АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Доповідач - Ратнікова В.М.
№ 22-ц/796/4387/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 753/9250/17

31 травня 2018 року Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Невідомої Т.О.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 лютого 2018 року, постановлене під головуванням судді Колесника О.М., у справі за позовом ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні квартирою, вселення до житлового приміщення,-

в с т а н о в и в :

18 травня 2017 року ОСОБА_2 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_5 звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні квартирою, вселення до квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову посилалась на те, що 27.11.2003 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, в якому у них 21.01.2012 року народився син ОСОБА_5. В період перебування у зареєстрованому шлюбі вони з відповідачем придбали квартиру АДРЕСА_2, яку оформили на неї. В подальшому відносини між нею та відповідачем погіршились. З 06.04.2017 року, коли рішенням Дарницького районного суду м. Києва було відібрано дитину у відповідача ОСОБА_7 і передано їй, вона з сином проживала у даній квартирі. Але ОСОБА_7 почав погрожувати їй фізичною розправою, вказуючи, що він знову викраде їх дитину. На даний час відповідач перешкоджає їй у користуванні квартирою, вивіз її особисті речі та меблі з даного житлового приміщення, змінив замки вхідних дверей квартири, вирвав сигналізацію. Вона неодноразово зверталась до правоохоронних органів з приводу протиправних дій відповідача, однак позитивного результату це не дало. Тому просить суд вселити її з сином до спірної квартири та зобов'язати. відповідача не чинити їм перешкоди у користуванні даним житлом.

Відповідач ОСОБА_6 судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснивши, що спірна квартира була дійсно придбана в період шлюбу сторін і оформлена на позивача. Однак рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.10.2017 року право власності на неї було визнано за ним і позивачкою в рівних частках. Він на підставі даного рішенням суду зареєстрував своє право власності на вказану частину нерухомого майна, а позивачка цього на день розгляду справи не зробила. Після придбання даної квартири в ній довгий час проживали квартиранти, з якими спілкувалась позивачка. Разом вони проживали в квартирі АДРЕСА_9 в м. Києві, а потім він зі своєю матір'ю переїхав до будинку у АДРЕСА_8, де мешкає і по сьогоднішній день. В спірній квартирі він не проживав як і позивачка, тому ніяких перешкод їй не чинив. Ключі від квартири знаходяться виключно у позивачки, тому вона перевіряє житло, забирає грошові кошти у квартирантів, але останнім часом приховує своє фактичне місце проживання. Ніяких особистих речей позивачки та меблів він не вивозив, замків в квартирі не міняв. Просив відмовити у задоволенні позову, так як він н чинить позивачці та їх сину перешкод в користуванні спірною квартирою.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 27 лютого 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_2, вселення до житлового приміщення - квартири АДРЕСА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 лютого 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що суд першої інстанції грубо порушив норми процесуального та матеріального права. Відмовляючи в задоволенні позову, суд не врахував наявні в справі докази, які підтверджують доводи позивача про те, що відповідач чинить їй та їх спільній дитині перешкоди у користуванні спірною квартирою, а саме: подану позивачем заяву до Дарницького управління Головного управління Національної поліції у м. Києві, висновок Дарницького управління ГУ НП у м. Києві, яким підтверджується факт заміни відповідачем замків у спірній квартирі та першкоджання дружині та дитині у користуванні вказаною квартирою. Відмова у вселенні позивачки та неповнолітнього сина сторін у спірну квартиру призведе до неможливості реалізації ними права власності та права користування квартирою.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті &q?ин;Голос України&q?ав; повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Згідно п. 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій та статус суддів», апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Відповідно до п. 8 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону України № 2147 - VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 повністю підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_6 та його представник ОСОБА_8 в судове засідання повторно не з&q?ер;явились, про день та час слухання справи судом повідомлені в установленому законом порядку, представник відповідача ОСОБА_8 31.05.2018 року подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу за відсутності відповідача та його представника, проти задоволення апеляційної скарги заперечує, а тому, колегія суддів вважає можливим розгляд справи у відсутності відповідача та його представника.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., вислухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27.11.2003 року сторони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований у відділі РАГС Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1990. Від цього шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В період шлюбу, 10.07.2008 року, був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9, за яким ОСОБА_2 набула права власності на вказане нерухоме майно

Рішенням Києво-Святошинського районного суду м.Києва від 24жовтня 2017 рокуяке вступило в законну силу, в порядку поділу майна подружжя було визнано за позивачем і відповідачем право власності на 1/2 частину квартиру АДРЕСА_2 за кожним .

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_7 зареєстрував своє право власності на 1/2 частину спірної квартири 11.01.2018 року на підставі вказаного судового рішення. Представник позивача ОСОБА_10 в судовому засіданні суду першої інстанції повідомила, що їй не відомо про реєстрацію ОСОБА_2 своєї частки. До апеляційної скарги представником подано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності станом на 05.04.2018 року, з якого вбачається, що 31.03.2018 року право власності ОСОБА_2 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 було зареєстровано.

27.04.2017 року ОСОБА_6 звернувся до Дарницького управління поліції ГУ НП у м.Києві з заявою про те, що його дружина ОСОБА_2 не допускає його до спільної квартири АДРЕСА_10 та не надає зустрічі з сином. Вказана заява зареєстрована в Єдиному журналі обліку за № 30603, 32040.

06 травня 2017 року за вказаним зверненням було складено висновок, яким встановлено, що між сторонами триває процес розлучення та поділу майна. 27.04.2017 року при відвіданні квартири АДРЕСА_11. було виявлено в квартирі двох чоловіків, які пояснили, що вони її винаймають. При додатковій перевірці було здійснено неодноразовий вихід за вказаною адресою, але двері квартири ніхто не відчинив.

15 травня 2017 року ОСОБА_2 звернулась до Дарницького управління поліції ГУ НП у м.Києві з заявою про вчинення ОСОБА_6 протиправних дій щодо неї та їх неповнолітнього сина ОСОБА_5- ІНФОРМАЦІЯ_2, вказала, що ОСОБА_6 вивіз з квартири АДРЕСА_5 їх речі та меблі, змінив замки на вхідних дверях. Вказане звернення зареєстровано в базі Єдиного обліку під № 3506219.

17 травня 2017 року за вказаним зверненням ОСОБА_2 Дарницьким УП ГУ НП у м.Києві було складено висновок, з якого вбачається. що в ході проведення перевірки по даному матеріалу було здійснено вихід за адресою: м.Київ. АДРЕСА_6, двері квартири ніхто не відчинив, при спілкуванні з мешканцями сусідніх квартир останні повідомили, що дійсно громадянин ОСОБА_6 змінив замки на вхідних дверях до вищевказаної квартири, чим перешкоджає в користуванні нею своїй дружині та дитині. .

Відмовляючи ОСОБА_2 в задоволенні позову до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_2, вселення до житлового приміщення - квартири АДРЕСА_3, суд 1-ї інстанції виходив з того, що в судовому засіданні не підтверджено факт чинення відповідачем перешкод позивачу та неповнолітньому сину сторін у користуванні спірною квартирою, позивачем не було визначено дату події та кількість таких протиправних дій з боку відповідача.

Проте, з таким висновками суду 1-ї інстанції колегія суддів погодитись не може, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи, дослідженим доказам та вимогам матеріального права.

Згідно вимог статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частиною 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Глава 28 ЦК України визначає житло об'єктом права приватної власності.

Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Виникнення права членів сім'ї власника квартири на користування квартирою та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника квартири права власності на цю квартиру, а отже, припинення права власності на квартиру припиняє право членів його сім'ї на користування цією квартирою.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З матеріалів справи вбачається, що на даний час позивач та відповідач є власниками квартири АДРЕСА_1 в рівних частках- по 1/2 частині кожний, а тому мають рівні права у користуванні своєю власністю.

Неповнолітній син сторін ОСОБА_5 -ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з матір&q?ій;ю ОСОБА_2, є членом її сім&q?ар;ї, а тому, як член сім&quма;ї, має право користуватись належним їй на праві власності житлом.

З досліджених в судовому засіданні звернення відповідача до Дарницького УП ГУ НП м.Києві від 27.04.2017 року, складеного за цим зверненням висновку та зверненням позивачки до Дарницького УП ГУ НП м.Києві від 15 травня 2017 року, складеного за цим зверненням висновку достовірно встановлено, що між сторонами існує спір щодо користування спільною частковою власністю - квартирою АДРЕСА_12 , відповідач змінив замки в спірній квартирі і перешкоджає позивачці та їх неповнолітньому сину у користуванні цією квартирою та здійсненні їх законних прав, а тому доводи апеляційної скарги є обгрунтованими, наявні передбачені законом підстави для задоволення позову ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні спірною квартирою та вселення в цю квартиру позивачки та її неповнолітнього сина, а суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про недоведеність позовних вимог .

Не грунтується на встановлених обставинах справи та вимогах закону і висновок суду першої інстанції про те, що на підтвердження своїх позовних вимог позивачка повинна визначити дату події та кількість таких протиправних дій з боку відповідача, з огляду на наступне.

За нормами ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати захисту свого права від особи, яка перешкоджає йому користуватися та розпоряджатися своїм майном. Зазначений позов є негаторним. Підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також на факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей. При цьому для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об&q?их;єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним своїх правомочностей. Визначення конкретної дати події, яка призвела до порушення прав власника та кількості таких подій правового значення в даному випадку не мають.

Оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 лютого 2018 року про відмову ОСОБА_2 в задоволенні позову до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_13 вселення до житлового приміщення - квартири АДРЕСА_3 підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог, зобов&q?яг;язання ОСОБА_6 не чинити перешкод власникові ОСОБА_2 та її малолітньому сину ОСОБА_5 в користуванні квартирою АДРЕСА_14 та вселення їх в квартиру АДРЕСА_7.

Крім того, оскільки судом апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції було скасовано та ухвалено нове про задоволення позову, вирішенню також підлягає питання щодо розподілу відшкодування судових витрат.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 за подання позову було сплачено 640,00 грн.. за подання апеляційної скарги на рішення Дарницького районного суду м.Києва від 27.02.2018 року сплачено- 960,00 грн.

Таким чином, в сукупності, позивачем понесено судові витрати в розмірі 1600,00 грн.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову також покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки за наслідками розгляду справи позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено повністю, виходячи з закріпленого в статті 141 ЦПК України принципу пропорційності відшкодування судового збору розміру задоволених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що понесені позивачем в зв'язку з розглядом справи витрати в розмірі 1600,00 грн. підлягають відшкодуванню повністю, шляхом стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 у відшкодування судових витрат 1600,00 грн.

Керуючись ст.ст. 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. 156 ЖК України, ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 лютого 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_5 задовольнити.

Зобов&qu 0;язати ОСОБА_6 не чинити ОСОБА_2 та її малолітньому сину ОСОБА_5 перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_14.

Вселити ОСОБА_2 та її малолітнього сина ОСОБА_5 в квартиру АДРЕСА_3.

Стягнути з ОСОБА_6 ( ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 ( ідентифікаційний номер НОМЕР_2) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 01 червня 2018 року.

Головуючий: Судді: