Ухвала

04 червня 2018 року

м. Київ

справа № 284/276/16-ц

провадження № 61-11070св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Народницька селищна рада Народницького району Житомирської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4, підписану представником ОСОБА_5, на рішення Народицького районного суду Житомирської області від 23 серпня 2016 року у складі судді: Діброви О. В., та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 04 жовтня 2016 року у складі суддів:Кочетова Л. Г.,Товянської О. В., Микитюк О. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Народицької селищної ради про визнання права власності та зобов'язання повернути житловий будинок.

Позовна заява мотивована тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, вона набула право власності на будинок АДРЕСА_1. Рішенням Народицького районного суду Житомирської області від 25 квітня 2007 року, зобов'язано Сухарівську сільську раду прийняти на свій баланс вказаний будинок та зобов'язано управління праці та соціального захисту населення в Народицькому районі поставити її на чергу для отримання компенсації вартості домоволодіння. На цей час компенсацію не виплачено, у зв'язку з чим вона бажає повернути будинок у свою власність та проживати в ньому. Просила визнати за нею право власності на спірний будинок та зобов'язати відповідача його повернути.

Рішенням Народицького районного суду Житомирської області від 23 серпня 2016 року залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 04 жовтня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення судів першої та апеляційної інстанції мотивовані тим, що позивач та її представник не навели жодних фактів або аргументів, здатних переконати суд дійти висновку про задоволення позову. Зарахування вказаного будинку на баланс сільради відбулося на підставі судового рішення, винесеного за позовом саме ОСОБА_4 і вказане рішення набуло законної сили.

При цьому апеляційний суд вказав, що постановою Народицького районного суду Житомирської області від 25 квітня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_4 до УПСЗН Народицької райдержадміністрації, Сухарівської сільради, сільрада зобов'язана прийняти на баланс вказаний будинок, УПСЗН зобов'язаний поставити позивача на чергу для отримання компенсації за домоволодіння АДРЕСА_1. При цьому підставою для задоволення позовних вимог були положення статті 4 та 35 Закону України «Про статус і соціальних захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Постанови Кабінету Міністрів України № 755 від 15 липня 1997 року.

У червні 2017 року ОСОБА_4 подала касаційну скаргу у якій просить оскаржені рішення скасувати і постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушені норми процесуального права. Вказувала, що суд апеляційної інстанції при вирішенні справи суд зробив неправильний висновок про втрату нею права власності на спірний будинок, оскільки вона компенсацію не отримала, не було підстав для прийняття будинку на баланс сільради, право власності на будинок за відповідачем не зареєстровано, судом застосовано неналежні норми закону.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 31 жовтня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі.

29 листопада 2016 року відповідач надіслав заперечення по суті касаційної скарги в яких вказується, що позивач в добровільному порядку звернувся до відповідача взяти на баланс спірний будинок. Позивач перебуває на черзі для виплати компенсації за втрачене домоволодіння. Просив оскаржені рішення залишити без змін.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що процедура допуску скарг до розгляду та провадження виключно з питань права, на відміну від того, що стосується питань фактів, може відповідати вимогам статті 6 Конвенції, навіть якщо особі не була надана можливість бути особисто заслуханим апеляційним чи касаційним судом, за умови, якщо відкрите судове засідання проводилось у суді першої інстанції і якщо суди вищої інстанції не мали встановлювати факти справи, а тільки тлумачити відповідні юридичні норми (ZHUK v. UKRAINE, № 45783/05, § 32, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Заслухавши доповідь судді-доповідача про проведення підготовчих дій та обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, колегія суддів встановила відсутність підстав, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України. Тому колегія суддів, з урахуванням категорії та складності справи, призначає справу до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п'яти суддів.

Керуючись статтями 33, 34, 260, 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Справу № 284/276/16-ц за позовом ОСОБА_4 до Народицької селищної ради про визнання права власності та зобов'язання повернути житловий будинок, призначити до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п'яти суддів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н.О. Антоненко

В.І. Журавель