АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/731/18Головуючий по 1 інстанції - Степченко М.Ю.
Категорія: 48 Головуючий (суддя - доповідач) в апеляційній інстанції - Вініченко Б.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2018 року Апеляційний суд Черкаської області в складі:

суддів Вініченка Б.Б., Храпка В.Д., Новікова О.М.

за участю секретаря Чуйко А.В.

представника позивача за довіреністю ОСОБА_3

представника третьої особи за довіреністю ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 06 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Золотоноша про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, -

в с т а н о в и в :

У червні 2016 року ОСОБА_5 звернулася до суду з вказаним позовом.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначала, що починаючи з 01 червня 2010 року вона постійно проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_7 в ? частині будинку за адресою: АДРЕСА_2.

Вказує, що вони з ОСОБА_7 вели спільне господарство, обробляли городи, вирощували овочі та фрукти, робили поточний ремонт будинковолодіння по АДРЕСА_2, придбавали техніку, мали спільний побут, спільний бюджет, важливі рішення приймали завжди разом, піклувались одне про одного, працювали на благо та добробут своєї родини, разом проводили час і влаштовували відпочинок, були дружньою сім'єю та мали плани на майбутнє.

Також вказує, що у 2013 році вони з ОСОБА_7 вирішили використати спільно зібрані кошти та зробити ремонт у належному йому будинку за адресою: АДРЕСА_1. Для цього за спільні кошти вони придбавали будівельні матеріали, разом здійснювали будівельні і ремонтні роботи. В подальшому почали в будинку проживати, придбавали меблі та предмети домашнього вжитку та обробляти присадибну ділянку.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_7 помер у віці 41 року внаслідок нещасного випадку на виробництві, про що складено відповідний Акт №1 від 23.09.2015 року.

Враховуючи, що ОСОБА_7 помер внаслідок нещасного випадку на виробництві, та лише позивач складала його сім'ю, вона реалізувала своє право на одержання одноразової допомоги в разі смерті потерпілого шляхом подання відповідної заяви у відповідності до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Проте, дізнавшись про смерть ОСОБА_7, із заявою про одержання одноразової допомоги в разі смерті потерпілого звернулась і ОСОБА_6, посилаючись при цьому на те, що колись між нею та померлим був зареєстрований шлюб.

Однак, позивач вказує, що рішенням Білоцерківського міського суду Київської області від 20.11.2002 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, зареєстрований 20.11.1999 року Золотоніським РАГС Черкаської області, актовий запис №233, розірвано.

У зв'язку з наведеними обставинами, ОСОБА_5 просила суд встановити факт проживання однією сім'єю без шлюбу ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 01.06.2010 року по 13.07.2015 року.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 06 грудня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що судом фактично встановлено факт того, що позивач ОСОБА_5 і ОСОБА_7 проживали як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу. При цьому, суд зазначив, що фактичні шлюбні відносини, незалежно від того, наскільки вони є тривалими, не являються шлюбом в юридичному значенні та не породжують правових наслідків.

Крім того, судом було встановлено, що шлюб ОСОБА_7 та ОСОБА_6 не був припинений до смерті ОСОБА_7, який помер 13.07.2015 року хоча і існувало рішення Білоцерківського міського суду Київської області від 20.11.2002 року про розірвання шлюбу, однак свідоцтво про розірвання в органах реєстрації актів цивільного стану жодним із подружжя отримано не було, як того вимагали норми чинного на час ухвалення вказаного рішення Кодексу про шлюб та сім'ю. Разом з тим, нормами чинного до 01.01.2004 року Кодексу про шлюб та сім'ю, так і відповідно до діючого Сімейного кодексу України жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм чинного законодавства та недотримання вимог щодо обґрунтованості судового рішення, просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги вказувала, що висновки суду про те, що закон визнає лише зареєстрований шлюб не відповідають обставинам справи та нормам чинного законодавства, так як нормами сімейного законодавства закріплені рівні права чоловіка та жінки, які проживають у незареєстрованому шлюбі, зокрема на придбане майно в період цього шлюбу, а в ЦК - право на спадщину.

Крім того в апеляційній скарзі зазначала, що чинне законодавство не містить заборони встановлювати факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з особою, яка перебуває у іншому зареєстрованому шлюбі.

Також вказувала, що починаючи з 27.07.2010 року у відповідності до ст.ст. 114, 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб вважається припиненим у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Тобто в період з 27.07.2010 року і по 13.07.2015 року ОСОБА_7 не міг вважатись таким, що перебував у зареєстрованому шлюбі.

У відзиві на зазначену апеляційну скаргу ОСОБА_6 вказувала, що судом вірно застосовано норми як матеріального, так і процесуального права, судом в повному обсязі з'ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення цивільного спору.

При цьому в обґрунтування відзиву відповідач вказувала на те, що відповідно до листа наданого відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Білоцерківському районі 28.09.2015 року за № 10/331 було зазначено, що до даного органу звернулась ОСОБА_6, яка являється дружиною загиблого ОСОБА_7

Аналогічна позиція відображена в листі відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Золотоноша Черкаської області від 16.10.2015 року № 883/01-22.

Крім того, зазначала, що шлюб між ОСОБА_7 та відповідачем не був припинений до смерті ОСОБА_7, який помер 13.07.2015 року, оскільки хоча й існувало рішення Білоцерківського міського суду Київської області від 20.11.2002 року про розірвання шлюбу, однак свідоцтво про розірвання шлюбу в органах реєстрації актів цивільного стану жодним із подружжя отримано не було, як того вимагали норми чинного на час ухвалення вказаного рішення Кодексу про шлюб і сім'ю, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 30.09.2017 року.

Також у відзиві нею звертається увага на те, що проживання разом жінки та чоловіка без шлюбу не є правовою підставою виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення виходячи з наступного.

Частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає даним вимогам закону.

Згідно з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідно до Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_7 (а.с. 7 зворот).

16 вересня 2015 року було складено Акт №1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом у відповідності до якого встановлено, що ОСОБА_7 загинув внаслідок механічної асфіксії під час здійснення робіт на каналізаційній насосній станції (а.с. 8- 10).

Позивач ОСОБА_5 в своїй позовній заяві вказувала, що з 01 червня 2010 року та по час смерті ОСОБА_7 проживала з ним однією сім'єю без реєстрації шлюбу, що підтвердили в ході розгляду справи в суді першої інстанції ряд допитаних свідків, а саме: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17

Відповідно до Довідки №43 від 26.08.2015 року виданої головою квартального комітету №22 ОСОБА_17 за підписами жителів кварталу, встановлено, що ОСОБА_6 спільно із дочкою ОСОБА_18, за адресою АДРЕСА_1 не проживає з 2001 року (а.с. 75).

Крім того, в матеріалах справи міститься Довідка від 16.07.2015 року голови квартального комітету № 22 ОСОБА_17 про те, що сестра ОСОБА_10 з братом ОСОБА_7 вели спільне господарство в АДРЕСА_1 з 2002 року по день смерті 13.07.2015 року (а.с. 76).

Відповідно до Довідки №42 від 26.08.2015 року голови квартального комітету №22 ОСОБА_17 за підписами жителів кварталу, в якій зазначено, що ОСОБА_5 з 2013 року фактично постійно проживала, вела спільне господарство з ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року, а також проводила його поховання (а.с. 77).

Свідок ОСОБА_17 спростувала факти, викладені у виданих нею довідках.

Свідки ОСОБА_19 та ОСОБА_20 у судовому засіданні спростували твердження позивача та пояснювали про короткочасний характер її відносин з ОСОБА_7

Відповідно до ч.ч. 2, 4 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечить моральним засадам суспільства.

За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Разом з тим, згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що вказана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Частиною 6 ст. 42 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві виплачується одноразова допомога його сім'ї у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, та одноразова допомога кожній особі, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату.

Підставою для подання позовної заяви позивач вказала саме на неможливість реалізувати своє право на отримання одноразової допомоги як члену сім'ї померлого та на те, що його колишня дружина також претендує на отримання вищевказаної допомоги.

Як вбачається із виписки з рішення Білоцерківського міського суду Київської області від 20 листопада 2002 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, зареєстрований 20 листопада 1999 року в Золотоніському РАЦС Черкаської області розірвано (а.с. 11).

Згідно з п. 1 розділу VІІ Прикінцевих положень СК України цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності ЦК України, тобто з 01 січня 2004 року.

До сімейних відносин, які вже існували на цю дату, норми СК України застосовуються лише в частині тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права та обов'язки визначаються на підставах, передбачених СК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коди вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; акт цивільного законодавства не має зворотної дії в часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Відповідно до ст. 44 Кодексу про шлюб і сім'ю України (що діяв на час винесення рішення суду від 20.11.2002 року) шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану.

Згідно ст. 180 Кодексу про шлюб і сім'ю України реєстрація розірвання шлюбу на підставі рішення суду провадиться по пред'явленні подружжям або одним з них копії судового рішення, що набрало законної сили, а також квитанції про сплату встановленої судом суми.

Відповідно до перехідних положень ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01.07.2010 року розірвання шлюбу, здійснене судом до набрання чинності цим Законом, підлягає державній реєстрації в органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч. 7 ст. 15 вказаного Закону визначено, що про державну реєстрацію розірвання шлюбу та про розірвання шлюбу, здійснене в судовому порядку, робиться відмітка в актовому записі про шлюб.

У разі розірвання шлюбу в судовому порядку рішення суду, яке набрало законної сили, надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення.

Таким чином, рішення суду про розірвання шлюбу, прийняті після 27.07.2010 року (на час набрання чинності вказаним Законом), що набрали законної сили, є документами, що посвідчують факт розірвання шлюбу і додаткової реєстрації не потребують.

З огляду на викладене, на час розірвання шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 діяли норми Кодексу про шлюб і сім'ю України, в яких визначався порядок розірвання шлюбу та необхідність реєстрації такого розірвання.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до органів реєстрації актів цивільного стану не звертались, про що свідчить Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя, в якому містяться дані лише про реєстрацію шлюбу між даними особами, про розірвання такі дані відсутні (а.с. 151).

Саме у зв'язку з вказаними обставинами було можливим 23.10.2015 року видача копії свідоцтва про одруження ОСОБА_7 з ОСОБА_6 (а.с. 73).

Таким чином, позивач ставить питання про встановлення факту проживання однією сім'єю з ОСОБА_7 з 2010 року, хоча останній перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6

Частина 1 ст. 27 СК України передбачає, що державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства.

Відповідно до ст. 25 СК України жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу.

Аналізуючи викладені норми закону, колегія суддів приходить до висновку про помилковість тверджень ОСОБА_5, що норми чинного законодавства України не містять заборони чи обмеження для чоловіка проживати з жінкою однією сім'єю без реєстрації шлюбу до моменту розірвання шлюбу, зареєстрованого у встановленому законом порядку.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що підстав для зміни чи скасування рішення суду за наведеними у скарзі доводами немає, оскільки вони правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 06 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Текст постанови складено 31.05.2018 року.

Судді: