Справа № 212/4062/17
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 лютого 2018 року м. Кривий Ріг
Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого Пустовіта О.Г. за участю секретаря Конограй В.В.; без присутності осіб, які беруть участь у справі, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста ОСОБА_1 цивільну справу № 212/4062/17, 2/212/227/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей Романівської районної державної адміністрації Житомирської області про визначення місця проживання дитини, -
У липні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про визначення місця проживання неповнолітньої дитини до ОСОБА_3
В обґрунтування вимог вказала, що 20.07.2012 виконавчим комітетом Биківської селищної ради Романівського району Житомирської області був зареєстрований шлюб ОСОБА_3 та ОСОБА_4, який на підставі рішення (заочного) Романівського районного суду Житомирської області від 01.04.2014 (справа № 290/207/14-ц) було розірвано. Від шлюбу вони маєють сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.
З жовтня 2012 року вони з відповідачем проживали окремо, відповідно з моменту народження малолітній ОСОБА_5 постійно проживав з нею. Відповідач декілька разів висловлювався з погрозами в її адресу, що забере дитину до себе. Вона не згодна із тим, щоб син проживав з відповідачем, оскільки батько може негативно впливати на дитину, її виховання, оскільки починаючи з самого народження дитини та до теперішнього часу відповідач жодним чином не цікавився дитиною, її вихованням, станом здоров'я.
Крім того, відповідач не має достатнього рівня доходу для забезпечення дитини, офіційно не працевлаштований, не має власного житла для проживання. У той час як вона маю усі можливості для створення всіх необхідних умов для проживання та нормального розвитку дитини в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості.
Рішенням суду від 26.06.2013р. стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання дитини - сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 16.05.2013 і до досягнення дитиною повноліття, тобто до 07.02.2031 року.

19 березня 2016 року вона уклала шлюб зі ОСОБА_7. Від шлюбу вони мають сина - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3. ЇЇ чоловік, ОСОБА_7, дуже добре відноситься до її з відповідачем сина (як до свого), піклується про нього, забезпечує всім необхідним для проживання та нормального розвитку. Також він має достатній та необхідний рівень доходу, офіційно працевлаштований -працює водієм в ТОВ «ГАЗІНВЕСТ-ТРЕЙДІНГ». Крім того, 25.04.2016 її чоловіком було набуто право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

За місцем роботи (вчитель української мови та літератури) характеризується позитивно, користується повагою та авторитетом серед батьків, колег, учнів, що підтверджується характеристикою, виданою директором Костянтинівської ЗОШ І-ІП ступенів ОСОБА_9

Нею створені усі умови для проживання та розвитку дитини, її чоловік має достатній рівень доходу, несе усі витрати по утриманню, вихованню та оздоровленню дитини. Також дитина забезпечена всіма необхідними матеріально-побутовими умовами для проживання. Вони не зловживають спиртними напоями або наркотичними засобами, у повсякденному житті не поводять себе аморально або у спосіб, що може зашкодити інтересам дитини.

Тому просить суд визначити місце проживання нашої з відповідачем дитини, ОСОБА_5, разом зі мною в будинку, розташованому за адресою: вул. В'юнецька, буд. 5, с. Костянтинівка, Романівський р-н, Житомирська обл.

Справа розглядається за правилами, що діють після набрання чинності ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року (далі ЦПК України), що передбачено ч. 1 п. 11 Розділу XІІІ Перехідних Положень ЦПК України.

17.07.2017 року направлено запит до відділу реєстрації місця проживання громадян, з метою виконання вимог ч. 3 ст. 122 ЦПК України (у редакції Закону №1618-IV від 18.03.2004 року). Відповідь на запит отримана судом 04.08.2017 року.

Ухвалою суду від 07 серпня 2017 року позовну заяву прийнято до розгляду, призначено до відкрито судового засідання.

У судове засідання позивач ОСОБА_2 не зявилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності позивача відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, враховуючи, що остання скористалась своїми процесуальними правами.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився та ухвалою суду від 26 лютого 2018 року вирішено питання про розгляд справи на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановити заочне рішення).

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Романівської районної державної адміністрації Житомирської області у судове засідання не зявився, начальник служби ОСОБА_10 надав заяву в якій просив справу розглядати без їх участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Суд, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши обставини справи та давши оцінку доказам, наданих в їх обґрунтування, суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 8 ЦПК України в редакції 2005 року, суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 214 ЦПК України, п. 12 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 Про судове рішення у цивільній справі, під час ухвалення рішення суд вирішує ряд питань, в тому числі і питання: які правовідносини сторін випливають із встановлених судом обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 20 липня 2012 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ТП № 092118.

Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ТП № 184861.

Батьком дитини записаний ОСОБА_3, матір'ю ОСОБА_6.

Рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 01 квітня 2014 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_11 розірвано.

Після розірвання шлюбу малолітній син ОСОБА_12 проживає разом з позивачкою.

Згідно свідоцтва про шлюб серії І-ОК № 196502 ОСОБА_6 уклала шлюб з ОСОБА_7, і змінила прізвище на «Стовбурова».

Згідно висновку Служби у справах дітей Романівської районної державної адміністрації, вважають доцільним визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з матірю ОСОБА_2 за адресою: вул. В'юнецька, будинок 5, с. Костянтинівна Романівського району Житомирської області.

Суд погоджується з наданим висновком, щодо доцільності визначення місця проживання малолітньою дитиною разом з матір'ю, з огляду на наступне.

Відповідно до шостого принципу Декларації ООН прав дитини від 20 листопада 1959 року, малолітня дитина не повинна, окрім випадків, коли існують виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Відповідно до ч.2 ст.6 Сімейного кодексу України, малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. При вирішенні питання, щодо тривалого (понад добу) перебування дитини без матері, суд повинен виходити першочергово з інтересів та віку дитини.

Враховуючи, що малолітній ОСОБА_5, з моменту народження, постійно мешкає з матірю, батько дитини з самого народження не проживав з ним, не цікавився дитиною, її вихованням, утриманням, станом здоровя. Зі слів матері батько жодного разу не бачив дитини. Таким чином, суд вважає, що розвиток та вікові потреби дитини такого віку та його психологічний комфорт тісно пов'язані з необхідністю регулярної присутності поруч його матері.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об'єднаних Націй 20 листопада 1959 року, яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9 Конституції України та ст.ст.2,8 ЦПК України, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно вимог ст.8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч.3 ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Із системного тлумачення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ст.ст.7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні дитини, судом мають враховувати передусім інтереси дитини.

Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 „Про застосування судами деяких нормКодексу про шлюб та сім'ю України" роз'яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей.

При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Таким чином, законодавством України закріплено обов'язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини, окрім того, законодавством зобов'язано батьків вирішувати всі питання виховання дитини спільно (ст. 157 СК України ).

Законодавством також встановлено правовий механізм визначення способу участі у вихованні дитини того з батьків, який проживає окремо у випадку неможливості досягнення батьками згоди стосовно такого способу, а саме: рішення про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, приймається органом опіки та піклування на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Стороною по справі надано підтвердження наявності належних умов, характеристик та інших документів на підтвердження можливості проживання дитини з матір'ю.

Оскільки при подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 640,00 грн. згідно квитанції, рішення прийнято на користь позивача, тому зазначені судові витрати слід стягнути з відповідача на користь позивача, відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.15 Закону України «Про охорону дитинства», Декларацією прав дитини від 20 листопада 1959 року, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ст. ст. 1, 7, 18, 141,157,159 СК України, ст.ст. 12, 141, 206, 247, 258, 259, 264, 265, 280-289, 354, 355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей Романівської районної державної адміністрації Житомирської області про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матірю ОСОБА_2 за місцем її мешкання за адресою: вул. В'юнецька, будинок 5, с. Костянтинівна Романівського району Житомирської області.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7 понесені нею витрати по сплаті судового збору в сумі 640 гривень.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Розяснити сторонам у справі, що згідно з вимогами ч. 1 ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Тобто субєктом подання заяви про перегляд заочного рішення є виключно відповідач, а не інші особи, які беруть участь у справі. Повторне заочне рішення сторони можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивачем апеляційна скарга на рішення суду подається до/або через відповідні суди, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текс рішення складено 26 лютого 2018 року та підписано без його проголошення.

Суддя: О. Г. Пустовіт