Постанова

Іменем України

23 травня 2018 року

м. Київ

справа № 638/22150/14-ц

провадження № 61-890св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Погрібний С. О., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - комунальне підприємство «Харківводоканал»,

відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу комунального підприємства «Харківводоканал» на рішення апеляційного суду Харківської області від 22 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Кружиліної О. А., Бровченка І. О., Сементовської О. М.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року комунальне підприємство «Харківводоканал» (далі - КП «Харківводоканал») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 проживають у квартирі АДРЕСА_1 та є споживачами послуг централізованого водопостачання та водовідведення, оплату за які здійснюють не в повному обсязі, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яку в добровільному порядку відповідачі сплатити відмовляються.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 липня 2017 року у складі судді Семіряд І. В., позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь КП «Харківводоканал» заборгованість за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в розмірі 1 663,61 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачі належним чином не виконували зобов'язання щодо оплати комунальних послуг, унаслідок чого виникла заборгованість, яка відповідно до вимог статей 526, 625 ЦК України та статей 13, 14, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» підлягає стягненню на користь позивача у межах строку позовної давності з 06 серпня 2010 року по 30 листопада 2014 року, оскільки відбулось його переривання у зв'язку з скасуванням судового наказу про стягнення зазначеної заборгованості.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 22 листопада 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване недоведеністю вимог позивача щодо наявності заборгованості за спожиті послуги водопостачання та водовідведення, оскільки при наявності засобу обліку, повірка якого не була проведена позивачем, оплата за надані послуги мала обраховуватися за спожиті послуги відповідно до середньомісячних показників, а не норм споживання.

У касаційній скарзі, поданій до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, 22 грудня 2017 року, КП «Харківводоканал» просить рішення апеляційного суду скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом не враховано те, що правомірність дій КП «Харківводоканал» щодо нарахування заборгованості за надані послуги за встановленими тарифами, а не за показаннями не повірених лічильників, які не можуть братися за основу для нарахування вартості таких послуг, встановлено судовим рішенням яке набрало законної сили.

Ухвалою Верховного Суду від 22 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Станом на час розгляду справи у Верховному суді відзивів на касаційну скаргу не надходило.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від від 26 квітня 2018 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинного ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справив касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судами встановлено, що ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 зареєстровані та проживають у квартирі АДРЕСА_1, користуються наданими їм послугами з центрального водопостачання та водовідведення на підставі відкритого абонентського особового рахунку № НОМЕР_1.

Термін повірки квартирних приладів обліку води, встановлених у квартирі відповідачів закінчився у ІІ кварталі 2009 року, проте останніми повірка засобів обліку проведена не була, у зв'язку з чим засоби були зняті з обліку, а нарахування вартості послуг водопостачання проводилося згідно з установленими нормами споживання, діючими тарифами та кількістю фактично проживаючих у квартирі осіб.

За заявою КП «Харківводоканал» 31 жовтня 2013 року Дзержинським районним судом м. Харкова видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в розмірі 2 760,66 грн, з яких: 2 337,40 грн заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01 грудня 2002 року до 30 червня 2013 року, 267,95 грн заборгованість за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01 жовтня 2011 року до 30 червня 2013 року, 61,47 грн інфляційних втрат та 93,84 грн 3% річних.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2014 року за заявою ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 скасовано вказаний судовий наказ та роз'яснено КП «Харківводоканал» право на звернення до суду з тими самими вимогами в порядку позовного провадження.

КП «Харківводоканал» у грудні 2014 року звернулося до суду з даним позовом.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно із частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

З метою забезпечення єдиного для всіх регіонів підходу до формування тарифів у сфері житлово-комунальних послуг постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 року № 869 затверджено Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Згідно з пунктом 24 цього Порядку (у редакції, чинній до 24 жовтня 2014 року - до дня набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 532) витрати з проведення періодичної повірки, обслуговування і ремонту квартирних засобів обліку води та теплової енергії, у тому числі їх демонтажу, транспортування та монтажу після повірки, визначаються відповідно до укладених договорів між виконавцем та субпідрядником, який виконує зазначені послуги, у розрахунку на один квартирний засіб обліку води та теплової енергії і нараховуються щомісяця споживачеві у складі послуги залежно від кількості таких засобів обліку шляхом додавання плати за проведення їх періодичної повірки, обслуговування і ремонту, у тому числі демонтажу, транспортування та монтажу після повірки, до загальної вартості послуг.

Розмір плати за проведення періодичної повірки, обслуговування і ремонт одного засобу обліку води та теплової енергії, у тому числі його демонтаж, транспортування та монтаж після повірки, визначається згідно з кошторисом, затверджується (погоджується) органами місцевого самоврядування і розподіляється за місяцями міжповірочного інтервалу, що встановлюється Держспоживстандартом для відповідного засобу обліку води та теплової енергії.

Аналогічні положення про включення до складу житлово-комунальних послуг, які надаються споживачеві, послуг з періодичної повірки, обслуговування і ремонту приладів обліку (у тому числі їх демонтаж, транспортування та монтаж після повірки) містяться й у Переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, який є додатком до затвердженого Порядку.

Отже, до 24 жовтня 2014 року проведення періодичної повірки, обслуговування і ремонт квартирних засобів обліку води та теплової енергії, у тому числі їх демонтаж, транспортування та монтаж після повірки повинне було здійснюватися за рахунок виконавця зазначених послуг, а витрати, понесені виконавцем, повинні були включатися у тариф на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і сплачуватися споживачем щомісячно у складі цих послуг.

Порядок надання комунальних послуг, права та відповідальність споживачів і виконавців цих послуг регламентується Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

Пунктами 9, 30, 32 цих Правил передбачено, що квартирні засоби обліку води і теплової енергії беруться виконавцем на абонентський облік, а їх періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) проводяться за рахунок виконавця, до обов'язків якого входить контроль міжповіркових інтервалів, повірка квартирних засобів обліку, їх обслуговування та ремонт, в той час як обов'язком споживача є своєчасна оплата наданих послуг за цінами і тарифами, встановленими згідно з вимогами законодавства.

Статтями 19, 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року та пунктом 8 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення передбачено договірне регулювання відносин у сфері житлово-комунальних послуг та визначено, що послуги, які надаються споживачеві згідно із договором, оформлюються на основі типового договору про надання таких послуг, перелік яких та тарифи (ціни), на які затверджуються уповноваженими органами.

Як зазначалось вище, Порядком та типовим договором про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій до складу таких послуг, з яких розраховуються тарифи для споживачів, входять і послуги з періодичної повірки, обслуговування та ремонту квартирних засобів обліку води та теплової енергії, у тому числі їх демонтаж, транспортування та монтаж після повірки.

Отже, підприємства, які надають послуги споживачам з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (виконавці), повинні забезпечити виконання робіт з періодичної повірки, обслуговування та ремонту квартирних засобів обліку води та теплової енергії за рахунок включення цих робіт до тарифу на послуги з утримання будинків і споруд відповідно до укладених між ними договорів.

Положеннями частини 3 статті 19, частини 4 статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що у разі якщо виконавець не є виробником послуг, то відносини між ним та виробником регулюються окремим договором, який укладається відповідно до вимог цієї статті.

До визначення на законодавчому рівні виконавців певних послуг (Закон від 10 квітня 2014 року № 1198-VIII, який набрав чинності 26 квітня 2014 року) питання визначення виконавців житлово-комунальних послуг (в тому числі з централізованого постачання холодної і гарячої води, водовідведення) статтею 7 Закону № 1875-IV було віднесено до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг.

Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року № 6-60цс15.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 26 серпня 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 травня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до КП «Харківводоканал» про зобов'язання здійснювати обслуговування, ремонт та повірку лічильника холодної води за власний рахунок, було відмовлено й визнано, що обов'язок періодичної повірки квартирних приладів води покладено саме на власника, тобто на ОСОБА_3

За правилами частини третьої статті 61 ЦПК України 2004 року обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення заявлених позовних вимог про стягнення з відповідачів заборгованості згідно з наданим позивачем остаточним розрахунком: за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 06 серпня 2010 року до 30 листопада 2014 року в розмірі 1 253,82 грн, за послуги централізованого водовідведення за період з 01 жовтня 2010 року до 30 листопада 2010 року в сумі 212,09 грн; інфляційні втрати в розмірі 99,02 грн та 45,36 грн; 3% річних в розмірі 36,30 грн та 16,72 грн.

Судом першої інстанції враховано, що у спірний період, за який виникла заборгованість у відповідачів за надані позивачем послуги, він не мав нести витрати на повірку засобів обліку води, а відповідачі самостійно не виконали таку повірку, а тому нарахування вартості послуг проводилося згідно встановлених норм водоспоживання та затверджених тарифів відповідно до кількості зареєстрованих осіб, які відповідачами у повному обсязі не сплачувалися.

Також є правильними висновки суду першої інстанції щодо стягнення суми заборгованості з урахуванням індексу інфляції, 3% річних та переривання строку позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Частинами першою, п'ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За частинами першою, другою статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги.

Ураховуючи, що судовий захист права кредитора (виконавця послуг) на стягнення грошових коштів можна реалізувати у позовному провадженні та шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором (виконавцем послуг) заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг позовної давності.

Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) вимагати від боржника сплатити гроші за надані послуги.

Отже, з огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у частині другій статті 625 ЦК України.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 13 січня 2016 року № 60931цс15.

Таким чином, суд першої інстанції встановив всі обставини справи, надав їм належну оцінку, дослідив надані сторонами докази та ухвалив законне, обґрунтоване і справедливе рішення.

Натомість, скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд наведених обставин та вимог закону не врахував і, не встановивши дійсний характер правовідносин, які склалися між сторонами, дійшов помилкового висновку про недоведеність позовних вимог КП «Харківводоканал» , пославшись на те, що при наявності засобу обліку, повірка якого не була проведена позивачем, оплата за надані послуги мала обраховуватися за спожиті послуги відповідно до середньомісячних показників, а не норм споживання, не врахував висновки Дзержинського районного суду м. Харкова, викладені у рішенні від 26 травня 2015 року та не застосував до спірних правовідносин вимоги частини третьої статті 61 ЦПК України 2004 року.

Враховуючи те, що апеляційний суд скасував судове рішення, яке відповідає закону, суд касаційної інстанції скасовує рішення апеляційного суду та залишає в силі рішення суду першої інстанції на підставі статті 413 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргукомунального підприємства «Харківводоканал» задовольнити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 22 листопада 2017 року скасувати, а рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 липня 2017 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук
Судді:С. О. Карпенко
В. О. Кузнєцов
С. О. Погрібний
О. В. Ступак