Справа № 738/2137/16-ц Провадження № 22-ц/795/612/2018 Головуючий у I інстанції ОСОБА_1 Доповідач - Мамонова О. Є.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді Мамонової О.Є.,

суддів: Бобрової І.О., Висоцької Н.В.,

із секретарями: Шкарупою Ю.В., Зіньковець О.О.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_2,

відповідач: ОСОБА_3,

представник позивача: ОСОБА_4,

представник відповідача: ОСОБА_5,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Менського районного суду Чернігівської області від 03 березня 2018 року (ухвалено о 15:58, повний текст рішення складено 12 березня 2018 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частину в спільному сумісному нерухомому майні подружжя, -

У С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3, в якому, з урахуванням збільшення та уточнення позовних вимог, посилаючись на ст. 60, 70 СК України та ст. 364, 368, 370 ЦК України, просив визнати за ним та відповідачкою право власності по 1/2 ідеальній частині за кожним у наступному нерухомому майні:

- житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: вул. Бузкова (раніше Радянська), 75, м. Мена Чернігівської області;

- земельна ділянка площею 0,10 га, яка призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 0:01:003:0576, знаходиться за адресою: вул. Бузкова (раніше Радянська), 75, м. Мена Чернігівської області;

- земельна ділянка площею 0,0397 га, яка призначена для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 0:01:003:0577, знаходиться за адресою: вул. Бузкова (раніше Радянська), 75, м. Мена Чернігівської області. Також просив провести поділ спільного сумісного рухомого майна між ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Позов обґрунтовував тим, що сторони у справі з 22.07.1995 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 11 червня 2013 року було розірвано. За час перебування у шлюбі подружжя придбало спірне рухоме та нерухоме майно, що є їх спільною сумісною власністю. Спірний житловий будинок сторони придбали як незакінчене будівництво у 2003 році за договором, де покупцем зазначена відповідачка ОСОБА_3 З 2003 по 2013 роки вони остаточно добудували спірний житловий будинок. У 2013 році відповідачка забрала всі свої речі із того часу позивач проживає у будинку один. 11 липня 2016 року ОСОБА_3 зареєструвала право власності на даний будинок за собою, вважаючи його особистою власністю. Спірний житловий будинок з надвірними будівлями знаходиться на земельній ділянці, яка також приватизована на імя відповідачки згідно двох Державних актів про право власності на земельну ділянку. Також в період шлюбу сторони придбали рухоме майно, що є їх спільною сумісною власністю, на загальну суму 28 935 грн.

Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 03.03.2018 провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ рухомого майна (речей домашнього вжитку) закрито у зв'язку з відмовою позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_6М від позову в цій частині.

Рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 03.03.2018 у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання права власності на частину в спільному сумісному нерухомому майні подружжя відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовну заяву задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що суд неповно зясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи і належним чином не обґрунтовані, наявні у справі докази невірно оцінені судом.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції дійшов хибних висновків, що про порушення свого майнового права позивач дізнався і повинен був дізнатись влітку 2013 року (серпень місяць), про що свідчать його письмові заперечення у іншій справі.

Заявник зазначає, що про порушення свого права він дізнався 20.11.2016, коли за заявою відповідачки спірний житловий будинок було відключено від мережі електропостачання, при цьому, рішення суду, яким відповідачка була вселена в спірний будинок не реалізовувалось та остання до житлового будинку не вселялась. Позивач продовжував проживати в спірному будинку один, був у ньому зареєстрований, займався його будівництвом, вкладав у нього кошти. У цей час відповідачка періодично прибувала до нього та вивозила речі домашнього вжитку.

Наголошує, що твердження відповідачки про придбання спірного житлового будинку за рахунок коштів від продажу належного їй успадкованого майна не відповідають дійсності, оскільки продаж спадкового будинку був вчинений останньою вже після придбання сторонами спірного житлового будинку, на що були витрачені особисті кошти сторін у справі та кошти їх батьків.

Оскільки на протязі 2003 2013 років позивач добудовував спірний житловий будинок з надвірними будівлями, що підтверджується показаннями свідків, вважає, що є всі підстави для визнання за ним права власності на 1/2 частину спірного житлового будинку з надвірними будівлями та земельних ділянок.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, зважаючи на те, що докази, які містяться у матеріалах справи підтверджують той факт, що про порушення свого права власності на спірне майно позивач дізнався ще під час розлучення навесні 2013 року та протягом весни-літа 2013 року був постійно обізнаний, що його претензії на будинок та земельні ділянки відповідачкою не визнаються і вона завжди вважала зазначене майно своєю особистою приватною власністю. Застосування судом першої інстанції положень чинного законодавства щодо строку позовної давності вважає цілком правомірним.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача - адвоката ОСОБА_6, який просив задовольнити апеляційну скаргу, відповідачки ОСОБА_3 та її представника адвоката ОСОБА_7 , які наполягали на законності рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволення, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_8 за пропуском строку позовної давності суд першої інстанції виходив з того, що позивач про порушення свого майнового стану дізнався і повинен був дізнатися влітку 2013 року (серпень місяць), про що свідчать дані ним письмові заперечення в матеріалах цивільної справи № 738/204/14-ц, яка розглядалась за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні жилим будинком, вселення.

Однак з таким висновком районного суду не може погодитись апеляційний суд, через його невідповідність обставинам справи та, як наслідок, порушення норм матеріального права.

Судом по справі встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.07.1995, рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 11 червня 2013 року (справа № 738/826/13-ц) шлюб розірвано (т. 1 а.с. 126).

17.09.2003 за договором купівлі-продажу продавець ОСОБА_9 продав, а покупець ОСОБА_3 купила за 22 300 грн недобудований жилий будинок, що розташований в м. Мена, вул. Радянська (нині Бузкова), 75 Чернігівської області, готовністю 76%, розташований на земельній ділянці земель Менської міської ради (т. 1 а.с. 80, 90-93, 107-110, 222).

25.09.2003 згідно договору купівлі-продажу ОСОБА_3 продала ОСОБА_10 за 14 680 грн жилий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в м. Мена, вул. Довженка, 40, Чернігівської області. З договору вбачається, що будинок належав ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Менською державною нотаріальною конторою 25.01.2001 за № 474, зареєстрованого в Чернігівському МБТІ 31.05.2001 за № 6-1459 (т. 1 а.с. 51-55, 81, 221).

Сторонами не заперечувалось, що з часу придбання будинку вони разом зі спільною дочкою почали проживати в даному будинку, разом його добудовували. У судовому засіданні суду апеляційної інстанції відповідачка пояснювала, що на час розлучення будинок був повністю добудований, після розлучення вона в ньому не мешкала.

Рішенням виконавчого комітету Менської міської ради № 235 від 27.11.2003 ОСОБА_3 надано дозвіл на реєстрацію в зазначеному недобудованому будинку (т. 1 а.с. 94). ОСОБА_3 зареєстрована у спірному будинку з 01.12.2003, ОСОБА_2 зареєстрований та проживає в будинку з 01.07.2004 (а.с. 6-8, 105).

Рішенням Менської міської ради № 104 від 27.03.2007 ОСОБА_3 надано дозвіл на будівництво гаража в глибині присадибної ділянки в м. Мена по вул. Радянська, 75 (т. 1 а.с. 118).

Рішенням Менської міської ради від 20.05.2010 надано дозвіл на виготовлення технічної документації для передачі безоплатно ОСОБА_3 у приватну власність в межах м. Мена по вул. Радянська, 75: земельну ділянку орієнтовною площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; земельну ділянку орієнтовною площею 0,04 га для ведення особистого селянського господарства (т. 1 а.с. 102).

Рішенням Менської міської ради від 17.08.2010 затверджено технічний звіт про передачу у власність ОСОБА_3 земельних ділянок площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та площею 0,0383 га для ведення особистого селянського господарства по вул. Радянська, 75 в м. Мена (а.с. 103).

Вказані земельні ділянки передано у власність ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 95, 96) та видано їй:

- на земельну ділянку з кадастровим номером :01:003:0576 площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в м. Мена по вул. Бузкова (раніше вул. Радянська), 75 Менського р-ну Чернігівської обл., Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 640816, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договір оренди землі за № 00717 від 07.06.2011;

- на земельну ділянку з кадастровим номером :01:003:0577 площею 0,0383 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована в м. Мена по вул. Бузкова (раніше вул. Радянська), 75 Менського р-ну Чернігівської обл., Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 640817, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договір оренди землі за № 00728 від 07.06.2011.

Дата державної реєстрації права власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :01:003:0576 та :01:003:0577 07.06.2011 ( т. 2 а.с. 132).

Рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 19 лютого 2014 року (справа № 738/204/14-ц) у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні будинком, вселення зобовязано ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_3 в користуванні житловим будинком № 75 по вул. Радянська в м. Мена Чернігівської області, надати ОСОБА_3 ключі від будинку № 75 по вул. Радянська в м. Мена Чернігівської обл.; вселити ОСОБА_3 в житловий будинок № 75 по вул. Радянська в м. Мена Чернігівської обл. (т. 1 а.с. 127-129).

Суб'єктом господарювання ФОП ОСОБА_11 було проведено інвентаризацію та виготовлено паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок по вул. Бузкова (раніше Радянська), буд. 75, м. Мена, станом на 19.05.2016 (т. 1 а.с. 85-89).

08.06.2016 Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернігівській області за № ЧІ 14 зареєстровано Декларацію про готовність до експлуатації об'єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта (т. 1 а.с. 119-120).

11.07.2016 згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №30406995 державним реєстратором прав на нерухоме майно було проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, форма власності: приватна на житловий будинок, що розташований Чернігівська обл., Менський р-н, м. Мена, вул. Бузкова (раніше Радянська), буд. 75, за суб'єктом: ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 82-84).

Поділ майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст. 69-72 СК України.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України, ч. 1 ст. 60 та ст. 63 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з подружжя не мав за поважною причиною самостійного заробітку (доходу). Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2 ст. 60 СК України).

За положеннями ч. 1 ст. 60 СК України, які узгоджуються з приписами ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України).

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ч. 1 ст. 68).

Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Виходячи з положень вищезазначених норм законодавства, враховуючи, що спірний житловий будинком № 75 по вул. Бузкова (Радянська) в м. Мена Чернігівської області був придбаний сторонами під час перебування у шлюбі, за час шлюбу ними повністю добудований, між сторонами відсутній шлюбний договір, а також будь-яка домовленість про розподіл майна, спірна нерухомість є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а тому вимоги ОСОБА_2 про визнання за ним права власності на 1/2 частину житлового будинку, господарських будівель та споруд по вул. Бузкова, 75 у м. Мена Чернігівської обл., та визнання за відповідачем права власності на іншу 1/2 частину цього ж будинку підлягають задоволенню.

Доводи відповідачки про те, що спірний житловий будинок було придбано за її особисті кошти, отримані від продажу будинку, успадкованого після смерті батька, є голослівними, зважаючи на те, що продаж успадкованого будинку було здійснено за договором від 25.09.2003, тобто після укладення 17.09.2003 договору купівлі-продажу спірного (на той час недобудованого) жилого будинку. Посилання відповідачки, що кошти за договором купівлі-продажу успадкованого будинку від 25.09.2003 вона отримала раніше і саме в день купівлі спірного будинку не знайшли свого підтвердження, позаяк, всупереч вимогам ст. 12, 81 ЦПК України, будь-які докази на підтвердження зазначеного у матеріалах справи відсутні. Крім того, за договором купівлі-продажу від 25.09.2003 ОСОБА_3 одержала до підписання договору 10 800 грн., а за договором купівлі- продажу спірного будинку 17.09.2003 купівлю було здійснено за 22 300 грн.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що спірний житловий будинок був придбаний недобудованим, готовністю 76% за 22 300 грн (т. 1 а.с. 90-93). З технічного паспорту на житловий будинок по вул. Бузковій, 75, м. Мена, виготовленого за станом на 19.05.2016, вбачається, що після проведення сторонами добудови будинок має 100% готовність, інвентаризаційна вартість будинку, господарських будівель та споруд становить 833 011 грн (т. 1 а.с. 85-89), а згідно звіту про оцінку вказаного майна, проведену станом на 20.02.2018, ринкова вартість спірного житлового будинку з надвірними будівлями складає 354 518 грн (т. 1 а.с. 61-70).

Належних і допустимих доказів, які б беззаперечно свідчили про те, що добудову спірної нерухомості було здійснено особисто ОСОБА_3 та за її власні кошти матеріали справи не містять. При цьому, за твердженнями відповідачки, остання не проживає в спірному будинку з 2013 року.

Посилання відповідачки на те, що житловий будинок з надвірними будівлями є її особистою приватною власністю у звязку з тим, що він зданий в експлуатацію та зареєстрований як обєкт права власності після розірвання шлюбу в 2016 році не заслуговують на увагу, оскільки він придбавався сторонами під час шлюбу і був повністю добудований до розлучення, що відповідачкою не заперечувалось.

При вирішенні позовних вимог про поділ земельних ділянок, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно приписів ч. 1, 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Виходячи із наведеного, принципу рівності часток майна дружини та чоловіка відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, ст. 377 ЦК України і ст. 120 ЗК України, за ОСОБА_3 належить визнати право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,10 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться по вул. Бузковій, 75 м. Мена Чернігівської обл., а за ОСОБА_3, відповідно, належить визнати право власності на інші 1/2 частини вказаної земельної ділянки.

За положеннями ст. 125 ЗК України та ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ч. 5 ст. 61 СК України, у редакції, що діяла з 09.02.2011, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації.

Законом України «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка» від 17 травня 2012 року, який набрав чинності 13 червня 2012 року, п. 5 ст. 61 СК України виключено.

Так, згідно п. 5 ч. 1 ст. 57 СК України, у редакції чинній з 13 червня 2012 року, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Таким чином, виходячи з положень дії закону в часі, якщо один із подружжя приватизував земельну ділянку у період з 09.02.2011 до 13.06.2012, то вона є обєктом спільної сумісної власності.

Отже, враховуючи викладене та той факт, що державна реєстрація права власності на земельну ділянку площею 0,0383 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства відбулася 07.06.2011 (т. 1 а.с. 96, т. 2 а.с. 132), вона є обєктом спільної сумісної власності сторін у справі, а тому підлягає поділу між сторонами в рівних частках.

Частиною 2 статті 74 СК України передбачено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову у звязку із пропуском строку позовної давності є помилковим та суперечить матеріалам справи, зважаючи на таке.

ОСОБА_2 постійно проживає у спірному житловому будинку, у ньому зареєстрований (копія паспорта, акт т. 1 а.с. 6-8).

Як самостійний обєкт права власності спірний будинок був одноосібно зареєстрований відповідачкою 11.07.2016, а тому є хибним посилання районного суду на те, що ОСОБА_2 дізнався влітку 2013 року про порушення майнового права (яке не виникло).

Зважаючи на те, що судом першої інстанції не надано належної оцінки всім доказам у справі, рішення Менського районного суду Чернігівської області від 03.03.2018 відповідно до приписів п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

До витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України.

Частинами 1-4 ст. 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, п. 1, 8, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом пяти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як убачається з матеріалів справи, правнича допомога ОСОБА_2 надавалась адвокатом ОСОБА_6 відповідно до умов укладеного між сторонами договору про надання юридичних послуг від 09.01.2017 (т. 1 а.с. 20), за надання якої, згідно квитанцій до прибуткового касового ордеру від 13.07.2017 та 18.12.2017, було сплачено гонорар у сумі 4 000 грн (т. 2 а.с. 84).

Також, на а.с. 85 т. 2 мається акт виконаних робіт від 03.03.2018, з якого апеляційний суд бере до уваги: консультацію (27.11.2016, 1 год. 15 хв.), складання позовної заяви про збільшення позовних вимог (квітень 2017, 2 год) (т. 1 а.с. 60-63), участь у судових засіданнях у Менському районному суді Чернігівської області 27.04.2017, 01.06.2017, 29.06.2017, 13.09.2017, 26.10.2017, 12.02.2018, 03.03.2018 загальною тривалістю 10 год. 33 хв. (т. 1 а.с. 74, 160-164, 195-197, 213-215, 228-231, т. 2 а.с. 26,87-89) та вважає даний акт в цій частині обґрунтованим, а наведені витрати в сумі 4 000 грн співмірними із складністю справи, витраченим часом та обсягом наданих послуг і виконаних робіт.

У звязку із задоволенням позову із ОСОБА_3 підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору та, оскільки, ОСОБА_2 при подачі позову судовий збір було сплачено в сумі 699,68 грн (т. 1 а.с. 1, 59, 133), замість необхідних 2 201,82 грн (за вимогу майнового характеру у відповідності до п/п 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір»), з ОСОБА_3 підлягає стягненню на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 699,68 грн та на користь держави судовий збір у сумі 1 502,14 грн (2 201,82 грн 699,88 грн).

У звязку із задоволенням апеляційної скарги із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, понесені ним за апеляційний розгляд справи в сумі 3 300 грн (т. 2 а.с. 103).

Керуючись ст.ст. 141, 367, 374, 376 ч. 1 п. 3, 4, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Менського районного суду Чернігівської області від 03 березня 2018 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 (місце реєстрації вул. Бузкова, 75, м. Мена, Чернігівська обл., РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_3 (місце реєстрації вул. Бузкова, 75, м. Мена, Чернігівська обл., РНОКПП НОМЕР_2) про визнання права власності на частину в спільному сумісному нерухомому майні подружжя задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку (загальною площею 91,3 кв.м, житловою площею 57,4 кв.м) з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: вул. Бузкова (раніше Радянська), 75, м. Мена, Чернігівська область, складові частини обєкта нерухомого майна: літня кухня Б-1, веранда б-1, гараж б1-1, сарай б2-1, навіс б3-1, гараж В-1, літній душ Г-1, погріб п/г.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину житлового будинку (загальною площею 91,3 кв.м, житловою площею 57,4 кв.м) з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: вул. Бузкова (раніше Радянська), 75, м. Мена, Чернігівська область, складові частини обєкта нерухомого майна: літня кухня Б-1, веранда б-1, гараж б1-1, сарай б2-1, навіс б3-1, гараж В-1, літній душ Г-1, погріб п/г.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1000 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:003:0576, що знаходиться за адресою: вул. Бузкова (раніше Радянська), 75, м. Мена, Чернігівська область.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1000 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:003:0576, знаходиться за адресою: вул. Бузкова (раніше Радянська), 75, м. Мена, Чернігівська область.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0383 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:003:0577, знаходиться за адресою: вул. Бузкова (раніше Радянська), 75, м. Мена, Чернігівська область.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0383 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:003:0577, знаходиться за адресою: вул. Бузкова (раніше Радянська), 75, м. Мена, Чернігівська область.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 7 999 (сім тисяч девятсот девяносто девять) грн 68 коп. у рахунок відшкодування судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 1 502 (одну тисячу пятсот дві) грн 14 коп. у рахунок відшкодування судового збору за розгляд справи судом першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 01 червня 2018 року.

Головуючий:Судді: