Справа № 496/3728/17
Провадження № 2/496/367/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2018 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Дранікова С.М.

при секретарі - Камочкіної А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Біляївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про визнання права власності на нерухоме майно та стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому просить суд: поновити пропущений з поважних причин строк для звернення до суду за захистом цивільних права ОСОБА_1; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 610 гривень, за страховий платіж по договору добровільного страхування майна фізичних осіб № 2219/218/001984 від 31.10.2011 року; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за виконання договору кредиту №2008/695-Ф03.14/81 від 31.07.2008 року, грошові кошти у сумі 44496,28 доларів США, що на день звернення до суду у гривневому еквіваленті дорівнює 1 183601 (один мільйон сто вісімдесят три тисячі шістсот одна) гривень; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частину грошових коштів, які були сплачені позивачем за будівництво житлового будинку та будівельні матеріали, які були використані для будівництва житлового будинку, у сумі 11 045 (одинадцять тисяч сорок п'ять) доларів США та 75 центів США, що на день звернення до суду у гривневому еквіваленті дорівнює 293816, 95 (двісті дев'яносто три тисячі вісімсот шістнадцять) гривень; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частину грошових коштів, які були сплачені позивачем за будівництво житлового будинку та будівельні матеріали, які були використані для будівництва житлового будинку, у сумі 73 172, 73 (сімдесят три тисячі сто сімдесят дві) гривень; визнати частково недійсним свідоцтво про право власності за № НОМЕР_7 від 23.04.2008 року, виданого на підставі рішення виконкому Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області від 09.04.2008 року, та зареєстрованого реєстрі за № 1620, право власності на який зареєстровано згідно витягу про реєстрацію права власності КП Одеське МБТІ та РОН від 14.05.2008 року в реєстровій книзі 120-Ж-195, номер запису 1190, в частині приватної спільної часткової власності ОСОБА_2 на 1/2 частку житлового будинку за адресою: вулиця АДРЕСА_2, с. Усатове, Біляївський район Одеської області; визнати за ОСОБА_1 право власності на 5/8 часток житлового будинку за адресою: вулиця АДРЕСА_2, с. Усатове, Біляївський район Одеської області, 1/2 частка якого належить ОСОБА_2 згідно свідоцтва про право власності за № НОМЕР_7 від 23.04.2008 року; визнати за ОСОБА_2 право власності на 2/8 частки житлового будинку за адресою: вулиця АДРЕСА_2, с. Усатове, Біляївський район Одеської області; стягнути з ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 8060,00 гривень.

Свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_4, який є сином позивача у 2004 році зареєстрував шлюб з ОСОБА_2 У 2006 році у подружжя народився син ОСОБА_5 Після народження онука, сім'єю позивача було прийнято рішення продати квартири які належать позивачу та його дружині та побудувати один великий дім. Для здійснення вказаної мети позивачем та його дружиною було продано дві однокімнатні та одна трикімнатна квартири в м. Одеса, які належали їм на праві власності, та 10.04.2007 року придбали земельну ділянку площею 0,100 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 с. Усатове, Біляївський район Одеської області. 18.02.2008 року подружжям отримано державний акт на право власності на вказану земельну ділянку. На цій земельній ділянці ОСОБА_1, разом зі своєю дружиною та двома синами, ОСОБА_4 та ОСОБА_6, побудували двоповерховий житловий будинок. 23.04.2008 року сином позивача, ОСОБА_4 на вище вказаний будинок житловий будинок отримано свідоцтво про право власності НОМЕР_6, згідно якого житловий будинок ОСОБА_4 та ОСОБА_2 В зв'язку з тим, що наприкінці будівництва житлового будинку закінчилися кошти було вирішено додаткові кошти отримати через банківський кредит, шляхом застави земельної ділянки та житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 с. Усатове, Біляївський район, Одеської області. 31.07.2008 року син позивача та чоловік відповідачки, ОСОБА_4 уклав договір кредиту №2008/695-Ф03.14/81 з Акціонерним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», на підставі цього договору ОСОБА_4, було отримано кредит в сумі 95 000 (дев'яносто п'ять тисяч) доларів США, в якому ОСОБА_1 є поручитель, а ОСОБА_4 та ОСОБА_2 іпотекодавцями. Три роки позичальник вчасно сплачував за кредитом, але ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4, помер, в зв'язку з чим були припинені виплати за кредитом. Через деякий час після смерті позичальника, аби не втратити житловий будинок, в який переїхала вся родина, позивач коштами молодшого сина, ОСОБА_6, продовжує виплачувати за договором кредиту. Відповідачка в свою чергу взагалі відмовляється сплачувати за кредитом, незважаючи на те, що вона є Іпотекодавцем і банк може звернути стягнення на її майно в рахунок погашення кредиту, в зв'язку з чим, з метою перекладення всіх обов'язків по сплаті кредиту на позивача, вона звертається до нотаріальної контори та відмовляється від своєї 1/8 частки на спадщину яка залишилась після її чоловіка на користь позивача, рідного батька померлого. Позивач в свою чергу звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після свого сина, ОСОБА_4 Незабаром, після звернення спадкоємців з заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_4, банк звернувся з претензією до спадкоємців за місцем відкриття спадщини, та встановивши коло спадкоємців, звернувся до позивача з вимогою дострокового виконання договору кредиту, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Після отриманої звістки, позивач повідомив відповідачку про вимогу банка, та роз'яснив їй, що в разі не виконання вимог банку, всі, в тому числі відповідачка та онук позивача втратять все нерухоме майно в зв'язку зі зверненням стягнення банком на предмет іпотеки. Відповідачка відмовилась сплачувати за кредитними зобов'язаннями, мотивуючи це відсутністю коштів та тим, що вона має у приватній власності житлове приміщення де й буде проживати. Після цієї розмови, відповідачка взагалі відмовилась від будинку і сторони дійшли згоди, що весь будинок залишається позивачу (батьку померлого чоловіка), 1/8 частина будинку залишається малолітньому сину померлого. Мотивом цієї згоди зі сторони відповідачки було те, що позивач побудував цей будинок, а вона в свою чергу не буде претендувати на будинок та переоформить свою частку будинку на позивача після сплати ним банківського боргу. Зважаючи на цю домовленість та вважаючи відповідачку добропорядною людиною, позивач не звертався до суду з метою захисту своїх прав, доки не дізнався в березні 2017 року про існуючий позов відповідачки про виділ частки будинку та земельної ділянки в натурі та вселення. В зв'язку з відмовою відповідачки хоча б частково допомогти сплатити кредит, відсутністю всієї суми коштів, необхідних для сплати за кредитом, позивач взяв в борг у ОСОБА_6, 87000 ( вісімдесят сім тисяч) доларів США для виконання вимог банка - дострокового виконання договору кредиту №2008/695-Ф03.14/81 від 31.07.2008 року. 15.10.2014 року позивачем виконано вимоги банка та внесено готівкою в касу банку 66 678 (шістдесят шість тисяч шістсот сімдесят вісім ) доларів 03 цента США. Виходячи з вище наведеного, в рахунок погашення договору кредиту, укладеного ОСОБА_4, позивачем було сплачено грошових коштів на суму 88992 (вісімдесят вісім тисяч дев'ятсот дев'яносто два) долара 57 центів США та 1220,00 гривень, страховий платіж по договору страхування. Крім того, позивачем було сплачено за будівництво житлового будинку та будівельні матеріали, які були використані для будівництва даного житлового будинку свої особисті грошові кошти у розмірі 22091 (двадцять дві тисячі дев'яносто один) долар США та 50 центів США, та 146 345,46 гривень. Отже, зважаючи на те, що договір кредиту та договір страхування був укладений чоловіком відповідачки, ОСОБА_4, за її згодою та в інтересах подружжя, тому позивач змушений звернутися до суду з вимогою про стягнення з відповідачки 50% коштів, які були витрачені на погашення договору кредиту та договору страхування, що складає 44496,28 доларів США, що на день звернення до суду у гривневому еквіваленті дорівнює 1 183601, 05 (один мільйон сто вісімдесят три тисячі шістсот одна) гривень, та 50% коштів, які були витрачені на будівництво даного житлового будинку у розмірі 11 045 (одинадцять тисяч сорок п'ять) доларів США та 75 центів США, що на день звернення до суду у гривневому еквіваленті дорівнює 293816,95 (двісті дев'яносто три тисячі вісімсот шістнадцять) гривень та 73 172,73 (сімдесят три тисячі сто сімдесят дві) гривень. Стосовно позовних вимог про збільшення частки позивача у праві власності на житловий будинок за адресою - АДРЕСА_1 с. Усатове, Біляївський район Одеської області, позивач обґрунтовує це тим, що ним було сплачено за будівництво житлового будинку та будівельні матеріали, які були використані для будівництва даного житлового будинку, свої особисті грошові кошти тому позивач бажає збільшити свою частку у праві власності на вказаний житловий будинок, та визнати за собою право власності на 2/8 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 с. Усатове, Біляївський район Одеської області, за рахунок частки яка належить ОСОБА_2 згідно свідоцтва про право власності за № НОМЕР_7 від 23.04.2008 року.

Представник позивача у судовому засіданні наполягав на задоволені позовних вимог, посилаючись на обставини викладені в позовні заяві.

Представник відповідача у судовому засідання заперечував щодо вимог позивача, та пояснив, що земельну ділянку було придбано за рахунок продажу 3-х кімнатної квартири яка належала ОСОБА_2 та подружніх заощаджень. Ніякої матеріальної допомоги на утримання придбаної земельної ділянки та будівництва споруд позивач не надавав. У зв'язку з відсутністю сторонньої матеріальної допомоги для завершення будівництва, 31.07.2008 р. між ОСОБА_4 та АКБСР «Укрсоцбанк» був укладений договір позики №2008/695-Ф03ю14х81, за яким він отримав грошові кошти. Поручителем за вказаним договором визначений позивач ОСОБА_1, який мав також відповідати перед банком. ОСОБА_2 не була стороною по договору та несла матеріальну відповідальність за цим договором. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 Після його смерті відкрилась спадщина на 1/2 частину спірного житлового будинку відповідно до свідоцтва про право власності та на 1/2 частину спірної земельної ділянки згідно державного акту на право власності. Спадкоємцями першої черги за законом стали: ОСОБА_2, - дружина померлого, ОСОБА_5 - син померлого, ОСОБА_1 - батько померлого та ОСОБА_3 - мати померлого. ОСОБА_3 відмовилась від спадщини на користь ОСОБА_1 Крім того, між ОСОБА_2 та позивачем ОСОБА_1 склалась домовленість, про те, що вона відмовляється від своєї 1/8 частки у спадщині, а він погашає залишок кредиту перед банком. У зв'язку з чим, ОСОБА_2 написала заяву до нотаріальної контори про відмову від спадщини, а позивач 15.10.2014 року виплатив банку залишок кредиту. Так, рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 27.11.2015 року за ОСОБА_5 у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 визнано право власності на 1/8 частину спірного житлового будинку. Інша 1/2 частина спірного житлового будинку та 1/2 частина земельної ділянки належать ОСОБА_2, на підставі свідоцтва про право власності від 22.09.2015 року. Тобто, тільки 3/8 частин спірного будинку та спірної земельної ділянки залишилось незареєстрованим спадковим майном. Позивач вигнав відповідачку з дитиною з дому. Позивач знав про виникнення спору з приводу земельної ділянки та будинку, так як з 2015 р. був учасником судових спорів. Тому представник позивача просить застосувати строк позовної давності по грошовим коштам більше 3 років, а по будинку - більше 9 років.

Третя особа ОСОБА_3 до судового засідання не з'явилася, але на адресу суду надіслала заяву в якій просила розглянути справу без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечувала.

Дослідивши матеріали справи, надані суду докази, вислухавши пояснення представників сторін, суд вважає що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлена у три роки.

Як роз'яснив Вищий господарський суд України в постанові №10 від 29.05.2013р. «Про деякі питання практики застосування позовної давності», п.2.2 - за змістом частини першої статті 261ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п'ятої статті 267ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Згідно п.2.3 вказаної постанови - якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов'язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв'язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України.

Таким чином, позовна давність є нормою матеріального права, не є процесуальним строком, який може бути встановлений чи продовжений судом. При вирішенні даного питання суд виходить з положень статті 267 ЦК України, зокрема частини п'ятої, якою не передбачено наявність окремого клопотання позивача про поновлення позовної давності.

У судовому засіданні представник позивача навів причини неподання даного позову раніше та зауважив на те, що в матеріалах справи містяться копія службової книжки моряка, з якої вбачається, що позивач перебував у рейсі, тому, суд надав всім встановленим обставинам оцінку і встановив, що причини пропуску позовної давності позивачем є поважними, і тому дійшов висновку про відсутність підстав для відмови позивачу у позові з підстав пропущення позовної даності. Тому даний позов розглядається по суті.

Судом встановлено що відповідно до книжки моряка ОСОБА_1 перебував за межами України: з 10.06.2013 року по 28.02.2014 рік, з 18.05.2014 року по 20.12.2014 рік, з 24.04.2015 року по 14.12.2015 рік, з 03.07.2016 року по 08.01.2017 рік. Таким чином, з дня виникнення у позивача зворотної вимоги від ОСОБА_7 в порядку регресу, а саме з 15.10.2014 року, позивач більш ніж 2 роки був перебував за кордоном, що об'єктивно позбавляло його можливості звернутися до суду з позовом.

Таким чином, суд не вбачає підстав для відмови у позові з підстав пропуску строку позовної давності, і відповідно до ч.5 ст.267 ЦК України суд, визнавши поважними причини пропущення позовної давності, вважає можливим, доцільним і необхідним розглянути даний позов по суті і захистити порушене право позивача.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1, виданого першим відділом реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного управління у м. Одесі, актовий запис №488, ОСОБА_4 уклав шлюб з ОСОБА_2 Від даного шлюбу народився ОСОБА_8, відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2, виданого третім відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління у м. Одесі, актовий запис №784.

10.04.2017 року подружжям придбано земельну ділянку площею 0,100 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_5, с. Усатове, Біляївського району Одеської області, та побудували будинок. Відповідно до квитанцій які містяться в матеріалах справи будівництво будинку, будівельні матеріали та оплата будівельникам за їх працю, здійснювалася за рахунок ОСОБА_9

23.04.2008 року сином позивача, ОСОБА_4 на вище вказаний будинок отримано свідоцтво про право власності № 81, згідно якого житловий будинок належить ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності.

31.07.2008 року ОСОБА_4 було укладено договір кредиту №2008/695-Ф03.14/81 з Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», на підставі цього договору ОСОБА_4, отримав кредит в сумі 95 000 (дев'яносто п'ять тисяч) доларів США.

Згідно п.4.4 ст.4 договору кредиту, у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених даним договором протягом більше, ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі з процентами та штрафними санкціями.

Для забезпечення даного договору кредиту, того ж дня, 31.07.2008 року, було укладено договір поруки № 06-09/1733, згідно якого позивач, ОСОБА_1, є поручителем свого сина ОСОБА_4, та зобов'язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником ОСОБА_4, зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом та штрафів.

В той же день, 31.07.2008 року, для забезпечення договору кредиту, між банком та іпотекодавцями, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено іпотечний договір (з майновим поручителем), в якому згідно п.1.1 ст. 1 договору, іпотекодавці, ОСОБА_2, та ОСОБА_4, передають в іпотеку іпотекодержателю, АКБ «УКРСОЦБАНК», у якості забезпечення виконання позичальником зобов'язань за договором кредиту №2008/695-Ф03.14/81 від 31.07.2008 року, укладеним між Іпотекодержателем та Іпотекодавцями, наступне нерухоме майно, а саме:

- земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_3, загальною площею 0,1га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та належить Іпотекодавцям на праві приватної власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 виданим 18.02.2008 року відділом земельних ресурсів у Біляївському районі Одеської області на підставі договору купівлі-продажу від 10.04.2007 року № 1620, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею за № 83;

- житловий будинок, загальною площею 373,2 метрів квадратних та житловою площею 154,8 метрів квадратних, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та належить Іпотекодавцям на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності за № НОМЕР_7 від 23.04.2008 року, виданого на підставі рішення виконкому Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області від 09.04.2008 року, та зареєстрованого реєстрі за № 1620, право власності на який зареєстровано згідно витягу про реєстрацію права власності КП Одеське МБТІ та РОН від 14.05.2008 року в реєстровій книзі 120-Ж-195, номер запису 1190.

Відповідно до свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_5 виданого виконавчим комітетом Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області, актовий запис №90, ОСОБА_4, помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно ст. 1261 ЦК України, спадкоємцями першої черги на 1/2 частину житлового будинку та земельної ділянки, є ОСОБА_2, - дружина померлого, ОСОБА_5 - син померлого, ОСОБА_1 - батько померлого та ОСОБА_3 - мати померлого.

ОСОБА_3 відмовилась від спадщини на користь ОСОБА_1 Крім того, ОСОБА_2 також відмовилась від спадщини на користь ОСОБА_1

Незабаром, після звернення спадкоємців з заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_4, банк звернувся з претензією до спадкоємців за місцем відкриття спадщини, та встановивши коло спадкоємців, звернувся до позивача з вимогою дострокового виконання договору кредиту, а в разі її невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно розписки від 31.07.2008 року ОСОБА_1 взяв в борг гроші в сумі 87000 (вісімдесят сім тисяч) доларів США для виконання вимог банку у ОСОБА_6

Позивач сплатив за договором кредиту №2008/695-Ф03.14/81 від 31.07.2008 року з 30.08.2011 року по 31.12.2012 рік грошові кошти у сумі 22 314( двадцять дві триста чотирнадцять) доларів США та 54 цента США. 15.10.2014 року позивачем виконано вимоги банка та внесено готівкою в касу банку 66 678(шістдесят шість тисяч шістсот сімдесят вісім ) доларів 03 цента США. Виходячи з вище наведеного, в рахунок погашення договору кредиту, укладеного ОСОБА_4, позивачем було сплачено грошових коштів на суму 88992( вісімдесят вісім тисяч дев'ятсот дев'яносто два) долара 57 центів США та 1220,00грн., страховий платіж по договору страхування., вказані обставини підтверджуються квитанціями які долучені до матеріалам справи.

Згідно ч.3 ст. 61 СК України, якщо одним з подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, які було одержані за цим договором є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використано в інтересах сім'ї.

Тобто, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то цивільні права та обов'язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Таким чином судом встановлено, що кошти які були отримані у кредит ОСОБА_4, були витрачені на будівництво житлового будинку, тобто на потреби сім'ї, крім того ? частина вказаного будинку належить ОСОБА_2, тобто відповідачка має солідарне зобов'язання за використання коштів в інтересах сім'ї.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1, який був поручителем у кредитному договорі, виконав грошове зобов'язання самостійно, а тому він має право зворотної вимоги про стягнення з відповідачки на його користь половину грошових коштів, яке виникло у нього саме з моменту сплати боргу в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 556 ЦК України, до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. До кожного з кількох поручителів, які виконали зобов'язання, забезпечене порукою, переходять права кредитора у розмірі частини обов'язку, що виконана ним.

Таким чином, позовні вимоги позивача щодо стягнення половини сплаченого кредитного боргу, законні та обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Вимогу позивача щодо стягнення з відповідачки ? частину грошових коштів які нібито були сплачені позивачем за будівництва будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів, що надані позивачем квитанції про виконання робіт мають відношення саме до вказаного будинку та саме на його будівництво.

Щодо вимоги позивача щодо збільшення частки у праві власності на житловий будинок, суд приходить до висновку про відмову у даній вимозі оскільки рішенням Біляївського районного суду Одеської області віл 15.11.2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 до ОСОБА_1 та ОСОБА_12 про виділ в частки будинку і земельної ділянки в натурі та вселення, вирішено: виділити ОСОБА_5 у користування 1/8 частину житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: с-ще Усатове Біляївського району Одеської області по АДРЕСА_4; виділити ОСОБА_2 у користування 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: с-ще Усатове Біляївського району Одеської області по АДРЕСА_4; виділити в натурі 1/8 частину ОСОБА_5 земельної ділянки, що розташована за адресою: вул. АДРЕСА_2 с-ще Усатове Біляївського району Одеської області площею 55 кв.м.; виділити в натурі 1/2 частину ОСОБА_2 земельної ділянки, що розташована за адресою: вул. АДРЕСА_2 с-ще Усатове Біляївського району Одеської області площею 220 кв.м.; вселити ОСОБА_5 та ОСОБА_10 в житловий будинок, розташований за адресою: с-ще Усатове Біляївського району Одеської області по АДРЕСА_4. В частині виділу в натурі ОСОБА_5 1/8 частини житлового будинку, ОСОБА_2 1/2 частини житлового будинку, а також в частині встановлення порядку користування земельною ділянкою позовну заяву залишити без задоволення.

Вказане рішення набрало законної сили, в апеляційному порядку не оскаржувалося.

Відповідно до ч.1,2 ст. 18 ЦПУ України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_2 слід стягнути суму сплаченого судового збору на корить ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 257, 263, 512, 554, 555, 556 ЦК України, суд:

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про визнання права власності на нерухоме майно та стягнення грошових коштів - задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 пропущений строк позовної давності.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 1183601 гривень, що на день подачі позовної заяви до суду еквівалентно 44496,28 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 8060 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення буде складено 4 червня 2018 року.

Суддя Біляївського районного суду

Одеської області Драніков С.М.