Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.06.2018 Справа №607/6848/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого Грицака Р.М.,

за участю секретаря Чех Ю.Ю.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В :

позивач ОСОБА_1 предявила в суд позов до відповідача ОСОБА_3 про розірвання шлюбу. В обґрунтування цих вимог зазначає, що сімейне життя у неї з чоловіком не склалось, вони фактично проживають окремо один від одного, не ведуть спільного господарства і не підтримують подружніх відносин. З листопада 2017 року вона підтримує близькі відносини з іншим чоловіком ОСОБА_5, котрий є батьком дитини, якою вона на даний момент вагітна. Таким чином вказаний шлюб з відповідачем носить формальний характер, суперечить її інтересам, а тому його слід розірвати, зазначає ОСОБА_1

У судовому засіданні позивач та її представник вказані вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити з мотивів, викладених у позовній заяві.

Відповідач та його представник у судовому засіданні проти позову заперечили. ОСОБА_3 суду пояснив, що батьком дитини, котрою на даний момент вагітна позивача можливо є він, а не ОСОБА_5

Суд, заслухавши пояснення учасників, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, вважає за необхідне зазначити наступне:

02 вересня 2017 року між сторонами було зареєстровано шлюб, про що у Тернопільському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області було складено відповідний актовий запис № 1019.

На момент подачі позову та розгляду справи у суді позивач була вагітною.

Ці обставини доказуванню не підлягають в силу частини 1 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), оскільки визнані сторонами та сумнівів щодо їх достовірності або добровільності визнання у суду не виникає.

Своє батьківство щодо дитини, якою вагітна позивач, визнає ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що свідчить його заява від 19 квітня 2018 року, посвідчена приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрована в реєстрі за № 614.

Ця обставина, згідно з частиною 3 ст. 110 Сімейного кодексу України (далі СК України), забезпечила ОСОБА_1 право на звернення до суду з даним позовом про розірвання шлюбу.

Водночас, своє батьківство щодо дитини, котрою вагітна позивач, визнає і відповідач та заперечує щодо доводів позивача про протилежне.

Частиною 1 ст. 112 СК України визначено, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. (частина 2 ст. 112 СК України)

На цьому ж наголошує Верховний Суд України в пункті 10 Постанови Пленуму за № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» де зазначає, що Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Позивачем, всупереч частині 1 ст. 81 ЦПК України, не доведено того факту, що збереження шлюбу з відповідачем суперечитиме її інтересам.

ЇЇ посилання на те, що у випадку збереження шлюбу на усе набуте майно поширюватиметься режим спільного майна подружжя, як підставу для розірвання шлюбу, суд вважає неспроможними та до уваги не бере.

Таким чином у задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Окрім цього розірвання шлюбу на етапі вагітності позивача та до народження дитини може призвести до порушенням прав відповідача, оскільки у цьому випадку порядок вчинення запису про батька дитини буде здійснений у порядку, відмінному від того, який визначений статтею 133 СК України, згідно якого якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір'ю, а чоловік батьком дитини.

На підставі викладеного, керуючись статтями 82, 89, 263, 264, 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) до ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_4, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) про розірвання шлюбу відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом 30 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Тернопільської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення строку на апеляційне скарження в порядку вимог ч. 2 ст. 354 ЦПК України.

Повне судове рішення складено та підписано 06 червня 2018 року.

Головуючий суддяОСОБА_7