Постанова

Іменем України

07 червня 2018 року

м. Київ

справа № 755/17553/16

провадження № 61-27076св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Висоцької В.С. (суддя-доповідач), Пророка В. В.,

Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

представники позивача - Сокуренко Наталія Вікторівна,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 березня 2017 року у складі судді Астахової О. О. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 11 липня 2017 року у складі суддів: Махлай Л. Д., Мазурик О. Ф., Кравець В. А.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року публічне акціонерне товариство «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5, в якому просило стягнути з останньої на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 31 447,53 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом - 15 247,55 грн; заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 3 792 грн; заборгованість по пені за прострочене зобов'язання - 9 484,29 грн; заборгованість по пені за несвоєчасну сплату боргу на суму від 100 грн - 950 грн; штраф (фіксована частина) - 500 грн; штраф (процентна складова) - 1 473, 69 грн.

Позов мотивовано тим, що відповідно до укладеного договору від 19 листопада 2013 року, відповідач отримав кредит в розмірі 14 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі встановленому «Тарифами Банку». Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг «Правилами користування платіжною карткою»,та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором.

Відповідач своєчасно позивачу грошові кошти не повернула, відсотки за користування кредитом не сплатила, внаслідок чого станом на 01 листопада 2016 року у неї утворилась вказана заборгованість, яку банк просив стягнути в судовому порядку.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22 березня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено наявності укладеного між сторонами договору, оскільки не надано доказів відкриття рахунку на ім`я відповідача, видачі банківської картки та пам`ятки клієнта, що є невід`ємною частиною договору.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11 липня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено. Рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, дійшов правильних висновків про те, що позивач не довів факту укладення з відповідачем кредитного договору, на умовах, вказаних ним у позовній заяві та видачі кредитних коштів. Позивач не надав доказів відкриття рахунку на ім`я відповідачки, видачі їй картки із зазначенням строку її дії та пам`ятки клієнта.

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалені у справі рішення з направлення справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що укладення між банком та відповідачем договору підтверджується змістом заяви, в якій значится, що відповідач своїм підписом приєднується і зобов'язується виконувати умови, викладені в Умовах і правилах надання банківських послуг, тарифах банку, що складають договір банківського обслуговування.

Суд не взяв до уваги, що між сторонами укладено договір про надання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку та відповідач надав згоду на укладення договору у такій формі та зазначив, що з Умовами та Правилами надання банківських послуг ознайомлений. Позивачем було надано належні та допустимі докази та розрахунок боргу. Письмова форма договору підтверджує як укладення договору так і видачу коштів. Виписка по рахунку ж надається на вимогу, але такої вимоги не було.

Судами необґрунтовано відхилено банківські виписки, як належні докази підтвердження укладення кредитного договору та видачі кредиту.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на вищевказані судові рішення. Справу витребувано із суду першої інстанції.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення

змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

17 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідач не скористалася своїм правом на подання до суду відзиву на касаційну скаргу, своїх заперечень щодо її вимог і змісту до Верховного Суду не направила.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судом установлено, що 19 листопада 2013 року ОСОБА_5 було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в банку.

В заяві міститься інформація про те, що позичальник ознайомився з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку та погодився з ними. Позичальник висловив свою згоду, що заява разом з Умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною картою та тарифами складає договір про надання банківських послуг. Заява підписана позичальником та представником банку.

Звернувшись до суду з даним позовом, банк додав до позовної заяви письмові Умови та Правила надання банківських послуг, де визначено, за яких умов та за якими правилами банк відкриває позичальнику банківську картку чи надає інші банківські послуги.

Статтею 628 ЦК Українивстановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 638 цього ж Кодексущо договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до пункту 2.1.1.2.1 Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку для надання послуг банк відкриває клієнту картку, її вид визначений у пам`ятці клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якого клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата отримання карти, зазначена в заяві.

Під час розгляду справи позивач не надав суду підписаних відповідачем Умов та Правил надання банківських послуг, Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою Кредитка «Універсальна, 30 днів пільгового періоду». Не надано будь-яких відомостей про номер карткового рахунку, дати вручення картки відповідачу, повідомлення йому пін-коду, строку дії картки саме за цим позовом та наданим розрахунком заборгованості.

Згідно встановлених судами обставин та досліджених доказів, на підтвердження своїх позовних вимог позивач надав копію анкети - заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 19 листопада 2013 року, яка підписана ОСОБА_5

Разом з тим, оригінал такої заяви до суду надано не було. У зазначеній копії анкети - заяви відсутні дані про те, яка банківська картка була видана ОСОБА_5, строк її дії, який рахунок відкрито на ім`я позичальника, не зазначено кредитний ліміт та строк дії картки. Із даної заяви вбачається, що пам`ятка клієнта, яка є невід`ємною частиною договору відповідачці не видавалася. Виписки з рахунку, у випадку, якщо він був відкритий на ім`я відповідачки до позовної заяви не додано.

Встановивши вказані обставини та надавши належну оцінку доказам, наданим позивачем на підтвердження заявлених ним вимог, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність факту відкриття рахунку на ім`я відповідача, видачі їй картки із зазначенням строку її дії та пам`ятки клієнта, а відтак, і недоведеність факту укладення з відповідачем кредитного договору, на умовах, вказаних ним у позовній заяві та видачі кредитних коштів, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги позивача щодо подання ним при подачі позовної заяви достатніх доказів на підтвердження укладення кредитного договору та видачу кредитних коштів спростовуються матеріалам справи, докази у якій належним чином перевірені судами першої та апеляційної інстанцій.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв'язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 11 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В. Пророк

І. М. Фаловська