АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2018 року м. Київ

Єдиний унікальний номер справи № 755/4441/17-ц

Апеляційне провадження №22-ц/796/3768/2018

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Іванченка М.М.

суддів: Желепи О.В., Рубан С.М.

при секретарі: Гордійчук Ж.В.

за участю:

законного представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2

відповідача: ОСОБА_3

відповідача:ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права власності

за апеляційними скаргами ОСОБА_4 та ОСОБА_3

на рішення Дніпровського районного суду м. Києва ухваленого 16 лютого 2018 року в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва під головуванням судді Винниченко Л.М.,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_3, в якому просила зобов'язати відповідачів не чинити їй перешкод у здійснені права приватної власності на частину квартири АДРЕСА_1 та зобов'язати відповідачів видати ключі від вказаної квартири.

В обґрунтування вимог зазначала, що їй на праві власності належить 2/9 частини квартири АДРЕСА_1 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 30 листопада 2010 року, виданого державним нотаріусом Сьомої Київської державної нотаріальної контори. Інша частина квартири належить відповідачам.

Проте зазначає, що відповідачі чинять їй перешкоди у користуванні власністю, а тому позивач змушена була звернутись із даним позовом до суду.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16 лютого 2018 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права власності - задоволено.

Зобов'язаноОСОБА_4 та ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_1 у користуванні 2/9 частками квартири АДРЕСА_1 та надати ключі від замків на вхідних дверях квартири.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 лютого 2018 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 у повному обсязі.

Посилається на те, що рішення суду першої інстанції необґрунтоване та незаконне, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповному з'ясуванні обставин справи. При цьому зазначає, що позивачу не чиняться перешкоди у користуванні власністю, оскільки вона до відповідачів не зверталась та зазначив що ОСОБА_1 не проживала в квартирі з 1999 року.

Також до суду звернувся з апеляційною скаргою ОСОБА_3 в якій просив скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 лютого 2018 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 у повному обсязі.

Вказує, що суд допустив порушення норм матеріального та процесуального права, належним чином не дослідив обставини справи та не звернув уваги на те, що в провадженні Дніпровського районного суду м. Києва знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення компенсації за частку у спільній частковій власності і зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про припинення права власності на частку у спільному майні та виплату компенсації, а тому мав би закрити провадження по даній справі, оскільки у даних справах вирішується питання щодо майнових прав сторін на частку у квартирі.

Відповідно до п.8 ч.1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України (у редакції Закону № 2147- VIII від 03 жовтня 2017 року), до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із вищевикладеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Відповідач ОСОБА_7 та його представник у судовому засіданні підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 підтримав апеляційні скарги та просив їх задовольнити з підстав викладених у них.

Законний представник позивача у суді апеляційної інстанції заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 є співвласником спірної квартири та на час ухвалення судового рішення між сторонами не вирішений спір про виплату позивачу компенсації вартості її частки у спільному нерухомому майні та не припинене право власності на її частку в квартирі, позивач, як власник своєї частки квартири, має право користуватися нею, що передбачено чинним законодавством.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

За нормою ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, прийнятої у Парижі 20 березня 1952 pоку, гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

В силу ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Так, відповідно до ст.ст. 319, 386 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Частиною 1,2 ст. 358 ЦК України встановлено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Так, як в поданій апеляційній скарзі, відповідачами не наведено доводів та не надано суду докази, з яких би вбачалось, що позивач не є співвласником спірної квартири, правових підстав для відмови йому в позові у суду не має.

Позивач має право користуватись своєю частиною спірної квартири, та проживати в ній, оскільки право власності є непорушним.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п.33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення ст. 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень ст.ст. 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Як вбачається з матеріалів та встановлено судом, позивач є власником 2/9 частки квартири частками квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Сьомої Київської державної нотаріальної контори 30 листопада 2010 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-1999 (а.с. 6), що також підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав Комунального підприємства Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 24 березня 2011 року за № 29414141 (а.с. 5).

В свою чергу ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є співвласниками по 7/18 частки кожному спірної квартири, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав Комунального підприємства Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 16 грудня 2010 року за № 28391464 та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30 листопада 2010 року, виданого державним нотаріусом Сьомої Київської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 1-2001 (а.с. 38, 39).

Судом встановлено, що в провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення компенсації за частку у спільній частковій власності і зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про припинення права власності на частку у спільному майні та виплату компенсації, а тому суд мав би закрити провадження по даній справі, оскільки у даних справах вирішується питання щодо майнових прав сторін на частку у квартирі (а.с. 43-49).

З наявного в матеріалах справи Акту від 04 липня 2012 року складеного співробітниками ЖРЕО-420 та дільничним інспектором, затверджений начальником ЖРЕО-420 вбачається, що ОСОБА_4відкрив двері спірної квартири але ОСОБА_1 у квартиру не впустив (а.с. 7).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, за заявою ОСОБА_2 внесено відомості до ЄДРДР за № 0007012 від 25 квітня 2013 року про те, що його відповідачі не впускали до квартири АДРЕСА_2 під час проведення експертом обстеження квартири за ухвалою суду у справі по вирішенні спору про стягнення компенсації вартості за частку спірної квартири.

Відповідно до дублікату Акту від 12 вересня 2014 року, у ОСОБА_1 відсутні ключі від квартири АДРЕСА_3 та на її прохання відкрити двері до квартири не відчиняють та до неї не впускають (а.с.186 том. 1).

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_4 вказав, що він у спірній квартирі щодня не проживає, проти інколи приходить на ночівлю. Також вказав, що ним ключі від спірної квартири ОСОБА_1 не надавались, та йому не відомо чи надавав їй його покійний батько. Крім того, зазначав, що позивач у спірній квартирі не проживала.

ОСОБА_3 у суді апеляційної інстанції пояснив, що він постійно проживає у спірній квартирі, ключів від квартири позивачу не надавав.

Законний представник позивача ОСОБА_8 у суді апеляційної інстанції просив усунути перешкоди у користуванні власністю та отримання ключі для безперешкодного доступу до спірної квартири у будь-який час. Наразі позивач має інвалідність та потребує стороннього догляду, тому вона проживає разом із своїм сином.

Отже з урахуванням викладених обставин апеляційний суд вважає, що висновок суду про обґрунтованість вимог позивача про усунення йому перешкод в користуванні власністю, та надання ключів від квартири є обґрунтованим, відповідає цим обставинам та вимогам Закону.

Посилання ОСОБА_4 в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 не чиняться перешкоди у користуванні власністю є необґрунтованими, оскільки спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Також не заслуговують до уваги посилання апеляційної скарги ОСОБА_3 щодо закриття провадження по даній справі у зв'язку із розглядом справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення компенсації за частку у спільній частковій власності і зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про припинення права власності на частку у спільному майні та виплату компенсації, оскільки у даних справах вирішується питання щодо майнових прав сторін на частку у квартирі, апеляційним судом не приймаються до уваги, оскільки у справах різний предмет спору, а тому у суду першої інстанції відсутні були підстави для закриття провадження по даній справі.

Посилання апеляційної скарги про те, що ухвалюючи судове рішення суд вийшов за межі позовних вимог апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки звертаючись із даним позовом до суду ОСОБА_1 просила зобов'язати відповідачів не чинити їй перешкод у здійснені права приватної власності на частину квартири АДРЕСА_1 та зобов'язати відповідачів видати ключі від вказаної квартири. Отже, суд при ухваленні оскаржуваного рішення лише конкретизував належну частину позивача на спірну квартиру, що не може вважатись виходом за межі позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги, щодо ухвалення рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

З урахуванням викладених обставин апеляційний суд вважає, що рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 лютого 2018 року є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування у апеляційного суду відсутні, а відтак у відповідності до ст.375 ЦПК України, апеляційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_3 необхідно залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 лютого 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 04 червня 2018 року.

Головуючий суддя:

Судді: