, які беруть участь у справі:

стягувач - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»

заявник - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 04 грудня 2017 року (суддя Тітов М.Ю.) в справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якій просила зупинити виконавче провадження №53647680 від 24.03.2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості у розмірі 3 655 981,84 грн., визнати виконавчий, виданий Оболонським районним судом м.Києва №2/756/182/15 від 15.03.2017 року таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 04 грудня 2017 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В поданій апеляційній скарзі представник заявника просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що строк для пред'явлення до виконання виконавчого листа, виданого Оболонським районним судом м.Києва 15.03.2017 року закінчився 25 листопада 2016 року, проте заяву про його отримання було подано у березні 2017 року. Таким чином, позивачем було пропущено строки для пред'явлення виконавчого листа до виконання, із заявою про поновлення такого строку до суду товариство не зверталося.

Також зазначає, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали неправомірно застосовано Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року, який набрав чинності після ухвалення рішення суду.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України від 02 червня 2016 року №1402- VІІІ &qupa;Про судоустрій і статус суддів&qung; у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць) , та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника заявника, яка підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити, пояснення представника стягувача, яка проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 26.08.2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25.11.2015 року задоволено позов ПАТ «Укрсоцбанк». Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 3 655 981,84 грн.

На підставі вказаного рішення суду від 15.03.2017 року Оболонським районним судом м. Києва видано виконавчий лист №2/756/182/15 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» боргу у сумі 3 655 981,84 грн., який пред'явлено до примусового виконання до Оболонського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у м. Києві.

Постановою державного виконавця Оболонського районного ВДВС ГТУЮ у м. Києві Чорного В.В. від 24.03.2017 відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного виконавчого листа.

Частиною 2 ст. 369 ЦПК України, редакція якої діяла на момент постановлення оскаржуваної ухвали, передбачено, що суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом. Підстави для цього зазначені у ч. 4 ст. 369 ЦПК України, редакція якої діяла на момент постановлення оскаржуваної ухвали, відповідно до якої суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо : його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Якщо стягнення за таким виконавчим листом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід'ємною частиною «права на суд», на ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов'язання адміністративних органів виконувати рішення (пункт 41 рішення від 19 березня 1997 року в справі «Горнсбі проти Греції»).

Європейський суд з прав людини вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов'язкове судове рішення залишалось невиконаним стосовно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід'ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 63 рішення від 28 липня 1999 року в справі «Іммобільяре Саффі проти Італії»).

У пункті 28 рішення Європейського суду з прав людини від 11 грудня 2008 року в справі «Антонюк проти України» зазначено, що відповідальність держави за виконання судових рішень щодо приватних осіб зводиться до участі державних органів у виконавчому провадженні.

Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

За статтею 14 ЦПК України, редакція якої діяла на момент постановлення оскаржуваної ухвали, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Посилання в апеляційній скарзі на пропуск строку для пред'явлення виконавчого документу до виконання не є підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у відповідності до ч.4 ст. 369 ЦПК України.

Згідно зі ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення порушено їхні права чи свободи.

Разом з тим, матеріали справи не містять відомостей про те, що відповідач при незгоді з винесенням державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження зверталася в установленому законом порядку зі скаргою на дії державного виконавця при відкритті виконавчого провадження 24.03.2017 року.

Неправильне посилання суду першої інстанції на норми права, а саме Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року, який набрав чинності після ухвалення рішення суду, щодо визначення строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання не призвело до неправильного вирішення справи.

Як встановлено судом, та не заперечувалося сторонами, у виконавчому листі зазначено, що строк пред'явлення його до виконання три роки.

Відповідно до п. 5 розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення ЗУ «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 року, виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред'являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Разом з тим, зазначений Закон набрав чинності 05.10.2016 року, а виконавчий лист виданий 15.03.2017 року, тобто після набрання чинності цим Законом.

Положеннями ч.1 ст.22 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21 квітня 1999 року, виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки: посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не

передбачено законом.

Таким чином, строк пред'явлення до виконання протягом року встановлено імперативною нормою.

При цьому, відповідач не зверталася до суду із заявою про виправлення помилки у виконавчому листі, допущеної при його оформленні в порядку ч.1 ст.432 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції видано виконавчий лист поза межами строку для пред'явлення його до виконання, є безпідставними, оскільки положення ч.1 ст. 369 ЦПК України, редакція якої діяла на момент видачі виконавчого листа не містить такої заборони.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про відмову у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухали суду та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 04 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді