АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

29 травня 2018 року

м. Харків

справа № 639/7759/15-ц

провадження № 22-ц/790/258/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії:

головуючого Сащенко І.С.

суддів Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря Бойко А. О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 вересня 2017 року (суддя Єрмоленко В. Б.)

у цивільній справі № 639/7759/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_3 державна нотаріальна контора про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування,-

встановив:

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_3 державна нотаріальна контора про визнання права власності на 1/4 частину двокімнатної квартири 30, яка знаходиться по пров. Повзунова, 3/5 в м. Харкові в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4, померлого 01.02.2015 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_2 посилалася на те, що батьку та його дружині ОСОБА_1 належить на праві спільної сумісної власності двокімнатна квартира за вказаною адресою. Після смерті батька, ОСОБА_2 своєчасно звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але у видачі свідоцтва про право на спадщину державним нотаріусом Другої ОСОБА_3 державної нотаріальної контори відмовлено через відсутність у неї правовстановлюючого документа на квартиру, оригінал якого ОСОБА_1 відмовилась надати.

ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічними позовними вимогами до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування, стверджуючи, що дочка чоловіка ОСОБА_4 від іншого шлюбу не піклувалася про батька за його життя, коли він перебував у безпорадному стані через тяжку хворобу.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в судовому засіданні свої вимоги підтримали, проти задоволення позовних вимог інших сторін заперечували.

Представник третьої особи - Другої ОСОБА_3 державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 11.09.2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4, який помер 01.02.2015 року. В задоволені зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

26.12.2017 року Жовтневим районним судом м. Харкова по справі ухвалено додаткове рішення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позову в повному обсязі. При цьому посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи; порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що ОСОБА_5 не має права спадкувати після смерті батька, оскільки не надавала йому допомоги після того, як ОСОБА_4 захворів та потребував сторонньої допомоги.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі з 1983 року.

Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого Центром приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради від 18.03.1994 року спірна квартира належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 і ОСОБА_4 ( т. 1 а.с. 128).

01.02.2015 року ОСОБА_4 помер ( т.1 а.с. 13 ).

Після його смерті залишилася спадщина, яка складається з 1/2 частини квартири АДРЕСА_2.

Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування одержують спадкоємці за законом, коло яких визначено ст.ст.1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга отримує право спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.1259 ЦК України, черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини.

Спадкова справа після смерті ОСОБА_4 заведена Другою ОСОБА_3 державною нотаріальною конторою 22.05.2015 року за № 57477717 на підставі заяви ОСОБА_1 ( т. 1 а.с. 11 ).

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_4 є його дружина ОСОБА_1 та дочка ОСОБА_2, які згідно зі ст. 1268 ЦК України спадщину прийняли в установленому порядку.

Статтями 202, 203 СК України встановлено обов'язок повнолітніх дітей утримувати своїх батьків, які є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги, мають тяжкі хвороби, інвалідність або є безпомічними.

Відповідно до ч.3 ст.1224 ЦК України, не мають права на спадкування за законом, зокрема, повнолітні діти, які ухилялися від виконання обовязку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

У відповідності до ч.5 ст.1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

У відповідності до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечувати умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Oбов'язковими умовами, за наявності яких спадкоємець може бути усунений від права на спадкування за законом, є: по-перше, наявність у спадкодавця тяжкої хвороби, каліцтва; по-друге, потреба стороннього догляду, допомоги та піклування у звязку з цією хворобою, каліцтвом; по-третє, ухилення спадкоємця від надання такої допомоги.

Ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцеві, за умови, що він такої потребував через свій безпорадний стан, повинно бути умисним, тобто спадкоємець на звернення спадкодавця чи інших осіб про надання допомоги спадкодавцеві та, маючи можливість надати таку допомогу, ухилявся від надання такої.

Письмовими медичними документами, наявними в матеріалах справи, підтверджується той факт, що спадкодавець ОСОБА_4 дійсно страждав хворобою серцево-судинної системи, у зв'язку з чим 2008 року переніс інфаркт міокарда, а у 2014 році ішемічний інсульт ( т. 1 а.с. 98 100 ).

Однак, доказів на підтвердження того, що спадкодавець потребував у зв'язку з цим матеріальної допомоги й те, що він особисто та/або через інших осіб, звертався до своєї дочки ОСОБА_2 за допомогою, а вона свідомо ухилялася від надання такої допомоги, в матеріалах справи немає, а, відтак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність визначених частиною пятою статті 1224 ЦК України підстав для усунення ОСОБА_2 від права на спадкування після смерті свого батька.

Відсутні також й підстави для застосування судом при вирішенні даного спору норми частини третьої статті 1224 ЦК України, оскільки судом не встановлено, що позивач ухилялася від виконання обов'язку по утриманню свого батька, зокрема, відсутнє рішення суду про присудження з позивача на користь спадкодавця аліментів на його утримання, а також відсутні докази того, що спадкодавець звертався до позивача з такою вимогою.

Крім того, спадкодавець не оформив у встановленому законом порядку свого волевиявлення на те, щоб належне йому на праві власності майно було успадковане тільки дружиною, а не його дочкою ОСОБА_2

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку по суті спору про безпідставність заявлених позивачем вимог, не допустивши порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

постановив:

Апеляційну скаргуОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 31 травня 2018 року.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

ОСОБА_6