Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" травня 2018 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Іванченко А. М. , за участю секретаря Собакінських С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, та із зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про вселення до житлового приміщення,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що їй на праві власності належить домоволодіння №51, що розташоване по вул. Челябінська в м. Маріуполі Донецької області. В будинку зареєстрований її син - відповідач по справі ОСОБА_2, однак за вказаною адресою він більше двох років не мешкає, його особистих речей в будинку не має, інше місця проживання невідоме. Просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням №51, розташоване по вул. Челябінська в м.Маріуполі Донецької області.

Судом було винесено 17 березня 2017 року заочне рішення, та позовні вимоги було задоволено.

За заявою відповідача, ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя 26 квітня 2017 року заочне рішення було скасовано та призначено справу до розгляду.

20.06.2017 року ОСОБА_1 уточнила позовні вимоги та просила позивача визнати таким, що втратив право користування будинком №51 по вул. Челябінській в м. Маріуполі та висилити ОСОБА_2 з вказаного будинку без надання іншого жилого приміщення. В подальшому ухвалою суду позовні вимоги в частині виселення ОСОБА_2 залишені без розгляду.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про вселення. В позовній заяві указав, що він є сином позивачки з якою разом мешкає у даному будинку з 2007 року по грудень 2016 року. Втратив право користування будинком у звязку з тим, що мати замінила ключи на вхідних дверях, та вимушений був йти до батьків матері та в них тимчасово проживати. Стосунки з матірю погіршилися, з приводу бажання матері приводити до будинку чоловіків для інтимних стосунків, та він їм заважав.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала свої позовні вимоги, просила задовольнити. Вказала, що стосунки з сином не склалися. Та він добровільно поїхав з дому, куди їй не відомо. Вони не спілкуються. Протягом чотирьох років без поважних причин син в будинку не мешкає. Підтвердила, що у грудні 2016 року він проживав у будинку протягом двох тижнів. Знає, що син моряк та ходить в море. Вона дійсно змінила замок, та не бажає, щоб син мешкав разом з нею в будинку. Категорично заперечувала, проти вселення сина в будинок, бо між нею та сином виникли неприязні стосунки, які позбавляють їх можливості разом мешкати. Зверталася до міліції, бо син її турбував та вони сварилися.

В судовому засіданні ОСОБА_2 позовні вимоги про визнання його таким, що втратив право користування будинком №51 по вул. Челябінській в м. Маріуполі не визнав, та пояснив, що мешкав в цьому будинку разом з матірю та братом з 2007 року, як купили будинок. Не мешкав у будинку тільки тоді коли ходив у моря. Коли приходив з походу давав матері гроші, на оплату будинку. У грудні 2016 року мати змінила замок у будинку, та зробила його проживання у будинку неможливим. Коли він намагався зайти до будинку мати визвала міліцію, та вчинила сварку. Він був вимушений йти жити до діда з бабою (батьків позивачки), а до будинку за своїми речами попадати через вікно. Також позивачка, насильно незаконно позбавила його волі та заперла його в реабілітаційному центрі «Віра та Надія», в період часу березня 2017 року. Тільки щоб позбавити його права проживати у будинку. Також він має професію моряка, та дійсно деякий час відсутній, але з поважних причин, бо працює і матері це відомо. Просив його позовні вимоги задовольнити, вселити його в будинок 51 по вул. Челябінській в м. Маріуполі, бо іншого житла не має.

Свідки по справі ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснили, що зі слів ОСОБА_1 їм відомо, що відповідач дома не мешкає, де він знаходиться їй невідомо. Під час відвідування позивачки за місцем мешкання відповідача вдома не було. Також свідок ОСОБА_4 в суді підтвердила, що позивачка поміняла замок, та ключ відповідачу не давала. Тоді він до будинку взимку 2016-2017 рр. заліз через вікно та мешкав у будинку два тижня до приїзду матері за її згодою. Зі слів позивачки їй відомо що вони сваряться.

Свідки ОСОБА_5,ОСОБА_6 (дідусь) повідомили, що позивачка та відповідач є родиною(мать та син), завжди мешкали разом. ОСОБА_2 є моряком, та ходить у рейси, про що відомо його матері бо вона сама допомогала йому. Всі речі ОСОБА_2 знаходяться у будинку матері, там в нього є своя кімната. Дійсно під час рейсів від 4до 7 місяців ОСОБА_2 буває відсутній, але його речі знаходяться у будинку матері. Іншого житла він не має. Дідусь ОСОБА_6 також пояснив, що його донька поміняла замки та вмисно не допускає онука до дому, та він був вимушений після рейсу взимку 2016-2017 року мешкати у них з бабцею. Також позивачка навмисно, щоб позбавити його житла влаштувала його насильно незаконно позбавила його волі та заперла в реабілітаційний центр. Онук спирті напої та наркотичні засоби не вживає.

Суд, вислухавши сторони, представників сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява ОСОБА_1 є не обґрунтованою та не підлягає задоволенню. А позовна заява ОСОБА_2 є обгрунтованою та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 12.09.2007 року належить будинок № 52 по вул. Челябінській в м. Маріуполі Донецької області(а.с.7).

З копії домової книги реєстрації громадян, які мешкають у будинку №51 по вул. Челябінській в м.Маріуполі Донецької області, вбачається, що за вказаною адресою зареєстровані позивачка та відповідач ОСОБА_2 з 10 квітня 2009 року (а.с.11-13).

Відповідно до послужної книжки моряка ОСОБА_2, має свідоцтво фахівця, а саме матроса першого класу.

Відповідно до відповіді державної прикордонної служби України від 19.02.2018 року ОСОБА_2 перетинав державний кордон України у період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року, а саме 23.01.2016,27.04.2016, 03.12.2016 р..

Відповідно до листа від 24.05.2018 року (а.с. 162) ОСОБА_2 знаходиться на судні «Єксом-1» де працює матросом та характеризується позитивно.

Згідно витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с.161) вбачається, що за заявою ОСОБА_2 внесено до ЄРДР , про незаконне позбавлення його волі в реабілітаційному центрі «Віра та Надія» в період часу березень 2017 року.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, та позивачка ОСОБА_1 підтвердила в судовому засіданні, що вона змінила замок та не пускає відповідача проживати до будинку у зв»язку з тим, що вони з сином перестали розуміти один одного та постійно сваряться.

Аналізуючи зібрані по справі докази, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню та ОСОБА_2 не слід визнати таким, що втратив право користування вказаним жилим приміщенням, оскільки не знайшов своє підтвердження факт того, що відповідач не мешкає за місцем реєстрації більше одного року без поважних причин.

Суд критично ставиться до ОСОБА_4 складеного 25 січня 2017 року головою КСН «Селища Каменськ» ( що відповідач не проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1 з 2015 року по теперішній час), так як він спростовується поясненнями самої позивачки( яка в судовому засіданні категорично заперечувала проти проживання сина в будинку та підтвердила факт заміни нею замку у будинку, щоб син не міг зайти до будинку, та факт проживання сина у будинку взимку 2016-2017 р.р.) , показами свідків в судовому засіданні (які підтвердили факт заміни замка у будинку, відсутність ключів у відповідача, заборону позивачки мешкати у будинку відповідачу, та факт його проживання у будинку взимку 2016-2017рр.) та матеріалами справи (документи моряка, довідка про перетинання кордону).

Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_2 є сином ОСОБА_1 , який вселився до будинку разом з матірю будучи неповнолітньою особою та є членом сімї власника житла, що не оспорюють сторони по справі. Іншого житла не має. Та при його вселенні інших угод про порядок користування ним будинком не було.

Згідно копії домової книги реєстрації громадян, ОСОБА_2 зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_2 з 10 квітня 2009 року.

Також судом встановлено, що на час винесення цього рішення, інших рішень стосовно ОСОБА_2 про виселення відповідно до ст. 157 ЖК України не має.

Таким чином, ОСОБА_2, який є членом сімї ОСОБА_1, вселявся до будинку згідно до ст. 156 ЖК України, має право, як член сімї власника жилого будинку користуватися жилим приміщенням нарівні з власником будинку. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд вважає що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню, а він вселенню до будинку № 51 по вул.. Челябінській в м. Маріуполі Донецької області.

Керуючись ст. ст. 4, 7, 10, 12, 76, 77, 258, 259, 263, 265 ЦПК України, ст. ст. 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, 156, 157 ЖК України , суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про вселення до житлового приміщення задовольнити.

Вселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, до будинку №51 по вул. Челябінська в м. Маріуполі Донецької області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення буде виготовлений протягом десяти днів.

Суддя: А. М. Іванченко