"03" травня 2018 р. Справа № 363/966/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2018 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Рудюка О.Д.

за участі секретаря Клименко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді Київської області скаргу ОСОБА_1, заінтересовані особи: ОСОБА_2, державний виконавець Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби ОСОБА_3 на дії та бездіяльність державного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даною скаргою, про визнання неправомірною бездіяльність державного виконавця Вишгородського РВ ДВС з невиконання виконавчого листа, виданого Вишгородським районним судом Київської області 25.05.2017 року по справі №363/3543/16-ц, а також з не направлення стягувачу постанови про відкриття виконавчого провадження; скасування постанови державного виконавця Вишгородського РВ ДВС від 19.12.2017 року ВП №55125228, як незаконну; зобовязання державного виконавця Вишгородського РВ ДВС негайно вчинити дії, необхідні для своєчасного і ефективного виконання рішення, а також надіслати скаржнику постанову про відкриття виконавчого провадження. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 26.10.2017 року ОСОБА_1 направив до Вишгородського РВ ДВС заяву про відкриття виконавчого провадження по виконавчому листу виданого 25.05.2017 року Вишгородським районним судом Київської області, щодо стягнення з ОСОБА_2 на його користь 21 576,00 грн. Однак, на дату звернення до суду зі скаргою, скаржником так і не отримано постанову про відкриття виконавчого провадження.

07.12.2017 року ОСОБА_1 подав начальнику ВДВС скаргу на бездіяльність державного виконавця, однак відповіді так і не отримав. Разом з тим, бездіяльність державного виконавця та начальника ВДВС ОСОБА_1, 20.12.2017 року оскаржив керівнику УДВС ГТУЮ у Київській області. З листа від 19.01.2018 року УДВС ГТУЮ у Київській області вбачається, що державний виконавець не вжив всіх заходів виконання рішення, зокрема, не було встановлено, чи отримує боржник пенсію за віком, та чи має він грошові кошти на рахунках у ПАТ КБ «ПриватБанк» та АТ «Ощадбанк».

Постановою від 29.12.2017 року ВП №55125228 виконавчий лист повернутий стягувачу, з підстав відсутності у боржника майна. Вказану постанову ОСОБА_1 вважає незаконною, оскільки державним виконавцем не здійсненні всі заходи з примусового виконання рішення.

Ухвалою суду від 22.03.2018 року прийнято до розгляду скаргу та призначено скаргу до розгляду.

Скаржник в судове засідання не зявився, про день та час розгляду скарги повідомлений належним чином, однак в просильній частині скарги просив скаргу розглядати у його відсутність.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, про день та час розгляду скарги повідомлялась в установленому законом порядку причини неявки суду невідомі.

Заінтересована особа державний виконавець Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби ОСОБА_3, в судове засідання не зявився, про день та час розгляду скарги повідомлений належним чином причини неявки суду невідомі.

Відповідності до приписів статті 386 ЦПК України неявка сторін повідомлених належним чином, не є перешкодою для розгляду скарги.

Дослідивши письмові матеріали скарги, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду скарги і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного.

Як вбачається, з копії постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 29.12.2017 року ВП №55125228, яка міститься в матеріалах справи, винесеною старшим державним виконавцем Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_3, при примусовому виконанні виконавчого листа №363/3543/16-ц виданого 25.05.2017 року Вишгородським районним судом Київської області про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 боргу у розмірі 21 576,00 грн., виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 383 ЦПК України, учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено їх права чи свободи.

Частиною 2 статті 1 Закону України «Про державну виконавчу службу» передбачено, що завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Згідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Разом з тим п.5 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, зясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоровя, у звязку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника).

Частиною 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» визначено вичерпний перелік для повернення виконавчого документа стягувачу, а саме якщо: стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа; у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення; стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа; у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, зясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоровя, у звязку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника); у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу в натурі; боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоровя, у звязку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку; відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення, не закінчилася; законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення; відсутня його згода на заміщення приватного виконавця у випадках, передбачених Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»; запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру.

Враховуючи вищевикладене та те, що державний виконавець Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби ОСОБА_3на адресу суду будь-яких заперечень з приводу поданої скарги надано не було; також не було заявлено будь-яких клопотань щодо надання, витребування та долучення документів, як доказів по справі, судом вирішується питання щодо заявлених вимог на підставі наданих до суду документів.

Таким чином, враховуючи норму ч.7 ст.81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже, враховуючи вищезазначену вимогу закону, суд вважає, вимоги щодо визнання неправомірною бездіяльність державного виконавця Вишгородського РВ ДВС з невиконання виконавчого листа, виданого Вишгородським районним судом Київської області 25.05.2017 року по справі №363/3543/16-ц, а також з не направлення стягувачу постанови про відкриття виконавчого провадження, скасування та визнання незаконною постанови державного виконавця Вишгородського РВ ДВС від 19.12.2017 року ВП №55125228, підлягають задоволенню, оскільки вбачаються порушення Закону України «Про виконавче провадження», а також державним виконавцем не в повній мірі виконані вимоги закону.

Відповідно до ч.2 ст.451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Отже, відносно вимоги щодо зобовязання державного виконавця Вишгородського РВ ДВС негайно вчинити дії, необхідні для своєчасного і ефективного виконання рішення, а також надіслати скаржнику постанову про відкриття виконавчого провадження, не підлягає задоволенню оскільки, визнання неправомірною бездіяльність державного виконавця Вишгородського РВ ДВС з невиконання виконавчого листа, виданого Вишгородським районним судом Київської області 25.05.2017 року по справі №363/3543/16-ц, а також з не направлення стягувачу постанови про відкриття виконавчого провадження, скасування та визнання незаконною постанови державного виконавця Вишгородського РВ ДВС від 19.12.2017 року ВП №55125228, зобовязує державного виконавця усунути порушення прав заявника.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення скарги.

На підставі викладеного та керуючись статтями 1, 17, 37, 47 Законом України «Про виконавче провадження», статтями 4, 12, 13, 447-451 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_1, заінтересовані особи: ОСОБА_2, державний виконавець Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби ОСОБА_3 на дії та бездіяльність державного виконавця задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Вишгородського РВ ДВС з невиконання виконавчого листа, виданого Вишгородським районним судом Київської області 25.05.2017 року по справі №363/3543/16-ц, а також з не направлення стягувачу постанови про відкриття виконавчого провадження.

Скасувати постанови державного виконавця Вишгородського РВ ДВС від 19.12.2017 року ВП №55125228.

В іншій частині вимог скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Київської області через Вишгородський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 5 днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя О.Д. Рудюк