Постанова

іменем України

15 березня 2018 року

м. Київ

справа № 565/1778/13-ц

провадження № 61-3200св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,

відповідачі - ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 20 лютого 2014 року, ухвалене у складі головуючого судді Малкова В. В., та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 21 червня 2016 року, постановлену колегією у складі суддів: Шеремет А. М., Демянчука С. В, БоймиструкС. В.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулося з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 у рахунок погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит № 43 від 4 березня 2008 року в розмірі 78 232 грн 79 коп. шляхом проведення прилюдних торгів.

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 4 березня 2008 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та ОСОБА_4 укладено договір про іпотечний кредит № 43, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 95 000 грн на ремонт квартири зі сплатою 15 процентів річних з кінцевим терміном повернення кредиту на пізніше 4 березня 2013 року.

Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 4 березня 2008 року між банком та ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_7 укладено іпотечний договір, відповідно до якого іпотекодавці передали в іпотеку банку належну їм на праві власності квартиру АДРЕСА_1.

17 грудня 2012 року між банком та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір відступлення прав вимоги та договір про передачу прав за договорами забезпечення, відповідно до яких до товариства перейшло право вимоги за вказаними кредитним та іпотечним договорами.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором станом на 1 жовтня 2013 року прострочена заборгованість за договором становить 78 232 грн 79 коп. та включає в себе заборгованість за кредитом у розмірі 60 622 грн 51 коп., заборгованість за процентами у розмірі 12 735 грн 17 коп., пеню у розмірі 4 875 грн 11 коп.

На підставі викладеного позивач просив у рахунок погашення вказаної заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів згідно із Законом України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна.

У зв'язку зі смертю ОСОБА_7 у 2011 році, відсутністю у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини спадкової справи та відомостей про її спадкоємців ухвалою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 18 грудня 2013 року виділено у самостійне провадження позовні вимоги ТОВ &q?мо;Кредитні ініціативи&q? у; до ОСОБА_7 про звернення стягнення на майно - належну їй 1/3 частку квартири, що на праві спільної часткової власності належить іпотекодавцям (цивільна справа № 565/2000/13-ц).

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 20 лютого 2014 року позов задоволено.

У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у розмірі 78 232 грн 79 коп. за кредитним договором №43 від 4 березня 2008 року, що підлягає сплаті ТОВ &q? р;Кредитні ініціативи&q?ва; із вартості предмета іпотеки - 2/3 часток у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1, що належать ОСОБА_4 та ОСОБА_5, звернуто стягнення на 2/3 частки у праві спільної часткової власності на вказану квартиру (квартира складається з трьох жилих кімнат, загальна площа - 56,6 кв. м, житлова площа - 35, 7 кв.м), що належать цим особам у рівних частках - по 1/3 частки кожному.

Звернення стягнення вирішено здійснити шляхом проведення прилюдних торгів згідно зі статтею 62 Закону України &qura;Про виконавче провадження&qu32;. Початкову ціну 2/3 часток у праві спільної часткової власності на квартиру суд визначив у розмірі 90 000 грн.

Зобов'язано ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зберігати квартиру у належному стані до реалізації на прилюдних торгах та/або їх виселення з квартири.

Стягнено із ОСОБА_4 та ОСОБА_5 солідарно на користь ТОВ &qugi;Кредитні ініціативи&quom; витрати зі сплати судового збору в розмірі 782 грн 33 коп.

Суд мотивував свої рішення тим, що у зв'язку з невиконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором позивач відповідно до умов іпотечного договору та на підставі статей 33, 41, 43 Закону України «Про іпотеку» має право звернути стягнення на частину предмета іпотеки, належну іпотекодавцям ОСОБА_4 та ОСОБА_5, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження із визначенням початкової ціни продажу предмета іпотеки, виходячи з вартості квартири, визначеної за домовленістю сторін в іпотечному договорі.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 21 червня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін. Апеляційний суд зазначив, що рішення суду першої інстанції постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернувся з касаційною скаргою, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідно до частини першої та частини третьої статті 5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки може бути нерухоме майно, зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності; частина об'єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості. Згідно з частиною першою статті 33 Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Заявник зазначає, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло передана в іпотеку квартира належить іпотекодавцям на праві спільної часткової власності у рівних долях і зареєстрована як єдиний об'єкт права власності, що перешкоджає зверненню стягнення на 2/3 частки квартири.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 липня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту шостого розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за якими судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту четвертого пункту першого розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Судами встановлено, що 4 березня 2008 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_4 укладено договір про іпотечний кредит № 43, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 95 000 грн на ремонт квартири зі сплатою 15 процентів річних з кінцевим терміном повернення кредиту на пізніше 4 березня 2013 року. Погашення відповідної частини кредиту та нарахованих процентів позичальник повинен здійснювати щомісячно відповідно до графіку погашення кредиту, який є додатком до кредитного договору.

Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 4 березня 2008 року між банком та ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_7 укладено іпотечний договір, відповідно до якого іпотекодавці передали в іпотеку банку належну їм (по 1/3 частці кожному) на праві спільної часткової власності квартиру АДРЕСА_1

17 грудня 2012 року між банком та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір відступлення прав вимоги та договір про передачу прав за договорами забезпечення, відповідно до яких до товариства перейшло право вимоги за вказаними кредитним та іпотечним договорами.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором станом на 1 жовтня 2013 року заборгованість за договором становить 78 232 грн 79 коп. та включає в себе заборгованість за кредитом у розмірі 60 622 грн 51 коп., заборгованість за процентами у розмірі 12 735 грн 17 коп., пеню у розмірі 4 875 грн 11 коп., нараховану з 1 березня 2013 року по 1 жовтня 2013 року.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Згідно з частиною третьою статті 5 Закону частина об'єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом.

Відповідно до частини другої статті 6 Закону майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально засвідченою згодою усіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості.

Згідно з частиною першою статті 33 Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до частини третьої цієї статті звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з частиною п'ятою цієї статті якщо предметом іпотеки є два або більше об'єкти нерухомого майна, стягнення звертається в обсязі, необхідному для повного задоволення вимог іпотекодержателя. Якщо предметом іпотеки є об'єкти, які належать різним особам, та задоволення отримується за рахунок частини переданого в іпотеку майна, ті іпотекодавці, на майно яких було звернено стягнення, мають право на пропорційне відшкодування від іпотекодавців, на майно яких не зверталось стягнення, і набувають прав іпотекодержателя на частину майна, на яку не було звернено стягнення, для забезпечення такого відшкодування.

З аналізу положень вказаних статей Закону України «Про іпотеку» вбачається, що законодавцем визначено можливість передачі в іпотеку об'єкта нерухомого майна або його частини за умови виділення їх в натурі та реєстрації права власності на них як на окремий об'єкт нерухомості. Відповідно і звернення стягнення на частину переданого в іпотеку майна можливе за умови її виділення в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості.

Суд першої та апеляційної інстанцій вказані норми закону не застосував, що призвело до ухвалення незаконного рішення про звернення стягнення на частину переданого в іпотеку майна.

Посилання апеляційного суду на частину п'яту статті 33 Закону України «Про іпотеку» як на підставу для задоволення позову є необґрунтованим, оскільки вказана норма регулює порядок звернення стягнення на частину переданих в іпотеку об'єктів (окремих, виділених у натурі об'єктів права власності), які належать різним особам, а не на невиділену в натурі частку у праві спільної часткової власності.

Заочним рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 19 серпня 2014 року у справі № 565/2000/13-ц за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (як правонаступників померлої ОСОБА_7.) про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено у зверненні стягнення на 1/3 частку квартири, що належала ОСОБА_7, з посиланням на те, що рішенням цього ж суду від 20 лютого 2014 року у справі № 565/1778/13-ц вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» вже задоволені шляхом звернення стягнення на 2/3 часток квартири, належних відповідачам на праві власності, вартість яких становить 90 000 грн, тоді як сума заборгованості за кредитним договором становить 78 232,79 грн.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 19 листопада 2014 року рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 19 серпня 2014 року скасовано. Позов задоволено частково. Звернуто стягнення на 1/3 частку квартири, що належить спадкоємцю ОСОБА_7 - ОСОБА_5 відповідно до виданого 15 липня 2014 року свідоцтва про право на спадщину за законом шляхом проведення прилюдних торгів. У задоволені позовних вимог до ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 серпня 2016 року рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Суд мотивував своє рішення тим, що звернення стягнення на ідеальну частку у нерухомому майні Законом України «Про іпотеку» не передбачено, а матеріали справи не містять доказів того, що 1/3 частка квартири виділена в натурі і є окремим об'єктом нерухомого майна; суди не визначили ціну предмета іпотеки та не застосували Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Ухвалою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 9 грудня 2016 року провадження у справі № 565/2000/13-ц зупинено до ухвалення рішення за наслідками касаційного провадження у справі № 565/1778/13-ц за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки

З урахуванням встановлених обставин касаційний суд задовольняє касаційну скаргу частково, скасовує рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 20 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 21 червня 2016 року з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції для об'єднання вимог ТОВ «Кредитні ініціативи» про звернення стягнення на предмет іпотеки в одне провадження та прийняття рішення щодо вказаних вимог з урахуванням наведених норм права.

Крім того, висновок суду першої інстанції про солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача витрат зі сплати судового збору суперечить вимогам норм процесуального права, оскільки ЦПК України не передбачає стягнення судових витрат у солідарному порядку.

Оскільки суд касаційної інстанції передає справу на новий розгляд, підстави для зміни розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 20 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 21 червня 2016 року скасувати з направленням справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник

О. В. Ступак