Справа № 639/7320/17
Провадження № 2/639/536/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2018 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Труханович В.В.,

за участю секретаря Кричевської В.М.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 639/7320/17 за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні шляхом виселення та визнання договору оренди недійсним, суд

ВСТАНОВИВ:

08 грудня 2017 року ОСОБА_3 звернулась до Жовтневого районного суду м. Харкова із позовною заявою до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якій просила суд зобовязати ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, не чинити перешкоди ОСОБА_3 у здійсненні права власності та права користування належним майном, а саме 24/100 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель в м. Харків, пров. Карпівський, будинок 9-А; усунути перешкоди у користуванні власністю ОСОБА_3 шляхом виселення ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, з будинку № 9-А по пров. Карпівському у м. Харкові; визнати ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, такими, що втратили право користування житловим приміщенням - 24/100 частинами житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель в м. Харків, пров. Карпівський, будинок 9-А; судові витрати покласти на відповідачів.

В обґрунтування позовної заяви посилається на те, що 14.11.2016 року, нею ОСОБА_3 через систему електронних торгів ДП «СЕТАМ» було придбано 24/100 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель загальною площею 360, 8 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Харків, пров. Карпівський, будинок 9-А (житловий будинок літ. «А-1» з цегли, житловою площею 224,0 кв.м. та надвірні будівлі: 5 сараїв літ. «Б, Г, И, К, О», 2 гаражи літ. «В, Р», гараж, см. яма «Н», вбиральня літ. «М», льох літ. «Л», огорожа № 1,3,5, колодязь № 4, замощення І, II) за 200 000,00 грн. Грошові кошти за придбане майно у встановлені строки було перераховано на рахунок Жовтневого відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області.

21.11.2016 року старшим державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_8 було складено акт про проведені електронні торги ЗВП № 52714386, відповідно до якого до ДП «СЕТАМ» було передано на реалізацію арештоване майно боржника, а саме: 24/100 частини житлового будинку літ. «А-1» з відповідною частиною надвірних будівель загальною площею 360,8 кв.м. (загальна житлова площа 224,0 кв.м.), що знаходиться за адресою: м. Харків, пров. Карпівський, будинок 9-А, що належить ОСОБА_4 на праві власності відповідно до договору довічного утримання від 26.12.2002р., посвідченим державним нотаріусом Пятої Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_9, та зареєстрований в реєстрі за № 4-1514.

На підставі акту про проведені електронні торги від 21.11.2016 року, ЗВП № 52714386, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_10, 27.01.2017 року було видано свідоцтво про право власності на вищезазначене майно, яке зареєстроване в реєстрі за № 92. Також здійснено держану реєстрацію права власності від 27.01.2017 року, номер запису про право власності 18741800.

З моменту реєстрації у позивача, виникло право власності на придбане майно, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 79035260 від 27.01.2017 року.

Після отримання свідоцтва та державної реєстрації права власності, позивач звернулася до відповідачів з проханням звільнити вищезазначену частину будинку. Однак її прохання відповідачами було проігноровано, та останні продовжують проживати та розпоряджатися майном за власним бажанням. За позивачем нараховуються борги за електроенергію. На підставі підробних документів відповідачі здають квартиру іншим особам, отримують з цього прибуток. Позивач за захистом своїх прав зверталась також до органів внутрішніх справ, де за її заявою відкрито кримінальне провадження ЄРДР 0002254.

Вказані обставини і вимусили позивача звернутися до суду з вказаною позовною заявою.

15 січня 2018 рокувід відповідачів у справі надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого, вони просять суд відмовити у позові ОСОБА_3 у повному обсязі, посилаючись на наступне.

Так, ОСОБА_3 придбала 24/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель загальною площею 360, 8 кв. м. (загальна житлова площа 224, 0 кв. м.), що знаходиться за адресою: м. Харків, пров. Карпівський, 9-А через інтернет, без попереднього огляду вказаного будинку, не зясувавши обставин, які свідчать про наявність фактичної кількості мешканців (співвласників, користувачів, наймачів та ін.). Будь-якої домовленості між нею та іншими співвласниками будинку щодо встановлення порядку користування будинком позивачем досягнуто не було. Будь-яких доказів того, що позивач зверталась до відповідачів з проханням звільнити вищезазначений будинок нею також надано не було. Окрім того позивач не надала суду доказів того, що відповідач ОСОБА_4 втратила право власності на 24/100 частини житлового будинку. Доказів про складання чи вручення повідомлення про підозру відповідача, позивачем не було надано суду.

30 січня 2018 рокувід позивача по справі надійшла відповідь на відзив, згідно якої вона посилається на те, що згідно фотографій, які були розташовані на сайті електронних торгів, позивач знала яку саме квартиру у будинку вона купує, вона набула право власності на вказане майно, а тому усі посилання відповідачів на те, що майно було набуте нею неправомірно є безпідставними.

16 лютого 2018 року від представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_1 надійшла заява про збільшення позовних вимог.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 20 лютого 2018 року вказана заява була залишена без руху з наданням строку для усунення недоліків.

02 березня 2018 року, на виконання ухвали суду від 20 лютого 2018 року, від позивача ОСОБА_3 надійшла заява про уточнення позовних вимог, яка ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 березня 2018 року була повернута позивачу.

22 березня 2018 року від позивача по справі надійшла уточнена позовна заява до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, виселення та визнання договору оренди недійсним, відповідно до якої вона просила суд усунути перешкоди у користуванні власністю ОСОБА_3, шляхом виселення ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, з будинку №9-А по пров. Карпівському у м. Харкові; визнати договір оренди житлового приміщення на 24/100 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходяться за адресою: м. Харків, пров. Карпівський, будинок 9-А строком на пять років між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 від 06.05.2016 р. недійсним.

В обґрунтування уточненого позову позивач посилається на те, що окрім вказаних у позовній заяві від 08 грудня 2017 року дій відповідач, а саме ОСОБА_4 неправомірно уклала з ОСОБА_7 договір оренди на 24/100 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель. Оскільки право власності на вказану частину житлового будинку за ОСОБА_4 не зареєстровано, то вона і не мала права на укладання вказаного договору оренди, а тому він підлягає визнанню недійсним.

Вказана уточнена позовна заява була прийнята ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 11.04.2018 року, постановленою на місці, без видалення суду до нарадчої кімнати.

04 травня 2018 року від позивача по справі надійшло клопотання про зясування платника за електроенергію та клопотання про витребування інформації за справою, у задоволенні яких, ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 червня 2018 року, постановленою судом без видалення до нарадчої кімнати, було відмовлено, оскільки вказана інформація не має відношення до справи.

17 травня 2018 року від позивача по справі надійшло клопотання про виклик свідків, яке ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 червня 2018 року, постановленою судом без видалення до нарадчої кімнати, було залишено без розгляду, оскільки було подане з порушенням строків, встановлених ЦПК.

Клопотання позивача про долучення до матеріалів справи доказів від 15 травня 2018 року, 15 травня 2018 року, 16 травня 2018 року, 11 червня 2018 року, були задоволені ухвалою суду від 11 червня 2018 року, та надані позивачем документи були долучені до матеріалів справи.

Представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_1, який діє на підставі довіреності від 10.10.2017 року, в судовому засіданні заявлений уточнений позов підтримав в повному обсязі, просив суд його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності від 23.01.2017 року, в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на обставини викладені у відзиві.

Інші сторони в судове засідання не зявилися, про день час, та місце слухання справи повідомлялися. Клопотань про відкладення судового розгляду не надходило.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши надані сторонами та долучені до матеріалів справи докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Так в судовому засіданні було встановлено, що 14.11.2016 року, позивачем ОСОБА_3 через систему електронних торгів ДП «СЕТАМ» було придбано 24/100 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель загальною площею 360,8 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Харків, пров. Карпівський, будинок 9-А (житловий будинок літ. «А-1» з цегли, житловою площею 224,0 кв.м. та надвірні будівлі: 5 сараїв літ. «Б, Г, И, К, О», 2 гаражі літ. «В, Р», гараж, см. яма «Н», вбиральня літ. «М», льох літ. «Л», огорожа № 1,3,5, колодязь № 4, замощення І, II) за 200 000,00 грн. Грошові кошти за придбане майно у встановлені строки було перераховано на рахунок Жовтневого відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області.

Факт проведення електронних торгів підтверджується роздруківками з сайту електронних торгів «OpenMarket», де зазначено, що предметом продажу були 24/100 частин житлового будинку літ. А-1 (квартира № 3) за адресою: м. Харків, пров. Карпівський, 9-А, літ А-1, та де розміщені фотокартки даної квартири. На вказаному сайті також повідомлено, що ознайомитися з предметом продажу можливо у його зберігача ОСОБА_4 Представник позивача, в судовому засіданні, повідомив, що з квартирою позивач не ознайомлювалася, лише переглянула фотокартки на сайті. (т.1, а.с. 65-69)

21.11.2016 року старшим державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_8 було складено акт про проведені електронні торги ЗВП № 52714386, відповідно до якого до ДП «СЕТАМ» було передано на реалізацію арештоване майно боржника, а саме: 24/100 частини житлового будинку літ. «А-1» з відповідною частиною надвірних будівель загальною площею 360,8 кв.м. (загальна житлова площа 224,0 кв.м.), що знаходиться за адресою: м. Харків, пров. Карпівський, будинок 9-А, що належить ОСОБА_4 на праві власності відповідно до договору довічного утримання від 26.12.2002р., посвідченим державним нотаріусом Пятої Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_9, та зареєстровано в реєстрі за№ 4-1514. Згідно протоколу про проведені електронні торги від 14.11.2016 р. № 211774, торги (реєстраційний номер лота 178501) відбулись. Переможцем визнано ОСОБА_3, іпн НОМЕР_1, документ що посвідчує особу: ЕК № 429725. Адреса: АДРЕСА_1, яка визнана переможців торгів за найвищою ціновою пропозицією. (т.1, а.с. 7-8)

На підставі акту про проведення електронних торгів від 21.11.2016 ЗВП № 52714386, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_10, 27.01.2017 року було видано Свідоцтво про право власності на вищезазначене майно, яке зареєстроване в реєстрі за № 92. Факт реєстрації прав ОСОБА_3 на 24/100 частини житлового будинку 9-А по пров. Карпівському у м. Харкові також підтверджується Витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. (т.1, а.с. 9, 10)

Відповідно до пункту 8.1 Порядку реалізації арештованого майна, Затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року № 2831/5, після закінчення електронних торгів (закінчення строку аукціону з урахуванням його можливого продовження) на Веб-сайті відображаються відомості про завершення електронних торгів. Не пізніше наступного робочого дня Система автоматично формує та розміщує на Веб-сайті протокол електронних торгів за лотом.

Пунктом 10.4 вказаного Порядку визначено, що після повного розрахунку переможця за придбане майно (у тому числі сплати винагороди Організатору) на підставі протоколу про проведення електронних торгів та платіжного документа, що підтверджує сплату додаткової винагороди Організатору (у випадку, якщо майно реалізувалося за ціною, вищою стартової), виконавець протягом пяти робочих днів складає акт про проведені електронні торги. Державний виконавець додатково затверджує акт про проведені електронні торги у начальника відділу, якому він безпосередньо підпорядкований.

Начальник відповідного відділу державної виконавчої служби має затвердити акт про проведені електронні торги не пізніше наступного робочого дня після його подання виконавцем.

Згідно п. 10.8 акт про проведені електронні торги є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, у випадках, передбачених законодавством.

У випадку придбання нерухомого майна документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, є свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, яке видається нотаріусом на підставі акта про проведені електронні торги.

Отже, в судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_3 набула право власності на 24/100 частини житлового будинку 9-А по пров. Карпівському у м. Харкові.

Відповідно до частини 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною першою статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до частин 1, 2 статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Представник позивача зазначив, що відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 проживають у належних позивачу на праві власності 24/100 частин житлового будинку 9-А по пров. Карпівському у м. Харкові, відмовляються звільнити приміщення, чим порушують права позивача як власника.

До матеріалів справи були долучені фотокартки на яких, як зазначає представник позивача видно, яка саме квартира, у якій живуть відповідачі, належить позивачу на праві власності та що відповідачі чинять перешкоди у користуванні її майном. (т.2, а.с. 29, 30, 31, 32, 35, 36, 37, 38, 39, 40, 41, 42, 43, 44, 45, 48, 49, 50, 51, 52, 53, 54, 55, 56, 57-58, 59, 60, 61, 62)

Однак, суд не вважає вказані докази належними та допустимими, оскільки з них не вбачається, що саме відповідачі чинять перешкоди у користуванні майном та не було встановлено, які саме 24/100 частин належать позивачу, та що відповідачі проживаються саме у належних позивачу 24/100 частинах житлового будинку 9-А по пров. Карпівському у м. Харкові.

Представник позивача зазначає, що відповідачі користуються комунальними послугами, нараховується борг, що підтверджується копіями квитанцій. Однак вказані квитанції виписані на імя ОСОБА_11, а не позивача, тому суд не приймає їх до уваги як належний та допустимий доказ по справі. (т.1, а.с. 90-92)

З приводу порушення прав позивача, як власника 24/100 частин житлового будинку 9-А по пров. Карпівському у м. Харкові ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_1 неодноразово звертались до Новобаварського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області з заявами від 01.10.2017 року, 01.10.2017 року, 09.10.2017 року, 13.10.2017 року. Однак жодних доказів того, що відомості за вказаними заявами були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань позивачем надано не було, не було надано доказів того, що ведеться досудове слідство. (т.1, а.с. 18-21, 208, 209, 210, 211-212, 213, 214)

Згідно зі статтею 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частини 3 статті 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. А тому сторони у справі мають рівні умови на здійснення своїх прав на спірне майно.

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 Цивільного кодексу України).

За змістом статті 383 ЦК України, статей 150, 156 ЖК УРСР власник житла має право використовувати свою власність для свого проживання та проживання членів своєї родини.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Відповідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право власника квартири та членів його сім'ї користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності.

Із припиненням права власності особи втрачається й право власника та членів його сім'ї користування жилим приміщенням.

Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом, то власник житла має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, згідно з положеннями ст. 391 ЦК України.

Вказана норма передбачає усунення порушень права власності будь-яким способом, у тому числі, й шляхом виселення.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є ст. 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР, звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Однак, всупереч вказаним вимогам закону, позивачем не було доведено факту порушення її прав як власника 24/100 частин житлового будинку 9-А по пров. Карпівському у м. Харкові саме відповідачами, оскільки вона набула право власності на 24/100 частин житлового будинку, тобто має їх на праві спільної часткової власності, і разом з іншими співвласниками зобовязана визначити порядок користування ними. Позивачем не було надано жодних належних та допустимих доказів того, що вказана частка була виділена в натурі та що відповідачі займають саме належне їй на праві власності житлове приміщення та чинять перешкоди у користуванні ним. Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволені позовних вимог ОСОБА_3 щодо усунення перешкод у користуванні її власністю шляхом виселення ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, з будинку №9-А по пров. Карпівському у м. Харкові слід відмовити.

Окрім того, позивач просила суд визнати договір оренди житлового приміщення на 24/100 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходяться за адресою: м. Харків, пров. Карпівський, будинок 9-А строком на пять років між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 від 06.05.2016 р. недійсним.

06 травня 2016 року між ОСОБА_4 з однієї сторони та ОСОБА_7, з іншої сторони, було укладено договір оренди житлового приміщення.

Відповідно до п. 1.1. вказаного договору, в порядку та на умовах, визначених даним договором, орендодавець зобовязується передати орендатору у тимчасове користування 24/100 житлового будинку, розташованого за адресою: м. Харків, пров. Карпівський, буд. 9-а, який належить їй на підставі договору довічного утримання від 26.12.2002 року, а орендатор зобовязується прийняти у тимчасове користування житлове приміщення.

Згідно п. 4.1. Договору, строк Договору оренди житлового приміщення складає 5 років з моменту прийняття житлового приміщення орендатором за Актом приймання передачі. (т. 1, а.с. 94-95)

Того ж дня ОСОБА_4 та ОСОБА_7 був підписаний Акт приймання-передачі житла та майна в оренду, згідно договору оренди від 06.05.2016 року. (т. 1, а.с. 221)

Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Правочин правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія субєкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обовязків. Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту. Презумпція правомірності правочину закріплена у ст. 204 ЦК та може бути спростована насамперед нормою закону, яка містить відповідну заборону.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязання є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно ч.1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобовязується передати наймачеві майно у користування за плату за певний строк.

Згідно ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 2 ст. 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 215, ст.216 ЦК України правочин може бути визнаний судом недійсним у разі заперечення його дійсності однією зі сторін або іншою зацікавленою особою на підставах, встановлених законом. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Оскільки Договір оренди укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 було укладено 06 травня 2016 року, тобто тоді коли ОСОБА_4 була власником 24/100 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходяться за адресою: м. Харків, пров. Карпівський, будинок 9-А, сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору, договір відповідає вимогам встановлених ст. 203 ЦК України, то суд не знаходить підстав для визнання його недійсним.

Отже, суд приходить до висновку, що позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні шляхом виселення та визнання договору оренди недійсним є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Оскільки у задоволені позову ОСОБА_3 було відмовлено в повному обсязі, то у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати залишаються за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 76-81, 89, 141, 265 ЦПК України, ст. 41 Конституції України, ст. ст. 16, 202, 203, 204, 215, 216, 316, 319, 321, 346, 356, 358, 383, 391, 509, 628, 759 ЦК України, ст. ст. 109, 150, 156 ЖК Української УРСР, Порядком реалізації арештованого майна, Затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року № 2831/5, суд -

ВИРІШИВ :

У задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні шляхом виселення та визнання договору оренди недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідач: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_2, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4.

Відповідач: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, ІПН НОМЕР_3, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4.

Відповідач: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6, ІПН НОМЕР_4, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4.

Відповідач: ОСОБА_7, НОМЕР_5, виданий 08.09.2009 року Ленінським РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7, б. 9-А

Повний текст рішення складено 14.06.2018 року.

Суддя В.В. Труханович