Справа № 135/488/18
Провадження № 2/135/187/18
31.05.2018 року м. Ладижи
Ладижинський міський суд Вінницької області у складі:
головуючого судді Патраманського І.О.,
при секретарі
судового засідання ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, у спрощеному провадженні, у місті Ладижин Вінницької області, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну (зменшення) розміру аліментів на утримання дитини,-
ОСОБА_2 звернувся до суду з цим позовом до ОСОБА_3, на обґрунтування якого повідомив, що відповідно до рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 03.11.2015 року у справі № 135/1367/15-ц з нього на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання їх малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Зазначив, що з того часу у нього змінилось сімейне та матеріальне становище, адже 21.05.2017 року він уклав новий шлюб, від якого народився син. Отже, він має тепер на утриманні ще одну дитину та дружину, яка не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення сином трирічного віку.
У звязку з чим просив суд змінити (зменшити) розмір аліментів, які стягуються з нього на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з розміру 1/4 частини його заробітку до 1/6 частини його заробітку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.
Ухвалою суду від 03 травня 2018 року дану позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі та визначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Також даною ухвалою суду було визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення.
Позивач до суду не зявився, копію ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі отримав 08.05.2018 року.
Відповідачка у судове засідання не зявилася, копію ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі отримала 07.05.2018 року.
У строки, визначені ухвалою про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, відповідачка подала на адресу суду відзив на позовну заяву. Аналогічний відзив також направлено на адресу позивача, про що свідчить фіскальний чек від 21.05.2018 року.
Відповідно до поданого відзиву з позицією позивача вона не погоджується, оскільки з врахуванням норм сімейного законодавства вважає, що не існує достатніх правових підстав для зменшення розміру аліментів. При цьому посилається на те, що відповідно до рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 03.11.2015 року суд вирішив стягувати аліменти на утримання дочки ОСОБА_4, у розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, а також і на її утримання, у розмірі 1/4 частини щомісячно до досягнення дочкою віку трьох років. Тобто за рішенням суду позивач сплачував аліменти в розмірі 1/2 частини свого доходу. 31.08.2016року, у зв'язку із досягненням дочкою віку трьох років, позивач перестав сплачувати аліменти на її утримання, внаслідок чого розмір аліментів з його заробітної плати зменшився з1/2 частини до 1/4 частини, а від так його рівень доходу після цього істотно покращився. Також в сукупний дохід сім'ї позивача, включаються соціальні допомоги, які отримує його дружина у зв'язку із народженням сина ОСОБА_5, а це допомога у зв'язку із вагітністю та пологами та одноразова допомога при народженні та пологах. При цьому звертає увагу суду на матеріальне становище дочки ОСОБА_4, яка проживає з нею та перебуває на її утриманні, вказуючи на те, що на сьогоднішній день вона не має місця роботи та жодного заробітку, також не отримує жодних виплат на дочку, оскільки вона досягла віку трьох років. Жодного іншого доходу у вигляді заробітку або допомог не має. Тобто матеріальне становище дитини істотно погіршилось. У звязку з чим відповідачка просила суд відмовити позивачу в задоволенні позову.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов не обгрунтований та не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Правовідносини сторін ґрунтуються на вимогах ст. ст. 180-182, 183, 192 СК України.
У відповідності до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві.
Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання.
Згідно положень статей141,180-182 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.
Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини.
Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно із ч.2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК.
Отже, аналіз статті 192 Сімейного кодексу свідчить про те, що за позовом платника аліментів суд може зменшити їх розмір лише за наявності поважних причин, а саме: зміни його матеріального чи сімейного стану; погіршення його здоров'я та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Даний перелік обставин, які можуть слугувати підставою для зменшення розміру аліментів є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).
Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У судовому засіданні встановлено, що відповідно до рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 03.11.2015 року у справі № 135/1367/15-ц з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягуються аліменти на утримання їх малолітньої дитини ОСОБА_4, 31.08.2013 р. н., у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.
При утриманні аліментів на користь відповідачки в розмірі 1/4 частини, дитина від першого шлюбу знаходиться в гіршому матеріальному становищі, ніж кожний з членів сімї позивача.
Дані факти підтверджуються сукупністю доказів, що не викликають сумнівів у своїй достовірності та допустимості.
Із свідоцтва про народження серії 1- АМ № 267466, виданого 13.09.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по місту Ладижину Тростянецького міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області, видно, що ОСОБА_4 народилася 31.08.2013 року, її батьками записано ОСОБА_2 та ОСОБА_3, про що складено актовий запис № 205.
Із рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 03.11.2015 року у справі № 135/1367/15- ц видно, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, 31.08.2013 р. н., в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, з дня подачі заяви до суду, а саме, з 15.10.2015 року та до досягнення дитиною повноліття, а також аліменти на утримання ОСОБА_3, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, з дня подачі заяви до суду, а саме: з 15.10.2015 року та до досягнення дитиною - ОСОБА_4 трьох років.
Із свідоцтва про шлюб серії І-АМ193798, виданого 21.05.2017 року Ладижинським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, видно, що зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_6, прізвище дружини після одруження ОСОБА_2, про що складено актовий запис № 68.
Із свідоцтва про народження серії І-АМ 386923, виданого 21.05.2017 року Ладижинським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, видно, що ОСОБА_5. народився 10.02.2018 року, батьками записано ОСОБА_2 та ОСОБА_7, про що складено актовий запис за №30.
Із довідки № 162 від 17.04.2018 року, виданої ДТЕК Ладижинська ТЕС, видно, що дохід ОСОБА_2 за 15 місяців складає 142490,97 грн., а сплачені аліменти 27 600,02 грн.
Із трудової книжки серії ОД 3 197481, виданої 15.06.2012 року на імя ОСОБА_3, видно, що 11.01.2018 року їй припинена виплата допомоги по безробіттю, що є останнім записом у трудовій книжці.
З аналізу наведених доказів видно, що середньомісячний дохід позивача (142490,97 грн. нарахованого доходу за 15 місяців: 15 місяців) дорівнює 9499,40грн.
Розмір заробітку, який залишається позивачу після стягнення аліментів у розмірі 1/4 усіх видів доходів (заробітку), на його утримання та утримання сина і дружини становить 7 659,4 грн.
Сума доходу на одного члена сімї позивача, без врахування соціальних виплат, після відрахування аліментів на користь позивачки, буде становити (7916,20: 3) 2638,733.
Аліменти у розмірі 1/6 від 9 499,40 грн. складатимуть 1 583,2 грн.
Отже, різниця аліментів, що є предметом спору і якою позивач хоче покращити своє матеріальне становище, становить 256,80грн.
При зменшенні розміру аліментів, сума в 256,80грн. жодним чином суттєво не вплине на його матеріальне становище та становище його сімї, не порушить ні його прав, ні прав дружини та сина, натомість - зменшення аліментів на зазначену суму на користь відповідача значно погіршить матеріальне забезпечення дочки, порівняно з іншими членами сім'ї позивача.
Ці докази суд приймає до уваги, оскільки вони зібрані із дотриманням вимог законів, не суперечать один одному та ніким не оскаржуються.
Разом з тим суд не приймає до уваги розрахунок відповідачки щодо сплачуваних аліментів, зроблений у відзиві, оскільки у ньому допущено арифметичну помилку, адже при розрахунку аліментів за основу взято 13 місяців замість 15 місяців.
Суд оцінивши наявні у справі докази у відповідності до статей 77, 78, 79, 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх досліджені приходить до висновку, що позивач не довів наявність, передбачених ч. 1 ст. 192 СК України підстав для зменшення розміру аліментів, а тому, з урахуванням встановлених обставин, суд дійшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, в разі задоволення позову за рахунок відповідача підлягають відшкодуванню судові витрати позивача, однак враховуючи, що в позові відмовлено, судові витрати не підлягають відшкодуванню.
На підставі ст. 10-13, 81, 133, 141, 258, 263-265, 267, 274-279, 430 ЦПК України, суд, керуючись ст. ст. 180-183 СК України, суд
У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну (зменшення) розміру аліментів на утримання дитини відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).
Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (в редакції закону №2147-VIII від 3 жовтня 2017 року) апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).

Повний текст рішення виготовлено 31.05.2018 року.

Суддя