АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/924/18Головуючий по 1 інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
Категорія: на ухвалу
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2018 року м. Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області у складі колегії суддів:

ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

секретар: Торопенко Н.М.

учасники справи:

позивач - Золотоніська місцева прокуратура;

відповідачі - Головне управління Держгеокадастру в Черкаській області, ОСОБА_5 ;

треті особи - фермерське господарство «Минця Михайла Яковича», приватне підприємство «Голден Спайк»;

особа, що подала апеляційну скаргу - прокуратура Черкаської області;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу прокуратури Черкаської області на ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 17 квітня 2018 року, ухвалену у складі судді Степченка М.Ю., у справі за позовом керівника Золотоніської місцевої прокуратури до Головного управління Держгеокадастру в Черкаській області, ОСОБА_5, треті особи: фермерське господарство «Минця Михайла Яковича», приватне підприємство «Голден Спайк» про скасування наказів та визнання договорів оренди недійсними, -

:

в с т а н о в и в :

У вересні 2017 року керівник Золотоніської місцевої прокуратури звернувся в суд з позовом до Головного управління Держгеокадастру в Черкаській області, ОСОБА_5 про скасування наказів та визнання договорів оренди недійсними.

Свої вимоги мотивував тим, що Золотоніською місцевою прокуратурою встановлено факт незаконного набуття права оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності в порушення вимог статті 134 Земельного кодексу України щодо конкурсного порядку набуття прав на землю державної власності.

У червні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до Головного управління Держземагенства Черкаської області із заявами про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 4,5698 га та 24,9302 га для ведення фермерського господарства в адміністративних межах Драбівецької сільської ради Золотоніського району Черкаської області.

Наказами Головного управління Держземагенства в Черкаській області від 27 червня 2014 року № 1818/14-14-СГ, №1817/14-14-СГ ОСОБА_5 надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 24,9302 га та 4,5698 га для ведення фермерського господарства, яка розташована в адміністративних межах Драбівецької сільської ради Золотоніського району Черкаської області.

Наказами Головного управління Держземагенства в Черкаській області від 02 вересня 2014 року № 23-3060/14-14-СГ, № 23-3059/14-14-СГ затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок за кадастровим номером :05:003:0060 площею 24,9302 га та за кадастровим номером :05:003:0501 площею 4,5698 га та згідно договорів оренди землі від 22 вересня 2014 року зазначені земельні ділянка були передані в оренду ОСОБА_5

Вказує, що розглядаючи заяви ОСОБА_5 про надання йому в оренду вищевказаних земельних ділянок, Головне управління Держземагенства у Черкаській області не провело належну перевірку та не пересвідчилось в дійсності волевиявлення заявника, наявності в нього бажання створити фермерське господарство та спроможності вести господарство такого виду, виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, земельна ділянка за кадастровим номером :05:003:0060 площею 24,9302 га була передана в суборенду ПП «Голден Спайк», згідно договору суборенди земельної ділянки від 07 листопада 2014 року.

Також, позивач зазначив, що ОСОБА_5 не мав намірів займатися фермерським господарством оскільки, після отримання земельних ділянок в оренду, передав їх в суборенду, таким чином порушена процедура проведення земельних торгів щодо наданих в оренду земельних ділянок, чим завдана шкода інтересам держави.

Золотоніська місцева прокуратура просила суд визнати недійсними і скасувати накази ГУ Держземагенства про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки в оренду № 23-3060/14-14-СГ від 02 вересня 2014 року та № 23-3059/14-14-СГ від 02 вересня 2014 року; визнати недійсними договори оренди земельних ділянок площею 24,9302 га за кадастровим номером :05:003:0060 та площею 4,5698 га за кадастровим номером :05:003:0501 укладених 22 вересня 2014 року; судові витрати у справі покласти на відповідачів солідарно та стягнути на користь прокуратури Черкаської області.

Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 17 квітня 2018 року провадження у справі за позовом керівника Золотоніської місцевої прокуратури до Головного управління Держгеокадастру в Черкаській області, ОСОБА_5, треті особи: ФГ «Минця Михайла Яковича», ПП «Голден Спайк» про скасування наказів та визнання договорів оренди недійсними - закрито.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції прокуратура Черкаської області подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права просить скасувати ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 17 квітня 2018 року і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що накази винесені ГУ Держземагенством у Черкаській області на користь ОСОБА_5, як фізичної особи, спірні договори оренди укладені між ГУ Держземагенством у Черкаській області та фізичною особою, а тому на їхню думку суд першої інстанції не врахувавши даних доводів та помилково закрив провадження у справі з тих причини, що даний спір належить до юрисдикції господарського суду.

23 травня 2018 року представник ОСОБА_5 ОСОБА_6 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу прокуратури Черкаської області відхилити, а ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області залишити без змін.

Відповідно до підпункту 8 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідних положень» ЦПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Статтею 351 ЦПК України встановлено, що судами апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд в межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Заслухавши учасників справи, які з'явились в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення із наступних підстав.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Постановлена судом першої інстанції ухвала відповідає зазначеним вище вимогам.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що земельні ділянки були передані ОСОБА_5 в оренду для ведення фермерського господарства, тобто здійснення на них підприємницької діяльності, а не передавалися йому у користування, як фізичній особі. Спірні земельні ділянки використовуються фермерським господарством «ОСОБА_5 -2», а не фізичною особою. Спори з приводу земельних ділянок, які були надані фізичним особам для ведення фермерського господарства і в подальшому використовувалися ними у господарській діяльності фермерського господарства підлягають розгляду в порядку господарського судочинства.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 відповідно до положень Закону України «Про фермерське господарство» скористався своїм правом та звернувся до Головного управління Держземагентства з відповідними заявами про отримання земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства, надавши відповідні документи (т.1 а.с. 21,36 зворот).

Наказами Головного управління Держземагенства в Черкаській області від 27 червня 2014 року № 1818/14-14-СГ, №1817/14-14-СГ ОСОБА_5 надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 24,9302 га та 4,5698 га для ведення фермерського господарства, яка розташована в адміністративних межах Драбівецької сільської ради Золотоніського району Черкаської області.

Наказами Головного управління Держземагенства в Черкаській області від 02 вересня 2014 року № 23-3060/14-14-СГ, № 23-3059/14-14-СГ затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок за кадастровим номером :05:003:0060 площею 24,9302 га та за кадастровим номером :05:003:0501 площею 4,5698 га.

Згідно договорів оренди землі від 22 вересня 2014 року, земельні ділянки за кадастровим номером :05:003:0060 площею 24,9302 га та за кадастровим номером :05:003:0501 площею 4,5698 га були передані Головним управлінням Держземагенства у Черкаській області в оренду ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 53-55, 58-60).

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, 08 грудня 2017 року було зареєстровано юридичну особу фермерське господарство «ОСОБА_5 2»(т.1 а.с.241).

Відповідно до п.1.1. Статуту ФГ ««ОСОБА_5 2» підставою для створення господарства є отримання його засновником ОСОБА_5 в оренду двох земельних ділянок для ведення фермерського господарства площею 24,9302 га з кадастровим номером :05:003:0060 та площею 4,5698 га з кадастровим номером :05:003:0501 на підставі договорів оренди землі від 22 вересня 2014 року, укладених з головним управлінням Держземагенства у Черкаській області (т.1 а.с.242).

При визначенні предметної та/або суб'єктної юрисдикції справ, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до частини 1 статті 19 ЦПК України, в редакції чинні на момент винесення оскаржуваної ухвали, яка узгоджується з статтею 15 ЦПК України, що була чинна на момент звернення з позовом, вбачається, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Положеннями статті 20 ГПК України передбачено особливості предметної та суб'єктної юрисдикції господарських судів, якими уточнено коло спорів, що розглядаються господарськими судами, та встановлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, які виникають у зв'язку зі здійсненням господарської діяльності та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (в тому числі землю) крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.

Відповідно до статті 1 ГПК України (в редакції, що була чинна на момент звернення з позовом) підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Пунктом 6 статті 12 ГПК України, в тій же редакції, передбачено, що господарським судам підвідомчі спори, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів.

Золотоніська місцева прокуратура звернулася з позовом до фізичної особи про визнання недійсними та скасування наказів ГУ Держземагенства про затвердження земельної документації щодо відведення земельних ділянок для ведення фермерського господарства та про визнання недійсними договорів оренди землі (земельних ділянок) наданих ОСОБА_5 в оренду для ведення фермерського господарства, що були укладені між ГУ Держземагенства та ОСОБА_5

За змістом частин 1, 4 статті 1 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.

Відносини, пов'язані зі створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, Законом України «Про фермерське господарство» та іншими нормативно-правовими актами України (стаття 2 ЗУ «Про фермерське господарство»). У цих правовідносинах Закон України «Про фермерське господарство» є спеціальним нормативно-правовим актом.

Право на створення фермерського господарства має кожен дієздатний громадянин України, який досяг 18-річного віку та виявив бажання створити фермерське господарство. Для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради (частина 1 статті 5, частина 1 статті 7 ЗУ «Про фермерське господарство»).

Статтею 8 ЗУ «Про фермерське господарство» передбачено, що після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб.

Тобто, можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов'язана з наданням (передачею) йому земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов'язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства.

За змістом статті 12 Закону України «Про фермерське господарство» земельні ділянки, які використовуються фермерським господарством на умовах оренди, входять до складу земель фермерського господарства.

Фермерське господарство підлягає державній реєстрації як юридична особа або фізична особа - підприємець. Фермерське господарство, зареєстроване як юридична особа, діє на основі Статуту.

Відповідно до положень статті 8 Закону України «Про фермерське господарство» після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб.

З вищезазначеного вбачається, що з моменту державної реєстрації фермерського господарства, фактично відбулася заміна орендаря фізичної особи на фермерське господарство і обовязки землекористувача перейшли до фермерського господарства. Оскільки фермерські господарства є юридичними особами, спори щодо землекористування з іншими юридичними особами чи прокурором, що діє в інтересах держави, є спорами, які виникають у зв'язку зі здійсненням господарської діяльності.

За змістом положень Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян та підлягає державній реєстрації як юридична особа. Оскільки у даній справі фермерське господарство як юридична особа зареєстроване в установленому законом порядку після отримання відповідачем прав на земельні ділянки, надані йому в оренду саме для ведення фермерського господарства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що даний спір підвідомчий господарському суду, а тому приходить до висновку, що апеляційна скарга є такою, що задоволенню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги про те, що оскільки предметом даного позову є правомірність надання громадянину ОСОБА_5 земельних ділянок для ведення фермерського господарства, тобто надання земельних ділянок саме фізичній особі, а тому спір є цивільно-правовим і підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки спірні земельні ділянки надавались в оренду ОСОБА_5 саме для ведення фермерського господарства, яке зареєстроване в передбаченому законом порядку і яке використовує вказані земельні ділянки в своїй господарській діяльності. А відповідно до Статуту ФГ «ОСОБА_5 -2» підставою створення Господарства є отримання його засновником ОСОБА_5 в оренду двох земельних ділянок для ведення фермерського господарства площею 24,9302 кадастровий номер :05:003:0060 та площею 4,5698 кадастровий номер :05:003:0501 на підставі договорів оренди землі від 22 вересня 2014 року , укладених з головним управлінням Держземагенства у Черкаській області.

Колегія суддів вважає, що висновок суду першої цілком узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові Великої палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року (справа № 348/992/16-ц), висновки якого щодо застосування відповідних норм права підлягають врахуванню судами відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України.

Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки, оскаржувана ухвала постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не дають підстав для її скасування, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокуратури Черкаської області залишити без задоволення.

Ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 17 квітня 2018 року у справі за позовом керівника Золотоніської місцевої прокуратури до Головного управління Держгеокадастру в Черкаській області, ОСОБА_5, треті особи: фермерське господарство «Минця Михайла Яковича», приватне підприємство «Голден Спайк» про скасування наказів та визнання договорів оренди недійсними залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції на протязі тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Судді Н.І. Гончар

ОСОБА_3

ОСОБА_4

Повний текст постанови складено 01 червня 2018 року.