Єдиний унікальний номер 227/726/18 Номер провадження 22-ц/775/989/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2018 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого-судді Соломахи Л.І.

суддів Космачевської Т.В., Мальованого Ю.М.

за участю:

секретаря судового засідання Марченко Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі судових засідань № 4 цивільну справу № 227/726/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів з апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 05 квітня 2018 року (суддя Тітова Тамара Анатоліївна, місце ухвалення - м. Добропілля Донецької області), -

В С Т А Н О В И В:

13 березня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів.

Зазначала, що з 2007 року перебувала з відповідачем у шлюбі, який розірвано 08 жовтня 2008 року. Вони мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на утримання якої рішеннями Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 18 травня 2007 року з відповідача були стягнуті аліменти у розмірі ? частини доходу щомісяця. Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 18 травня 2007 року з відповідача також були стягнуті аліменти на її, позивача, утримання в розмірі 1/10 частини доходу щомісяця до досягнення дитиною трирічного віку.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 16 грудня 2008 року з відповідача стягнуті аліменти на утримання його дитини від іншого шлюбу - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі ? частини доходу щомісяця.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 27 січня 2009 року за позовом ОСОБА_2 розмір аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 і ОСОБА_4 зменшено до 1/6 частини доходу на кожну дитину, при цьому суд виходив з того, що ОСОБА_2 сплачує аліменти на утримання непрацездатної дружини від першого шлюбу та утримує дружину ОСОБА_6, яка також є непрацездатною та перебуває у відпустці по догляду за сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, до досягнення ним трьох років.

Посилаючись на те, що на теперішній час матеріальний стан відповідача покращився, а саме, з ІНФОРМАЦІЯ_8 відповідач у зв'язку із досягненням донькою ОСОБА_3 трирічного віку припинив сплату аліментів на утримання позивача; ІНФОРМАЦІЯ_9 його сину ОСОБА_4 також виповнилося три роки і відповідно припинено зобов'язання відповідача по утриманню дружини ОСОБА_6, що аліменти на утримання доньки в розмірі 900 грн. щомісячно та 1700 грн. один раз на рік з орендної плати за оренду земельної ділянки є недостатніми для нормального розвитку дитини, просила збільшити розмір аліментів на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1/6 до 1/4 частини всіх видів доходів відповідача щомісяця (а.с. 1).

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 05 квітня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено (а.с. 30-31).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено і судом не встановлено покращення матеріального стану відповідача за період з 2009 року, коли аліменти були визначені у розмірі 1/6 частини доходу, а зменшення кола утриманців не є безумовною підставою для збільшення розміру аліментів. Позивачем не надано суду відомостей про її матеріальне становище і відповідно про матеріальне становище дитини, яка з нею проживає, що б давало можливість визначити чи є в ньому зміни, враховуючи, що обов'язок утримання дітей лежить на обох батьках. Доводи представника позивача ОСОБА_5 про те, що на утримання однієї дитини законодавством встановлено аліменти у розмірі 1/4 частини доходів платника, не відповідають положенням частини 1 ст. 183 СК України, згідно яких частка заробітку доходу, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Розмір частки визначений законом лише при зверненні до суду із заявою про видачу судового наказу.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 05 квітня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для збільшення розміру аліментів є хибним. Дружина відповідача - ОСОБА_6, яка перебувала у відпустці по догляду за сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у зв'язку з досягненням сином трирічного віку вийшла на роботу. Крім того, відповідач у зв'язку із досягненням донькою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, трирічного віку припинив сплачувати аліменти на її (позивача) утримання. Дані обставини є істотними, що впливають на розмір аліментів на утримання її доньки, оскільки право дружини відповідно до ст. 84 СК Українина утримання від чоловіка до досягнення дітьми трьохрічного віку припинено, а отже у відповідача зменшилася кількість утриманців, що збільшує його можливості по наданню матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини.

Пославшись на те, що у відповідача відсутнє своє житло, що у складі його сім'ї є двоє неповнолітніх дітей, суд не врахував, що акт, складений 30 березня 2018 року депутатом Криворізької сільради, в розумінні ст. 80 ЦПК України не є достатнім доказом матеріального стану відповідача, оскільки його подано відповідачем з порушенням частини 9 ст. 83 ЦПК. Обов'язку утримувати сина дружини ОСОБА_7 від іншого чоловіка відповідач не має. Судом також залишено поза увагою той факт, що дружина відповідача ОСОБА_6 до цього часу за виконанням рішення суду від 16 грудня 2008 року про стягнення аліментів на сина ОСОБА_4 не зверталася, про що повідомив сам відповідач в ході судового засідання.

Крім того, судом не враховано зміну її матеріального становища, оскільки вона народила другу дитину - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, та отримує мінімальну заробітну плату (а.с. 39).

Копія апеляційної скарги позивача відповідачем ОСОБА_2 отримана 30 травня 2018 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 57).

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Зазначає, що своєчасно та добросовісно сплачує аліменти на утримання доньки. Твердження позивача, що він сплачує аліменти у розмірі 900 грн. спростовані наданими до суду першої інстанції довідками, згідно яких за 2017 рік ним сплачено аліментів близько 22 000 грн. Його матеріальний стан з моменту визначення розміру аліментів на теперішній час не покращився, в нього на утриманні родина з чотирьох осіб, у власності нерухомого майна не має, будинок, в якому він проживає, потребує ремонту (а.с. 58 - 59).

У судове засідання апеляційного суду сторони не з'явилися.

Про дату, час та місце розгляду справи сторони повідомлені.

Позивач ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просила розглянути справу у її відсутність (а.с. 39).

Відповідач ОСОБА_2 причини неявки у судове засідання суду не повідомив і відповідно до частини 3 ст. 131 ЦПК України вважається, що він не з'явився у судове засідання без поважних причин.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, оскільки відповідно до частини 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до частини 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до частини 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснено, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, яка викладена в постанові Судової палати у цивільних справах від 05.02.2014 року у справі № 6-143цс13, при розгляді позовів про зміну розміру аліментів застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", ст. 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", ст. 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі").

Судом першої інстанції встановлено і це не заперечується сторонами, що відповідач ОСОБА_2 має двох неповнолітніх дітей від різних матерів: з позивачем ОСОБА_1 має доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з ОСОБА_6 - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьком яких він записаний в свідоцтвах про їх народження (а.с. 4, а.с. 20).

На утримання обох дітей з відповідача були стягнути аліменти:

- на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 18 травня 2007 року в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу щомісяця на користь ОСОБА_1 (після реєстрації шлюбу - ОСОБА_1);

- на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 16 грудня 2008 року в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу щомісяця на користь ОСОБА_6

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 27 січня 2009 року розмір аліментів на утримання обох дітей зменшено до 1/6 частини доходів (а.с. 7).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про збільшення розміру аліментів, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються ст. 192 СК України у системному зв'язку із положеннями ст. 182 СК України. Позивачем не доведено і судом не встановлено покращення матеріального стану відповідача після 2009 року, коли аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 були стягнуті судом в розмірі 1/6 частки доходів.

З матеріалів справи встановлено, що сім'я відповідача на теперішній час, як і в 2009 році, складається з 4 осіб: він, дружина ОСОБА_6, син ОСОБА_4, 2010 року народження, та син дружини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, що підтверджується довідкою Криворізької сільської ради № 577 від 26 березня 2018 року (а.с. 22, а.с. 21, а.с. 20).

Відповідач продовжує працювати на тому ж підприємстві, що і на час визначення аліментів у 2009 році, - ТОВ "Добропільське сортонасінницьке підприємство", що підтверджується довідками цього підприємства від 04 квітня 2018 року № 38 та від 06 лютого 2018 року (а.с. 23-24), згідно яких середня заробітна плата відповідача за січень-березень 2018 року складає 5 983,60 грн. та в цих місяцях з відповідача на користь позивача на утримання доньки ОСОБА_3 були утримані аліменти в розмірі по 930,00 грн., тобто в мінімальному розмірі, встановленому частиною 2 ст. 182 СК України (50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку). Проте, як обґрунтовано зазначає відповідач у відзиві на апеляційну скаргу, за 2017 рік ним сплачено аліментів на утримання доньки 17 069,65 грн., основна частка яких припадає на другу половину року, що пов'язано з сільськогосподарським характером підприємства, на якому він працює: так, в липні 2017 року з нього стягнуті аліменти в розмірі 3 368,29 грн., в серпні 2017 року - 2 214,59 грн., у вересні 2017 року - 2 220,87 грн., у листопаді - 1 810,68 грн., у грудні 2017 року - 2 364,64 грн. (а.с. 23).

Дружина відповідача ОСОБА_6 також працює у ТОВ "Добропільське сортонасінницьке підприємство" і її середньомісячна заробітна плата складає за 2017 рік 4 926,73 грн., що підтверджується довідкою цього підприємства від 27 травня 2018 року № 30 (а.с. 25).

Враховуючи зазначене, доходи сім'ї відповідача не є значними.

Доводи позивача про те, що суд безпідставно врахував у складі сім'ї відповідача сина дружини відповідача ОСОБА_7, обов'язку по утриманню якого відповідач не має, є необґрунтованими. Суд не посилався на те, що відповідач має на утриманні ОСОБА_7, але обґрунтовано врахував склад сім'ї відповідача, який має спільну дитину з ОСОБА_6, яка, крім утримання їх спільної дитини, має також утримувати і свою дитину від іншого шлюбу - ОСОБА_7. З'ясування цих обставин є необхідним як для з'ясування змін у сімейному становищі відповідача, так і для визначення матеріального становища платника аліментів ОСОБА_2

Суд першої інстанції при вирішенні позовних вимог правильно зазначив, що нерухомого майна відповідач не має. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов ОСОБА_2, який складений 30 березня 2018 року депутатом Криворізької сільської ради, відповідач мешкає в будинку своїх батьків, який не упорядкований (опалюється вугіллям, санвузлу не має) та потребує ремонту (дах протікає, кухня в аварійному стані) (а.с. 27).

Доводи апеляційної скарги про те, що цей акт в розумінні ст. 80 ЦПК України не є доказом у справі, оскільки його подано з порушенням частини 9 ст. 83 ЦПК України, не впливають на висновки суду.

Відповідно до частини 9 ст. 83 ЦПК України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

З матеріалів справи встановлено, що ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 19 березня 2018 року у справі відкрито провадження та відповідачу надано п'ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву та всіх письмових та електронних доказів, що підтверджують заперечення проти позову. Справа призначена до розгляду на 05 квітня 2018 року (а.с. 11).

Згідно супровідного листа суду № 227/726/18/5617/2018 копія ухвали про відкриття провадження у справі відповідачу фактично направлена 21 березня 2018 року, тобто за 13 днів до дати, на яку призначено розгляд справи (а.с. 14). Відомості про дату її отримання відповідачем в матеріалах справи відсутні. Несвоєчасно направивши відповідачу копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви, суд фактично обмежив можливості відповідача на своєчасне подання відзиву на позовну заяву та доказів, що підтверджують заперечення проти позову.

Документи на підтвердження свого сімейного та матеріального стану, зокрема, і акт від 30 березня 2018 року, відповідачем були надані суду у судовому засіданні, в якому приймала участь представник позивача - адвокат ОСОБА_5, що підтверджується протоколом судового засідання та ордером від 05 квітня 2018 року (а.с. 18, а.с. 28).

В матеріалах справи відсутні відомості про надання копій цих доказів представнику позивача. Проте вони були досліджені судом першої інстанції за участю представника позивача і відповідно до частини 3 ст. 376 ЦПК України недотримання судом першої інстанції положення частини 9 ст. 83 ЦПК України не є обов'язковою підставою для скасування судового рішення та не порушило прав позивача, представник якої брав участь у судовому засіданні та приймав участь у дослідженні цих доказів судом.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачем не доведено покращення матеріального стану відповідача, що припинення обов'язку відповідача сплачувати аліменти на утримання позивача та його теперішньої дружини ОСОБА_6, що призвело до зменшення кола утриманців відповідача, не є безумовною підставою для збільшення розміру аліментів.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що обов'язок по утриманню дитини покладається на обох батьків, що при визначенні розміру аліментів суд враховує, в тому числі, і матеріальне становище дитини. Досягнення донькою ОСОБА_3 трирічного віку свідчить не лише про зменшення кола утриманців відповідача, зокрема, припинився його обов'язок утримувати мати ОСОБА_3 - позивача у справі, а й про те, що позивач в теперішній час вже має можливість працювати і надавати доньці більшу матеріальну допомогу, ніж в той час, коли вона перебувала у відпустці по догляду за донькою. Проте позивачем не надано суду доказів про її матеріальне становище і відповідно про матеріальне становище дитини ОСОБА_3, яка з нею проживає. Посилаючись в апеляційній скарзі на зміну свого матеріального становища у зв'язку із народженням ІНФОРМАЦІЯ_3 сина ОСОБА_8 та отримання мінімальної заробітної плати, позивач і до апеляційної скарги не додала будь-яких доказів про своє сімейне та матеріальне становище.

Позивачем не надано суду і доказів про стан здоров'я дитини.

Враховуючи матеріальне становище відповідача, наявність у нього на утриманні, крім доньки ОСОБА_3, 2007 року народження, неповнолітнього сина ОСОБА_4, 2008 року народження, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для збільшення розміру аліментів на утримання доньки. Апеляційний суд звертає увагу позивача, що аліменти в розмірі 1/4 частини доходу відповідача на утримання доньки ОСОБА_3 були стягнуті рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 18 травня 2007 року, тобто в той час, коли відповідач не мав на утриманні інших неповнолітніх дітей. Зміна сімейного стану відповідача, зокрема, народження у нього ІНФОРМАЦІЯ_2 другої дитини - сина ОСОБА_4 (від іншої матері) і стала однією з підстав зменшення розміру аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 і на цей час відповідач має однаковий обов'язок щодо утримання обох своїх неповнолітніх дітей, незалежно від того чи стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_4 в примусовому порядку, чи він його утримує добровільно.

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має, доводи апеляційної скарги необгрунтовані і не спростовують висновків суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п. 1 частини 6 ст. 19 ЦПК України зазначена справа для цілей цього Кодексу є малозначною, оскільки ціна позову ОСОБА_1 не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на час звернення позивача до суду.

Відповідно до ст. 7 Закону України від 07.12.2017 року № 2246-VIII "Про Державний бюджет України на 2018 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2018 року складає 1762 гривні.

Відповідно до п. 3 частини 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову у позовах про стягнення аліментів визначається сукупністю всіх виплат, але не більше, ніж за шість місяців.

Враховуючи, що середньомісячна заробітна плата відповідача за січень-березень 2018 року згідно довідки ТОВ "Добропільське сортонасінницьке підприємство" № 39 від 04 квітня 2018 року складає 5 983,60 грн., а за вирахуванням податків 4 816,80 грн., 1/4 частка цього доходу складає 1 204,20 грн. (4 816,80 : 4), а сукупність платежів за шість місяців - 7 225,20 грн. (1 204,20 х 6); 1/6 частка доходу складає 802,80 грн., а сукупність платежів за шість місяців - 4 816,80 грн. (802,80 х 6), ціна позову про збільшення розміру аліментів складає 2 408,40 грн. (7 225,20 - 4 816,80).

Отже, відповідно до п. 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України постанова апеляційного суду у цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 05 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку, як така що ухвалена у малозначній справі, не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 13 червня 2018 року.

Судді: Л.І. Соломаха

Т.В. Космачевська

Ю.М. Мальований