АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/2188/17 Номер провадження 22-ц/786/1167/18Головуючий у 1-й інстанції Січиокно Т. О. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі: головуючого судді: Карпушина Г.Л.; суддів: Хіль Л.М., Абрамова П.С., при секретарі: Гавриленко Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 23 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Полтавської міської ради про визнання грошових коштів та автомобіля на праві особистої приватної власності, стягнення грошових коштів, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання грошових коштів спільною сумісною власністю подружжя, визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вищезазначеним позовом. З урахуванням збільшених позовних вимог, просила суд:визнати грошові кошти у сумі 242590, 00 грн., які були перераховані на купівлю автомобіля НОМЕР_1, білого кольору, 2013 року випуску та зареєстрований даний автомобіль її особистою приватною власністю; стягнути із ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі вартості автомобіля НОМЕР_1, білого кольору, 2013 року випуску, ринкова вартість якого на день подачі позову до суду складає 427537,50 грн., який був ним умисно відчужений; визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що із 01.06.2012 року по 27.11.2015 року вона перебувала у шлюбі із ОСОБА_3 Вказувала, що вона є інвалідом третьої групи по слуху з дитинства, при цьому професійно займається спортом (карате). За час шлюбу відповідач не мав будь якого власного доходу, не підтримував її у спортивній карєрі, чинив перешкоди у зайнятті спортом та реалізовувати себе як спортсменку. У серпні 2013 року їй було нараховано та виплачено грошову винагороду за успішний виступ у XXII літніх Дефліймпійських іграх у розмірі 1180000, 00 грн. За ці кошти особисто нею було куплено автомобіль НОМЕР_1, білого кольору, 2013 року випуску вартістю 242590, 00 грн. та квартиру №144, розташовану за адресою: м. Полтава, вул. Петровського,29, загальною площею 62,0 кв.м., житловою площею 19,8кв.м., вартістю 249400,00 грн.

При цьому, оплату вказаного вище автомобіля проводив безпосередньо відповідач, з її відома, відповідно до рахунку №285 від 21.08.2013 року у ПАТ «Промінвестбанк» та в подальшому зареєстрував його на своє імя. Квартира придбавалася нею особисто на підставі договору купівлі продажу від 06.09.2013 року, який був посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_4

Вказувала, що з вересня 2015 року вона припинала сімейні відносини із відповідачем та той добровільно виїхав із вказаної вище квартири та по сьогоднішній час в ній не проживає, комунальні платежі не сплачує, догляду не здійснює. При цьому, без її згоди як власника автомобіля, відповідач у жовтні 2016 року здійснив його відчуження третій особі та отримані від його продажу гроші привласнив. Оскільки відповідач у вересні 2015 року добровільно виїхав із квартири, яка придбавалася виключно за її особисті кошти, та вважається її особистою приватною власністю, а тому він є таким, що втратив право користування даним житловим приміщенням.

У липні 2017 року ОСОБА_3 подав зустрічний позов, який 15.09.2017 року обєднано ухвалою суду в одне провадження із первісним позовом.

У поданому зустрічному позові, з урахуванням збільшених позовних вимог, ОСОБА_3 просить суд визнати обєктом права спільної сумісної власності подружжя:грошові кошти у розмірі 242590, 00 грн., за які придбавався автомобільNISSANQASHQAI+2НОМЕР_2, білого кольору, 2013 року випуску;квартиру №144, розташовану за адресою: м. Полтава, вул. Петровського, 29, загальною площею 62,0 кв.м., житловою площею 19,8 кв.м., а також у порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя визнати за ним право власності на 1/2 частку цієї квартири.

Зустрічний позов мотивований тим, що із 01.06.2012 року по 27.11.2015 року він перебував у шлюбі із ОСОБА_2 Протягом 2010 року по 2013 рік вони проживали у їхніх батьків, де вели з ними спільне господарство. За час шлюбу, 21.08.2013 року за спільні кошти у розмірі 242590, 00 грн. ними було придбано автомобіль НОМЕР_1, білого кольору, 2013 року випуску. Оплата автомобіля проводилася ним особисто у готівковому вигляді через касу обласного відділення ПАТ «Промінвестбанк» у м. Полтава та він зареєстрував даний транспортний засіб на себе. Вказував, що придбаний автомобіль використовувався та придбавався виключно для потреб сімї та за їхні спільні кошти, так як він працював, а також частина грошей була надана його батьками. Окрім цього, зазначив, що квартира №144, розташована за адресою: м. Полтава, вул. Петровського, 29, також придбавалася на їхні спільні кошти у розмірі 249400,00 грн., про що свідчить договір купівлі продажу від 06.09.2013 року та для потреб сімї. При вчиненні даного правочину він, як чоловік, надав свою згоду на укладення даного правочину, а отже дане майно придбавалося у шлюбі та є їхньою спільною сумісною власністю.

За час перебування у шлюбі із ОСОБА_2 він не чинив перешкод у заняттях спортом та побудови спортивної карєри. За час перебування у шлюбі він був працевлаштований, отриманий дохід віддавав для потреб сімї. Після фактичного припинення шлюбних відносин у вересні 2015 року між ним та ОСОБА_2 було добровільно досягнуто згоди щодо поділу спірного майна, а саме вирішено, що останній залишиться квартира, а йому автомобіль, який він в подальшому відчужив третій особі. З цих підстав він добровільно виїхав із спірної квартири. Оскільки позивач ОСОБА_2 порушила домовленість щодо добровільного поділу майна, він вважає, що йому належить 1/2 частина квартири, а отже право користування в ній він не втратив.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтава від 23 лютого 2018 року первісний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Полтавської міської ради про визнання грошових коштів та автомобіля на праві особистої приватної власності, стягнення грошових коштів, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля НОМЕР_1, білого кольору, 2013 року випуску у розмірі 213768 (двісті тринадцять тисяч сімсот шістдесят вісім) грн. 75 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання грошових коштів спільною сумісною власністю подружжя, визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя - задоволено частково.

Визнано квартиру №144, розташовану за адресою: м.Полтава, вул. Петровського (нова назва вулиці Андрієвського), 29, загальною площею 62,0 кв.м., житловою площею 19,8 кв.м. спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та в порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину цієї ж квартири.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на автомобіль НОМЕР_1, білого кольору, 2013 року випуску, вжиті ухвалою Октябрського районного суду м. Полтава від 20.03.2017 року скасовано.

Заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на квартиру № 144, розташовану за адресою: м. Полтава, вул. Петровського (нова назва вулиці Андрієвського), 29, загальною площею 62,0 кв.м., житловою площею 19,8 кв.м., вжиті ухвалою Октябрського районного суду м. Полтава від 15.09.2017 року - скасовано.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 сплачений нею судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 2137 (дві тисячі сто тридцять сім) грн.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 сплачений ним судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) грн.

Стягнуто із ОСОБА_2 в дохід держави недоплачений судовий збір за подання позовної вимоги матеріального характеру у розмірі у розмірі 3064 (три тисячі шістдесят чотири) грн.

З даним рішенням суду не погодилася ОСОБА_2, та подала на нього апеляційну скаргу, в якій прохає скасувати рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 23 лютого 2018 року в частині стягнення із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля НОМЕР_1, білого кольору, 2013 року випуску у розмірі 213768 (двісті тринадцять тисяч сімсот шістдесят вісім) грн. 75 коп., та прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію повної вартості автомобіля НОМЕР_1, білого кольору, 2013 року випуску у розмірі 427537 грн. 50 коп.

Апелянт вважає, що дане рішення суду частково ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, так як суд першої інстанції неповно зясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, поясненням свідків, поясненням Позивача та Відповідача, не сприяв повному, обєктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду частково не відповідає фактичним обставинам справи та частково є незаконним та необґрунтованим.

Відповідач за первісним позовом - ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому підтримуючи рішення суду першої інстанції, прохав апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 23 лютого 2018 року залишити без змін.

Судове засідання проводилося в порядку спрощеного позовного провадження за участі сторін та інших осіб по справі. На моменту розгляду справи були присутні представники сторін, інші особи будучи належним чином та завчасно повідомленими про час та місце слухання справи в судове засідання не з'явилися.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, пояснення осіб, що зявилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що ОСОБА_2 оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині стягнення грошової компенсації вартості автомобіля, та беручи до уваги те, що сторони погодилися з рішенням місцевого суду в інших частинах прийнятих за наслідками розгляду як первісного так і зустрічного позовів, а тому рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 23 лютого 2018 року перевіряється лише в межах доводів апеляційної скарги позивачау відповідності до ч. 1 ст. 367 ЦПК України та розяснень які містяться у п.п.14-15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку».

Відповідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України,суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 01.06.2012 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було укладено шлюб, що підтверджено даними Свідоцтва про шлюб серії І-КЕ № 0913110, актовий запис №317. Після укладення даного шлюбу прізвище дружини було змінено із «Рєзнік» на «Мажара».

27.11.2015 року рішенням Октябрського районного суду м. Полтава шлюб, зареєстрований 01 червня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 розірвано. (т. 2, а.с.17).

У шлюбі, 14.05.2014 року народився син ОСОБА_7, що підтверджено даними Свідоцтва про народження серії І-КЕ №197761, виданого 20.05.2014 року Октябрським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції. (т.2, а.с.5).

ОСОБА_5 має статус інваліда третьої групи по слуху з дитинства, що підтверджено даними пенсійного посвідчення №, виданого 15.02.2012 року Пенсійним фондом України. (т.2, а.с.6). ОСОБА_6 є чемпіонкою ХХІІ літніх Дефлімпійських ігор 2013 року з карате серед спортсменів з вадами слуху та має право на пенсію за особливі заслуги перед Україною, що підтверджено даними довідки №7752/1 від 28.09.2015 року, виданої Міністерством молоді та спорту України. (т.2, а.с.9).

Довідкою №123 від 06.10.2015 року, виданою Українським центром з фізичної культури і спорту інвалідів «Інваспорт» посвідчено, що ОСОБА_6 було нараховано і виплачено у серпні 2013 року грошову винагороду за успішний виступ на ХХІІ літніх Дефлімпійських іграх (м. Софія, Болгарія) у сумі 1180000, 00 грн. (т.2, а.с.8).

Згідно довідки про доходи на імя ОСОБА_6, вбачається, що остання отримала в українському центрі з фізичної культури і спорту інвалідів «Інваспорт» державну винагороду у розмірі 1180000, 00 грн., як чемпіон ХХІІ літніх Дефлімпійських ігор, відповідно до наказу Укрцентра «Інваспорт» від 16.08.2013 року № 93 «Про виплату грошових винагород спортсменам збірної команди України з карате серед спортсменів з вадами слуху за успішний виступ на ХХІІ літніх Дефлімпійських іграх» та наказу Держмолодьспорту від 15.08.2013 року № 2789 (т.2, а.с. 133).

Довідкою №39 від 09.04.2015 року, №67 від 29.07.2016 року встановлено, що ОСОБА_6 працює в Українському центрі з фізичної культури і спорту інвалідів «Інваспорт» на посаді спортсмена інструктора та надано довідку про доходи щодо отриманої заробітної плати за 2012-2015 роки. (т.2, а.с.134-135).

Згідно даних реєстраційної картки автомобіля НОМЕР_3, білого кольору, 2013 року випуску - даний автомобіль зареєстровано 23.08.2013 року на підставі довідки-рахунку №ААВ4262273 від 21.08.2013 року; ВМД№ 125110002/2013/112238 від 06.04.2013 за ОСОБА_3 (т.2, а.с.18).

Відповідно до даних рахунку про оплату №285 від 21.08.2013 року на рахунок ТОВ «Сан Моторс» від ОСОБА_3 надійшли грошові кошти у розмірі 242590,00 грн. в рахунок оплати автомобіля НОМЕР_3, білого кольору, 2013 року випуску (т.2, а.с.57).

Згідно довідки-рахунку №426273 від 21.08.2013 року, вбачається, що ОСОБА_3 на ТОВ «Сан Моторс» продано автомобіль NISSAN QASHQAI+2, білого кольору, 2013 року випуску, вартістю 242590, 00 грн.(т.2, а.с.233).

Актом № 228 акту приймання передачі від 21.08.2013 року посвідчено, що ТОВ «Сан Моторс» передав, а ОСОБА_3 прийняв автомобіль НОМЕР_3, білого кольору, 2013 року випуску (т.2, а.с.235).

Згідно розрахункової відомості, яка надана ТОВ «Сан Моторс», вбачається, що по рахунковому рахунку №2.08.2013 року надійшли грошові кошти у розмірі 242590,00 грн. (т.2, а.с.234).

Відповідно до даних підсистеми НАІС Єдиного державного реєстру МВС України, станом на 18.08.2017 року, автомобіль НОМЕР_3, білого кольору, 2013 року випуску ОСОБА_3 16.11.2016 року знятий з реєстраційного обліку та 19.11.2016 року зареєстрований за ОСОБА_8, який 17.08.2017 року в подальшому перереєстрував його на ОСОБА_9, 29.08.2017 року автомобіль перереєстровано на ОСОБА_10 та закріплено державні номери за дорученням на ОСОБА_11 На теперішній час автомобіль належить ОСОБА_10 (т.2, а.с.81, 176).

Так, в матеріалах справи наявна заява ОСОБА_3 про зняття з обліку для подальшої реалізації автомобіля НОМЕР_3, білого кольору, 2013 року випуску (т.2, а.с.177-178).

Відповідно до даних договору купівлі продажу від 19.11.2016 року ОСОБА_3 (Продавець) продав, а ОСОБА_8 (Покупець) купив автомобіль NISSAN QASHQAI+2, білого кольору, 2013 року випуску. За домовленістю сторін ціна транспортного засобу склала 75000 грн. (т.2, а.с.180).

Згідно даних із інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб платників податків ДФС України ОСОБА_3 за період з 01.01.2013 року по 31.12.2015 року, відрахування з доходів робилися (т.2, а.с.92-93).

Відповідно до роздруківки руху коштів на рахунку, відкритого на імя ОСОБА_6 №856416, вбачається, що 19.08.2013 року на даний рахунок було зараховано 1180000 грн.; 21.08.2013 року з рахунку знято готівку у розмірі 270000 грн.; 29.08.2013 року знято 600000 грн. (т.2, а.с. 139).

Згідно запиту суду, ПАТ «Промінвестбанк» повідомлено, що на імя ОСОБА_6 був відкритий картковий поточний рахунок №856416. Даний рахунок відкритий 10.03.2009 року, закритий 08.09.2015 року. Згідно виписки по рахунку у період з 21.08.2013 року по 29.08.2013 року були проведені операції по видачі коштів через банкомат, касу банку, а також розрахунок карткою у торгових точках. Згідно виписки по рахунку №856416, вбачається, що 29.08.2013 року з рахунку клієнта ОСОБА_6 була видача коштів у розмірі 600000, 00 грн. (т.2, а.с.218).

Окрім цього, згідно відповіді на запит суду із ПАТ «Промінвестбанк», повідомлено, що на імя ОСОБА_3 в даному банку рахунки не відкривалися. Згідно виписки по рахунку № 856416, відкритого на імя ОСОБА_6 перекази на інші рахунки не здійснювалися. Рахунок НОМЕР_4 це рахунок «Кредиторська заборгованість за прийняті платежі», який був задіяний для оплати 242590,00 грн. ОСОБА_3 за автомобіль NISSAN QASHQAI+2, білого кольору, 2013 року випуску, в тому числі ПДВ 40431,67 грн. через касу банку на рахунок «01 ТОВ «Сан Моторс» (т.3, а.с.19).

У судовому засіданні допитаний начальник відділу роздрібного бізнесу Обласного відділення ПАТ «Промінвестбанк» в м. Полтава - ОСОБА_12, повідомив щодо порядку зняття грошових коштів із розрахункового рахунку, відкритого на імя ОСОБА_6 у розмірі 270000 грн., зняття яких відбувалося у готівці.

Так, згідно свідоцтва про шлюб ОСОБА_4 І-КЕ №168415 вбачається, що 06 вересня 2017 року між ОСОБА_13 та ОСОБА_6 було укладено шлюб, актовий запис №1553. Після укладення даного шлюбу прізвище дружини було змінено із «Мажара» на «Візір».

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 в частині стягнення із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошової компенсації вартості автомобіля,суд першої інстанції виходив з того, що у відповідності до вимог ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, а тому прийшов до висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 грошової компенсації її частки у спільному майні, що становить 213768,75 грн., виходячи з розрахунку: 427537,50 грн./ ? =213768,75 грн.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно до ст.69 ч. 1 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.1ст..70 СК у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відтак спільне майно подружжя, за відсутності домовленості між ними, слід ділити порівну, з врахуванням обставин, що мають значення у справі, призначення речей, їх фактичного перебування у володінні одного з подружжя та намірів щодо володіння та використання майна кожним з подружжя.

Відповідно до п.п.22,25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угоди (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховується також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї.

З аналізу вказаних вище норм матеріального закону слідує, що згідно загальних правил змагальності цивільного процесу предметом доказування в справах про поділ спільного майна подружжя, є: наявність спільного майна з конкретно визначеними ознаками взагалі і на час розгляду справи, його вартість, час його придбання і джерело коштів.

Як було встановлено судом першої інстанції, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 01 червня 2012 року по 27 листопада 2015 року. За період шлюбу подружжям було придбано нерухоме та рухоме майно.

У серпні 2013 року ОСОБА_6 було нараховано і виплачено грошову винагороду за успішний виступ на ХХІІ літніх Дефлімпійських іграх (м. Софія, Болгарія) у сумі 1180000, 00 грн. Згідно роздруківок руху коштів на рахунку, відкритого на імя ОСОБА_6 №856416, на цей рахунок 19.08.2013 року було зараховано 1180000 грн., 21.08.2013 року з рахунку знято готівку у розмірі 270000 грн.

21.08.2013 року спірний автомобіль NISSAN QASHQAI+2, білого кольору, 2013 р.в. у вартістю 242590,00 грн. було придбано у ТОВ «Сан Моторс». Покупцем даного автомобіля зазначено ОСОБА_3 та даний транспортний засіб було зареєстровано на останнього. Із наданих на розгляд письмових доказів та проаналізованих судом вбачається, що зняття готівки із карткового рахунку № 856416, який був відкритий у ПАТ «Промінвестбанк» на імя ОСОБА_6 у розмірі 270000 грн. мало місце 21.08.2013 року об 14 год. 56 хв. (т.2, а.с.28)., в той же час, в цей же день, із рахунку № (рахунок «Кредиторська заборгованість за прийняті платежі») ОСОБА_3 було здійснено платіж у розмірі 242590,00 грн., який був задіяний останнім для оплати 242590,00 грн. за автомобіль NISSANQASHQAI+2, білого кольору, 2013 р.в., в тому числі ПДВ 40431,67 грн. через касу банку на рахунок № 01 ТОВ «Сан Моторс». У банку ПАТ «Промінвестбанк» рахунки на імя ОСОБА_3 не відкривалися.

Сторонами визнається, що вартість автомобіля NISSAN QASHQAI+2, білого кольору, 2013 року випуску, в тому числі ПДВ 40431,67 грн. становить 427537,50 грн., а тому судом не досліджувалася вартість даного автомобіля.

Отже, з викладеного слідує, що 21.08.2013 року, тобто під час шлюбних відносин, сторонами по справі було придбано автомобіль NISSAN QASHQAI+2, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_5, 2013 р.в., вартість якого на момент розгляду справи становить 427537,50 грн.

Доводи апелянта про те, що спірний автомобіль під час шлюбу купувався виключно на її кошти, а отже повинен бути визнаний таким, що являється її особистою приватною власністю є необґрунтованими та не підтвердженими дослідженими у справі доказами.

У відповідності до положень ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦК України.

Однак, позивачем ОСОБА_2 всупереч даним вимогам закону не наданообєктивно підтверджуючих доказів купівлі даного автомобіля саме виключно на грошові кошти, які становили винагороду позивача, оскільки розрахунок за нього було проведено грошовими коштами із рахунку № (рахунок «Кредиторська заборгованість за прийняті платежі»), з якого було здійснено ОСОБА_3 платіж у розмірі 242590,00 грн., який був задіяний останнім для оплати вартості автомобіля, в той час як зняття грошових коштів у розмірі 270000 грн. проводилося готівкою із розрахункового рахунку №856416, відкритого на імя ОСОБА_6

Крім того, як встановлено судом першої інстанції, що сторонами придбавався автомобіль для потреб сімї, використовувався в її цілях. Під час придбання спірного автомобіля 21.08.2013 року була присутня позивач ОСОБА_2, яка була обізнана про його реєстрацію на відповідача ОСОБА_3 та не заперечувала проти цього.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобіля НОМЕР_1, білого кольору, 2013 р.в. у розмірі 213768,75 грн.

Доводи апелянта, щодо неправильної оцінки наданих нею доказів, є необгрунтованими, оскільки наданні останньою докази не містять даних, які вказують на наявність прямого звязку між коштами які апелянт отримала готівкою та коштами, які відповідач перерахував за автомобіль. Крім того, враховуючи той факт, що фактично одночасно сторони наряду із автомобілем придбавали і квартиру, щодо якої у апелянта відсутні заперечення щодо належності її до сумісного майна подружжя, між доводами апелянта щодо її позиції по належності вказаних обєктів до спірного майна подружжя, відсутній логічний зв'язок, який виключає можливість суду сприймати її доводи як фактичні та підтверджені обставини.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вони не підлягають.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 23 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Повний текст постанови виготовлено 08 червня 2018 року.

Головуючий суддя : /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_14 /підпис/ ОСОБА_15

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1