Провадження 2/235/747/18
Справа №235/942/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2018 року м.Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

в складі: головуючого судді Хмельової С.М.

за участю секретаря судового засідання Соловйової М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду №7 м. Покровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, треті особи: Служба у справах дітей виконавчого комітету Вугледарської міської ради Донецької області, Служба у справах дітей Будьоннівської районної ради у місті Донецьку,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Красноармійського міськрайонного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, треті особи: Служба у справах дітей виконавчого комітету Вугледарської міської ради Донецької області, Служба у справах дітей Будьоннівської районної ради у місті Донецьку.

Позивач в обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 10.08.2013 року він уклав шлюб з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Від шлюбу у них народилася донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 17.08.2017 року шлюб було розірвано.

На розгляді у Красноармійському міськрайонному суду знаходилась цивільна справа № 235/5770/17 за заявою ОСОБА_2 до позивача про видачу судового наказу про стягнення з нього аліментів і 07.11.2017 року суддею Філь О.Є. був виданий судовий наказ про стягнення аліментів на користь ОСОБА_2 в розмірі 1/4 частини всіх видів мого заробітку (доходу), але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, починаючи з 03.11.2017 року

На даний час на користь відповідачки позивач сплачує аліменти на утримання доньки.

З моменту розірвання шлюбу відповідачка стала мешкати за адресою своєї реєстрації: АДРЕСА_1, яка є тимчасово окупованою територією України

У звязку з цим, позивач запропонував відповідачці передати йому доньку для утримання та виховання, однак вона відмовилася від передачі доньки. Вважає її відмову безпідставною.

Позивач має роботу, самостійний дохід і постійне місце проживання. Спиртними напоями не зловживає, за місцем проживання характеризуюся позитивно.

Колишня дружина позивача ніде не працює, не має самостійного доходу, та не має власного житла. Аліменти, які з утримуються, використовуються відповідачкою на власний розсуд, тобто у своїх інтересах.

За таких умов, позивач вважає, що доньці краще буде з ним, так як відповідачка не в змозі забезпечити доньці всі необхідні умови для проживання, життєзабезпечення та ін.

Під час вирішення питання щодо визначення місця проживання дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров'я дитини та інші обставини, що мають істотне значення.

Місце проживання дитини не може бути визначене з тим із батьків, який не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або вживає наркотичні засоби, своєю поведінкою може зашкодити здоров'ю та розвитку дитини.

Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення.

Однак, оскільки донька проживає на тимчасово неконтрольованій території України, то це не дає позивачу можливість звернутися до служби у справах дітей за місцем проживання дитини із відповідною заявою та документами.

Перебування доньки на тимчасово неконтрольованій території України створює реальну небезпеку для її здоровя, та життя і відповідачка не в змозі якимось чином створити там для доньки відповідні небезпечні умови життя

Позивач просить суд визначити місцем проживання малолітньої дочки, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, місцем проживання її батька ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3: вул. 13-ДесантниківАДРЕСА_2.

Позивач до судового засідання не зявився, на електрону адресу суду надіслав заяву про розгляд справи за його відсутністю, на задоволенні позову наполягає у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в запереченнях на позовну заяву зазначила, що заперечує проти заявлених позовних вимог, вважає позовні вимоги ОСОБА_4 необґрунтованими.

Заперечення відповідача обґрунтовані тим, що позивач, вказує на те, що з моменту розірвання шлюбу, а саме з 17.08.2017 року, відповідач з донькою стала мешкати за адресою своєї реєстрації: АДРЕСА_3, яка є тимчасово окупованою територією України.

Насправді позивач вивіз її з дитиною набагато раніше, 09.12.2016 року добровільно у м. Донецьк на постійне місце проживання, що підтверджується довідкою з ОСМД «ІДЕАЛ» про вивіз її та дитячих речей з м. Вугледар до м. Донецьк та рішенням суду про розірвання шлюбу, де позивач власноруч зазначив, що фактичні шлюбні відносини припинені з грудня 2016р, разом не живуть, спільне господарство не ведуть.

ОСОБА_4 вказує, що має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується позитивно.

Реєстрація у позивача не постійна, це видно з паспорту ОСОБА_4, він зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_4. А квартира у АДРЕСА_4, є власністю 4 людей, а саме ОСОБА_5 (батька позивача), ОСОБА_6 (мати позивача), ОСОБА_7 (сестра позивача) та ОСОБА_4 (позивач). Також в цієї ж квартирі на утриманні позивача знаходиться батько інвалід, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5, це підтверджується довідкою з місця проживання ОСОБА_4, про це не вказали в Акті про умови проживання, а це має істотне значення.

Також немає характеристики з місця проживання позивача, де він позитивно характеризується.

Позивач вказав, що відповідач ніде не працює, не має самостійного доходу, та не має власного житла. Аліменти, які з нього утримуються, використовуються відповідачем у своїх інтересах.

Відповідач не працює, але має постійний дохід у вигляді аліментів на дитину від ОСОБА_4 А також вона знаходитьсяу шлюбі з ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_6, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, який було видано Вугледарським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 27.03.2018 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 18, копією паспорту ОСОБА_9, а тому доходи у них спільні. ОСОБА_10 працює на шахті Скочинського та отримує регресні виплати, що видно із довідок про доходи ОСОБА_10, забезпечує їх сімю.

З ОСОБА_10 вони вирішили, що вона буде займатися розвитком дітей вдома, тому не працює.

Відповідач має власне житло, що підтверджується договором про купівлю- продаж від 18.06.2013 року.

Але живемо вони з чоловіком ОСОБА_10 та дітьми у квартирі в аренду за адресою АДРЕСА_5, що видно з акту про обстеження житлових умов та довідки з місця проживання, бо в її квартирі робиться ремонт, що може негативно сказатися на здоровї сім'ї. Ремонтні роботи підтверджується чеками про закупівлю буд. матеріалу.

Аліменти, які були призначені від 03.11.2017, відповідач не витрачає у своїх інтересах, що підтверджується чеками про покупку дитячої куртки, сплату дитячих платних майданчиків «Фунтура» для розвитку дитини, покупка іграшок, а ще дитина харчується та багато купляється на базарі, де чеків не видавали.

ОСОБА_4 вважає що доньці краще буде з ним, так як відповідач не в змозі забезпечити доньці всі необхідні умови для проживання, життєзабезпечення та ін.

З цими доводами відповідач не згодна, тому що під час вирішення питання щодо визначення місця проживання дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, та інші обставини, що мають істотне значення. А саме:

Позивач працює на шахті ім. Сургая по нічним змінам з 18-00 до 04-00, та весь день спить, щоб піти на зміну знову, таким чином донька буде вночі одна, це не є добре для дитини, а також батько позивача інвалід та віднімає багато часу, що не дає добре виховувати дитину.

Позивач від березня 2017 року за доньку не інтересувався, не приїздив до неї, не піклувався про неї, не виховував її, не інтересувався її здоров'ям та досягненнями. Отже з 2 років донька знає тільки маму.

Позивач знає, що у м. Донецьк немає звязку Водафон, але заблокував відповідачу доступ до його сторінки у соціальній мережі, що не дає можливості звязатися з ним навіть якщо він буде дуже потрібен.

Відповідач з дітьми вдома, готує їм, піклується, лікує та всебічно їх розвиває, за місцем проживання характеризуюся позитивно, що підтверджується суспільною характеристикою з місця проживання, маю вищу освіту. Перший син, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_7 вчиться добре за пятибальною системою, чоловік ОСОБА_10 має гарну характеристику з роботи, у них сімя. Дітей, вважає відповідач, розлучати не можна, бо це створить психологічну травму доньці та сину від розлучення. А також дуже важливо, щоб трирічна малолітня донька не розлучалася з маминою турботою і любовю.

За таких умов відповідач в змозі забезпечити доньці всі необхідні умови для проживання, життєзабезпечення та розвитку, а також для нормального життя у сімї.

Позивач вказує, що перебування доньки на тимчасово неконтрольованій території України створює реальну небезпеку для її здоров'я та життя і відповідач не в змозі якимось чином створити для доньки відповідні небезпечні умови життя.

З цими доводами вона не згодна, бо місцезнаходження її квартири та орендованої знаходяться в самому безпечному Будьоннівському районі м.Донецьк, що видно з довідки з місця проживання.

Відповідач ОСОБА_2 просить в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Відповідач до судового засідання не зявилась, надіслала заяву про розгляд справи за її відсутністю, проти позовних вимог заперечує.

Представник третьої особи Служба у справах дітей виконавчого комітету Вугледарської міської ради Донецької області до судового засідання не зявився, надали суду заяву про розгляд справи без їх участі.

Представник третьої особи Служба у справах дітей Будьоннівської районної ради у місті Донецьку до судового засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 народилась 2 жовтня 2014 року у місті Докучаєвськ Донецької області. У свідоцтві про народження батьками зазначено: мати ОСОБА_2, батько ОСОБА_4 (а.с.12).

Заочним рішенням Красноармійського міськрайоного суду від 17.08.2017 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано (а.с.15).

7 листопада 2017 року Красноармійським міськрайонним судом видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 (а.с.14).

З акту обстеження умов проживання від 22.11.2017 року, який складено спеціалістами служби у справах дітей м. Вугледару Донецької області, ОСОБА_4 проживає за адресою: вул. 13-ДесантниківАДРЕСА_2. Разом з ним проживають його батьки. Умови проживання задовільні (а.с.9). Згідно довідки від 26.11.2017р., яка видана ОСББ «Ідеал-Вугледар», батько ОСОБА_8 є особою з інвалідністю 3 групи та перебуває на утриманні позивача (а.с.39).

Відповідно до відмітки у паспорті громадянина України ОСОБА_4 зареєстрований у м. Донецьк (а.с.16-17).

ОСОБА_4 працює на ДП «Шахта ім.. ОСОБА_12», починаючи з листопада 2017 року з його заробітної плати утримуються аліменти (а.с.20).

ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9, шлюб зареєстрованому 27.03.2018 року (а.с.42).

ОСОБА_9 працює та отримує страхові виплати (а.с.47-48). За місцем роботи характеризується позитивно (а.с.58).

ОСОБА_2 є матірю ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с.60), який проживає разом з нею та її донькою ОСОБА_3 (а.с.67).

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року № 1385, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст. 12 Конвенції держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що її стосується, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Аналогічні положення викладені у ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей (Страсбург, 25 січня 1996 року), яка зобов'язує суд надати можливість дитині висловити свою думку при вирішенні питань, які її стосуються, і приділяти цій думці належну увагу.

Про необхідність заслуховування думки дітей, які досягли певного віку, та її врахування при вирішенні спорів про відібрання дітей зазначено, зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року «Савіни проти України». У п. 59 цього рішення вказано, що суд також зауважує, що на жодному етапі провадження у справі судді не заслуховували дітей (включаючи дитину, якій у грудні 2004 року, коли тривав розгляд справи в суді першої інстанції, було 13 років).

Малолітня дитина, щодо якої ставиться питання про визначення її місця проживання, на день розгляду справи досягла 3 роки 6 місяців. У звязку з цим суд не вважав за необхідне вислуховувати думку дитини, оскільки перебування в судовому засіданні, в такому малому віці, може негативно вплинути на дитину.

Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України», Європейський суд з прав людини наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи при цьому сталі соціальні зв'язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов'язком батьків діяти в її інтересах.

В малолітньому віці зв'язок «мати-дитини» не може бути розірваний без складних наслідків для емоційного розвитку дитини. Материнська депривація - фактор, який залишає слід на весь подальший розвиток особистості. Вона небезпечна розладами емоційно-вольової сфери, порушенням інтелектуального розвитку, пам'яті, уваги, працездатності, контактності тощо. Найбільш уражені компоненти особистості в цьому випадку: не сформованість комунікативних навичок, «емоційна холодність», «емоційна глухота», неадекватна самооцінка, низькій рівень домагань, високий рівень тривожності та агресії.

Малолітня фрустрація, що утворюється на ґрунті тривоги можливого насильницького розриву з матір'ю - фактор, який залишає слід на весь подальший розвиток особистості. Вона небезпечна можливими послідуючими розладами емоційно- вольової сфери, порушенням інтелектуального розвитку, пам'яті, уваги, працездатності, контактності тощо.

На підставі вищевикладеного, керуючись принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, в якій зазначено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю; ст.7, 141, 151, 152, 171, 257 Сімейного кодексу України, враховуючи психологічні та вікові особливості дитини даного віку, суд не вважає доцільним визначати місце проживання малолітньої дитини з батьком, оскільки це потягне за собою відібрання дитини від матері, що може негативно вплинути на фізичний та емоційний стан дитини.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що малолітня дитина проживає в повноцінній родині, забезпечена необхідним, догляд за дитиною здійснюється її матірю, яка хоч і не працює, але забезпечена матеріально. Шлюбні стосунки між батьками дитини припинені у грудні 2016 року, як зазначено у рішенні суду про розірвання шлюбу від 17.08.2017року, тобто тривалий час позивач не мешкає з донькою. Доказів витрачання відповідачкою аліментів не за призначенням суду не надано, як і не надано доказів перебування дитини у небезпечних умовах. Позивач, як батько дитини, не обмежений законом на право брати участь у вихованні дитини.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Оскільки суд відмовляє в задоволені позову, всі судові витрати покладаються на позивача, що відповідає ст.141 ЦПК України.

Керуючись статями 150, 160, 161, 162 Сімейного Кодексу України, статтями 7, 10, 76-81, 133, 141, 244-245, 247, 259, 263-265, ЦПК України суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, треті особи: Служба у справах дітей виконавчого комітету Вугледарської міської ради Донецької області, Служба у справах дітей Будьоннівської районної ради у місті Донецьку, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

В судовому засіданні 30 травня 2018 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення, повний текст рішення виготовлено 04.06.2018р.

Позивач: ОСОБА_1, проживає за адресою: 85670, АДРЕСА_6. РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_2, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_9.

Третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Вугледарської міської ради Донецької області, адреса: м. Вугледар, вул. 30-річчя Перемоги, 16.

Третя особа: Служба у справах дітей Будьоннівської районної ради у місті Донецьку, адреса: Донецька область, м. Краматорськ, вул. Транспортна, 2

Суддя С.М.Хмельова