РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2018

м.Харків

Справа № 639/828/17

Провадження 2/639/155/18

Жовтневий районний суд м.Харкова

у складі: головуючого - судді Єрмоленко В.Б.

за участю секретаря-Петрової Н.М.

Учасники справи:

відповідач-Короткова Т.А.

представник відповідача-Чехова О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом Публічного Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованності за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (ПАТ КБ «ПриватБанк», далі Банк), звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованності за кредитним договором.

В обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 14.08.2008 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір б/н відповідач отримав кредит у розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки. Проте відповідач належним чином не виконує зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість станом на 31.12.2016 року у розмірі 36741,92 грн., з яких заборгованість за кредитом 3714,39 грн., відсотки за користування кредитом- 28039,82 грн., пеня- 3000,00 грн., а також штрафи: фіксована частина- 250,00 грн., відсоткова складова- 1737,71 грн. Також позивач просив стягнути з відповідача понесені ним судові витрати по справі в розмірі 1600,00 грн.

Представник позивача до судового засідання не з'явився, був повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, хоча судом було направлено ПАТ «ПриватБанк» лист з зазначенням того, що явка представника позивача визнана обовязковою.

Відповідач та її представник ОСОБА_2 у судовому засіданні спочатку просили відмовити у задоволені позовних вимог через сплив позовної давності, а потім відповідачем було заявлено клопотання про задоволення позовних вимог лише в тій частині, що стосуються тіла кредиту, не стягувати відсотки, пеню та штрафи через те, що вона є людиною похилого віку, має хронічні захворювання, невелику пенсію.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником прав та обовязків ЗАТ КБ «ПриватБанк», у звязку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 р. змінено найменування ЗАТ КБ «ПриватБанк» на ПАТ КБ «ПриватБанк». 14.08.2008 р. ОСОБА_1 заповнила та підписала заяву про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг в ЗАТ КБ «ПриватБанк». З тексту заяви вбачається, що відповідач виявила бажання отримати платіжну кредитну картку «Універсальна», з встановленням платіжного ліміту 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Своїм підписом відповідач погодилась з тим, що дана заява, разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» становлять між позичальником та банком договір про надання банківських послуг.

При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України (договір приєднання), згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Пунктом 5.3 Умов та правил надання банківських послуг для ПАТ «ПриватБанк» передбачена можливість зміни тарифів та інших невідємних частини договору. При цьому у сторін договору виникають обовязки: у кредитора- інформування позичальника щодо внесених змін шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених у п. 4.9 Умов та правил надання банківських послуг, у позивачальника отримання виписки про стан та про здійснені операції по карткових рахунках (п. 6.3 Умов та правил надання банківських послуг ).

За умовами вказаного вище договору ОСОБА_1 отримала кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки.

Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах, передбачених цим договором.

Власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 6.6 Умов та правил надання банківських послуг.

Пунктом 8.6 Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісій.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільногозаконодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, оскільки не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобовязаннями відповідно до умов Договору.

У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, оскільки не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобовязаннями відповідно до умов Договору.

Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Як вбачається з наданого банком розрахунку, заборгованість за договором б/н від 14.08.2008 року станом на 31.12.2016 року у розмірі 36741,92 грн., з яких заборгованість за кредитом 3714,39 грн., відсотки за користування кредитом- 28039,82 грн., пеня- 3000,00 грн., а також штрафи: фіксована частина- 250,00 грн., відсоткова складова- 1737,71 грн.

Таким чином, при процентній ставці по кредиту до 31.12.2012 36,00%, з 01.01.2013 р 30,00%, з 01.09.2014 р. 34,80%, 01.04.2015 р. 43,20% проценти нараховані Банком в 7,5 разів перевищують заборгованість за кредитом.

З огляду на викладені обставини, сума щомісячних нарахувань процентів на прострочену заборгованість, яка мала місце з вересня 2008 р. до 31.12.2016 р. неспівмірно зростала від 23,17 грн. до 28039,82 грн. Зазначене не відповідає умовам договору, прозорості та зрозумілості таких нарахувань, перетворюється на непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих прибутків кредитором.

Приписами ч.1 ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

В доповіді Європейської комісії «За демократію через право», яка схвалена Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні (Венеція, 2526 березня 2011 року) щодо Верховенства права зазначено, що хоча дискреційні повноваження є необхідними для здійснення всього діапазону владних функцій у сучасних складних суспільствах, ці повноваження не мають здійснюватись у свавільний спосіб. Їх здійснення у такий спосіб уможливлює ухвалення суттєво несправедливих, необґрунтованих, нерозумних чи деспотичних рішень, що є несумісним із поняттям верховенства права. (Заборона свавілля (prohibition of arbitrariness п.52)

Резолюцією Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 09 квітня 1985 року № 39/248 наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.

Конституційний Суд України у рішенні від 07 липня 2013 року по справі щодо офіційного тлумачення положень ЗУ "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань від 22 липня 1996 року дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання, повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.

Вимога по стягненню відсотків, яка є явно завищена та не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові кошти суперечить розумному стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання.

Судом, для повного, всебічного та для прийняття справедливого рішення у справі, було витребувано помісячний розрахунок процентів за користування кредитними коштами відповідачем за договором б/н від 14.08.2008 р., укладеного між ПАТ «ПриватБанк» та ОСОБА_1, на вимогу суду було надано аналогічний розрахунок, як при предявлені позову та заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, вказавши, що не заперечують проти ухвалення заочного рішення.

Суд вважає, що заявляючи таке клопотання про розгляд справи за її відсутності особа усвідомлює, погоджується та несе ризики неможливості вчасно відреагувати на обставини, які будуть з'ясовані в ході проведення судового засідання, надати відповідні пояснення та додаткові докази або ж заявити клопотання.

Приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» не надано належних доказів щодо нарахувань процентів на прострочену заборгованість.

Приймаючи до уваги викладене, суд відмовляє у зазначений частині позовних вимог про стягнення процентів у розмірі 28039,82 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Банком нарахована пеня за період з 01.02.2014 р. по 31.12. 2016 р. в сумі 3000,00 грн.

Статтею 258 ЦПК України встановлена спеціальна позовна давність. Частиною другої цієї статті визначено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення пені.

Оскільки позивач ПАТ «КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом 13.02.2017 р., він має право на стягнення пені, нарахованої в період з 13.02.2016 р. до 31.12.2016 р., тобто за 10,5 місяці, з розрахунку 100 грн. на підставі Умов та правил надання банківських послуг , тобто 1050 грн.

Умовами договору передбачена відповідальність за одне й те ж порушення договору, прострочення платежів, як у вигляді пені, так і штрафу, який має як фіксовану величину, так і відсоткову складову від суми заборгованості.

За приписами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно положень ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Виходячи з того, що одночасне застосування різних видів неустойки, що передбачені у ст. 549 ЦК України, у якості заходів відповідальності за одне й теж правопорушення в силу прямої заборони Основним Законом України є нікчемними, вони не повинні застосовуватися судом.

Таким чином, вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення з відповідача штрафу (фіксованої частини) у розмірі 250,00 грн. та штрафу (відсоткова складової) у розмірі 1737,71 грн. задоволенню не підлягають.

Вказана позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року.

Відповідачем та представником відповідача 20.06.2017 р. було заявлено клопотання про застосування позовної давності.

При вирішенні питання про застосування позовної давності суд приходить до наступного:

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст. 257 ЦК України), а позовна давність до вимог про стягнення неустойки один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України).

Частиною 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Висновок про правильне застосування норм матеріального права щодо позовної давності міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року в справі № 6-116цс13.

Відповідно до цього висновку для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252255 ЦК України.

З наданих банком розрахунків заборгованості вбачається, що останній платіж в рахунок погашення існуючої заборгованості ОСОБА_1 було здійснено 24.06.2014 р., позовну заяву банком предявлено 13.02.2017 року, тобто в межах встановленого ЦК України строку позовної давності.

У звязку з викладеним клопотання відповідача та представника відповідача про застосування строків позовної давності не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто 208,00 грн.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 19, 81, 133, 141, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 526, 549, 610-612, 625, 651, 1050, 1054 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованності за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк заборгованість за кредитним договором б/н від 14.08.2008 р. у розмірі 3714,39 грн., пеню- 1050 грн., судовий збір-208 грн., а всього- 4972 ( чотири тисячі девятсот сімдесят дві) 39 коп.

В іншій частині позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»- відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони: Позивач-Публічнее Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (код , м. Київ, вул.Грушевського, 1Д, рах. № 3111 (для погашення заборгованності ); ОСОБА_3, 04.06.1947 р. н.(ІПН НОМЕР_1, прож.м.Харків, вул.. Щигрівська, 54).

Повне судове рішення складено 31.05.2018.

СУДДЯ -