Справа № 567/1506/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2018 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя Венгерчук А.О.

секретар Стаднікова А.Г.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідачів ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому заасіданні в м. Острозі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6 про усунення перешкод у здійсненні права користування будинком шляхом виселення, без надання іншого житлового приміщення,

в с т а н о в и в :

в Острозький районний суд з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 про усунення перешкод у здійсненні права користування будинком, без надання іншого житлового приміщення, який належить на праві власності ОСОБА_1 та знаходиться в м. Острог по вулиці П'ятигорця, 8, шляхом виселення, звернулась ОСОБА_1

Позивач свої позовні вимоги мотивує тим, що їй на підставі договору дарування від 28.08.1996 належить житловий будинок, з надвірними будівлями, які знаходяться в м. Острог по вулиці П'ятигорця, 8 і відповідачі, які зареєстровані та проживають в зазначеному житловому будинку, чинять їй, як власнику будинку, перешкоди в користуванні будинком, не сплачують комунальні послуги, періодично вчиняють дії по пошкодженню її майна.

Зазначає, що вона направляла у 2012 їм лист -попередження про виселення, однак вони продовжують проживати в зазначеному будинку по сьогоднішній день створюючи для неї нестерпні умови для проживання.

Посилаючись на вимоги ст. 383 ЦК,150 ЖК України вважає, що вона як власник має право розпоряджатися своєю власністю на свій власний розсуд.

Вказує, що не вважає відповідачів членами своєї сімї. Зазначає, що через постійні конфлікти з відповідачами, з приводу чого вона неодноразово зверталася до правоохоронних органів, пошкодження її майна, рахує, що відповідачі чинять їй перешкоди у користуванні майном. Подала заяву про зміну предмету позову в якій вказала, що правові підстави для проживання відповідачів у зазначеному будинку їй невідомі. Просить усунути перешкоди в користуванні її майном- житловим будинком- м. Острог по вул. П'ятигорця, 8. Просить виселити також ОСОБА_6 з цього будинку.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позов підтримала посилаючись на вказані обставини.

Позивач та її представник пояснили, що ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 28.08.1996 належить житловий будинок в м. Острог по вул. П'ятигорця, 8, в якому крім позивача, проживає і її брат ОСОБА_5, його дружина ОСОБА_3 та їх дочка ОСОБА_6, які з початку свого проживання у кімнатах 1-7 та 1-8, виселили з них позивачку.

Вказуючи на те, що між позивачем та зазначеними особами договору найму, оренди чи користування житловим будинком та надвірними будівлями не укладалось, а з 2012 року відповідачі, під час їх відсутності в будинку, закривають на замок двері в кімнати, внаслідок чого позивач позбавлена можливості користуватися зазначеними кімнатами просять задовольнити позов.

Одночасно, позивачка пояснила, що ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 проживають в належному для неї будинку з її згоди і при цьому в 2012 році, у зв'язку з погіршенням стосунків, як нею, так і відповідачами було влаштовано замки на дверях кімнат, якими вони користуються. При цьому, відповідачі ключів до вхідних дверей в кімнати якими вони користуються для неї не надавали.

Підтвердила, що при вселенні відповідачів у будинок була досягнута усна домовленість з приводу користування окремими кімнатами будинку та його утримання, Починаючи з 2012 року між ними стали виникати конфлікти, вона неодноразово зверталась до суду з позовами щодо їх виселення та усунення перешкод для користування її житлом.

Представник позивача пояснив, що були відсутні правові підстави для вселення відповідачів, оскільки позивач не на надавала у відповідні органи письмову згоду на реєстрацію відповідачів у зазначеному будинку. Вказує, що право на проживання та реєстрацію в належному позивачу будинку в м. Острог по вулиці П'ятигорця, 8 відповідачам не надавалося.

Зазначає, що у відповідачки ОСОБА_1 є частина житлового приміщення, а саме дві кімнати, які вона отримала у спадок і знаходиться в с.Новостав по вул.Лесі Українки, 18.

Відповідачі подали відзиви на позовну заяву в яких вказали на таке.

У 2007 році вони вселились вони в житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в м. Острог по вулиці П'ятигорця, 8, де вже проживали позивачка з матір'ю, яка є матір'ю і відповідача ОСОБА_5, як члени сім'ї, між ними була усна домовленість щодо користування данним будинком, питань щодо укладення договору найму між ними та позивачем не обговорювалось.

Обставини, що вони проживають у належному позивачу будинку на правах члена сімї неодноразово підтвердженні рішенням судів різних інстанцій, які набрали законної сили при розгляді цивільних справ за позовом ОСОБА_1.

За рішенням апеляційного суду Рівненської області від 18 червня 2013 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення коштів за оплату комунальних послуг, рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 19 лютого 2014 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5,ОСОБА_3 про виселення з житлового будинку, стягнення матеріальної та моральної шкоди, рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 24 червня 2015 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні майном, рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 17 грудня 2015 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом вселення, зобовязати надати доступ та заборонити вчиняти будь-які дії, спрямовані на перешкоджання користування житловим будинком було встановлено безпідставність вимог позивача.

Після ухвалення вищевказаних рішень судів підстави їх проживання в цьому будинку на сьогоднішній день не змінились.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнала, зазначивши, що вселилась разом з чоловіком та дочкою в житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в м. Острог по вул. П'ятигорця, 8 як члени сім'ї позивача, а тому має право на користування житловим будинком і перешкод в користуванні вказаним майном для позивача не чинить.

Зазначила, що при вселенні в будинок між ними була досягнута усна домовленість з приводу того, що позивача з її матір'ю будуть користуватися двома кімнатами житлового будинку 1-5 та 1-6, а вона з чоловіком та дочкою будуть користуватися іншими двома кімнатами житлового будинку 1-7 та 1-8 та при цьому, коридор, кухня перебуватимуть у спільному користуванні.

Пояснила, що вони утримують кімнати 1-7 та 1-8, як і весь будинок в належному стані та вони проводять оплату за комунальні послуги, подає покази усіх наявних у приміщенні лічильників.

Зазначила, що позивач чинить їм перешкоди в користуванні житлом.

Підтвердила пояснення позивача в тій частині, що як позивачка так і відповідачі, на період їх відсутності в будинку, зачиняють на замки двері до кімнат, якими користуються, зазначивши, що в кімнатах, якими користуються відповідачі, знаходяться цінні речі та особисті документи відповідачів, за схоронність яких вони хвилюються, зважаючи на неприязне ставлення до них позивача.

Зазначила, що як вона, так і ОСОБА_5 та ОСОБА_6, жодним чином не чинять перешкод позивачу в користуванні кімнатами 1-7 та 1-8. Пояснила, що позивач жодного разу не зверталась до відповідачів з вимогою про перевірку стану кімнат і навіть при відсутності в неї ключів до кімнати, має змогу в будь-який час зайти до них, проте лише у присутності когось із відповідачів.

Пояснила, що ті обставини, що вони проживають у будинку позивача на правах члена сімї неодноразово підтвердженні рішенням судів різних інстанцій, які надрали законної сили при розгляді цивільних справ за позовом ОСОБА_1.

Зазначила, що іншого житла в м. Острог, на що постійно вказує позивач, в неї немає. В частині житлового приміщення, а саме у двох кімнатах, яке вона отримала у спадок, що знаходиться в с.Новостав по вул.Лесі Українки, 18, проживає її старший син із дружиною та трьома малолітніми дітьми, і їй із сімєю фізично немає можливості куди заселитися у вказане житлове приміщення.

Пояснила, що згідна приймати участь в утриманні майна, де проживає, але позивач не дає цього робити, а своїми діями намагається виселити їх з будинку, який знаходиться в м. Острог по вул. П'ятигорця, 8.

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судове засіданні не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку подали відзив на позовну заяву в якій вказали на ті ж обставини.

Представник відповідачів в судовому засіданні позов не визнала, повністю підтвердила пояснення відповідача ОСОБА_3, які підтверджують поданим відзивом на позовну заяву та пояснила, що відповідачі не чинять жодних перешкод позивачу в користуванні кімнатами 1-7 та 1-8, навпаки це позивач відключила у 2014 році воду, демонтувала газовий котел та труби, внаслідок чого у будинку відсутнє газопостачання і відповідачі змушені опалювати житловий будинок грубками. Окрім того, позивач мало намір відключити світло у будинку, у звязку із чим, ухвалою суду від 03.07.2014, їй було заборонено вчиняти будь-які дії по відключенню електропостачання. Зазначає, що ті обставини, що відповідачі проживають у будинку позивача на правах члена сімї неодноразово підтвердженні рішенням судів різних інстанцій, які надрали законної сили при розгляді цивільних справ за позовом ОСОБА_1. За рішенням апеляційного суду Рівненської області від 18 червня 2013 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5,ОСОБА_3 про стягнення коштів за оплату комунальних послуг ,рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 19 лютого 2014 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5,ОСОБА_3 про виселення з житлового будинку ,стягнення матеріальної та моральної шкоди,рішенням Острозького районного суду Рівненської області від24 червня 2015 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні майном, рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 17 грудня 2015 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5,ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом вселення , зобовязати надати доступ та заборонити вчиняти будь-які дії, спрямовані на перешкоджання користування житловим будинком.

Після ухвалення вищевказаних рішень судів підстави проживання їх у будинку позивача не змінилися, із пропозиціями про укладення договору найму житла позивачка до них не зверталася, жодного договору між ними не укладалось ,вони продовжують проживати у вказаному будинку на правах членів сімї.

Спір із вказаних у позовній заяві підстав вже неодноразово вирішувався, рішеннями судів, які набрали законної сили, було встановлено необґрунтованість посилань позивачки, що вони не є членами її сімї, інших підстав для виселення позивачка не наводить.

Суд вислухавши позивача та її представника, відповідача ОСОБА_3, та представника відповідачів, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору дарування від 28.08.1996 позивачу належить житловий будинок, який складається з коридору 1-1, підсобної 1-2, підсобної 1-3, коридору 1-4, жилої 1-5, жилої 1-6, жилої 1-7, жилої 1-8, кухні 1-9 з надвірними будівлями: вбиральнею, сараєм-гаражем-літньою кухнею та сараєм, які знаходяться в м. Острог по вулиці П'ятигорця, 8.

Одночасно, з пояснень сторін та повідомлення виконавчого комітету Острозької міської ради встановлено, що відповідачі є зареєстрованими за місцем проживання та проживають в зазначеному житловому будинку. Одночасно з пояснень сторін та матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 є рідною сестрою відповідача ОСОБА_5

Виходячи зі змісту рішення апеляційного суду Рівненської області від 18.06.2013, ухваленого у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення коштів за оплату житлово-комунальних послуг, яке набрало законної сили, судом встановлено, що у 2007 році за згодою позивача ОСОБА_1, як власника будинку по вул. П'ятигорця, 8 в м. Острог Рівненської області, відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вселилися до цього будинку як члени сім'ї власника будинку і будь-які питання щодо укладення між ними договору найму не обговорювалися та такий договір не укладався.

Зазначені обставини підтверджені і рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 19 лютого 2014 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5,ОСОБА_3 про виселення з житлового будинку, стягнення матеріальної та моральної шкоди, рішенням Острозького районного суду Рівненської області від24 червня 2015 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні майном, рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 17 грудня 2015 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5,ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом вселення, зобовязати надати доступ та заборонити вчиняти будь-які дії, спрямовані на перешкоджання користування житловим будинком.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачі вселилися та проживають в належному позивачці на праві власності будинку, який знаходиться в м. Острог по вул. П'ятигорця, 8, як члени сім'ї власника житла, тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню ст. 156 ЖК України.

Відповідно до ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника житлового будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

В судовому засіданні встановлено, що при вселенні ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до житлового будинку, який знаходиться в м. Острог по вулиці П'ятигорця, 8, належного позивачу, між ними була досягнута усна угода щодо користування будинком та надвірними будівлями, за якою ОСОБА_3, ОСОБА_5, та ОСОБА_6 стали користуватись ? частиною житлових приміщень. Зазначені обставини неодноразово підтверджувались рішеннями судів.

В судовому засіданні встановлено, що з 2012 року між сторонами у справі виникли неприязні відносини з приводу права користування зазначеним житлом, які тривають до цього часу, і в 2012 році позивач та відповідачі поставили замки на вхідні двері до кімнат, якими вони користуються.

В судовому засіданні відповідач пояснила, що зазначені дії з їх сторони були направлені на збереження свого цінного майна та особистих документів, які зберігаються в зазначених кімнатах як від позивача, так і від інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а відповідно до ч. 1, 2 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 04.11.1950), кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

В судовому засіданні встановлено, що відповідачами не ставиться під сумнів право власності ОСОБА_1 на житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходяться в м. Острог по вул. П'ятигорця, 8 і в зазначеному житловому будинку вони проживають як члени сім'ї власника.

Відповідно до ст. 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України, члени сімї власника житлового будинку, які проживають разом з ним, у будинку (квартирі), що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Частиною 1 ст. 379 ЦК України визначено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже, ст. 321 ЦК України, поряд з тим, що в ній закріплено непорушність права власності, визначено і можливість обмеження здійснення права власності, у випадках встановлених законом.

Статтею 13 Конституції України та ст. 319 ЦК України визначено, що власність зобов'язує, а ст. 30, 32 Конституції України, ст. 301, 311 ЦК України визначено, що кожному гарантується недоторканість житла та право на особисте життя.

Суд вважає, що надаючи згоду відповідачам на проживання в житловому будинку, який розташований в м. Острог по вул. П'ятигорця, 8, позивач погодилась на обмеження свого права власності на зазначене майно, що було необхідним для забезпечення прав відповідачів на недоторканість їх житла та на недоторканість і повагу до їх особистого життя, як складову недоторканості житла в правовідносинах, які склалися між сторонами.

При цьому, вирішуючи спір, суд виходить і з того, що позивачем жодних доказів того, що змінились обставини, які вже були встановлені рішеннями судів не наведено. Після ухвалення вищевказаних рішень судів підстави проживання їх у будинку позивача не змінилися, із пропозиціями про укладення договору найму житла позивачка до них не зверталася, жодного договору між ними не укладалось, вони продовжують проживати у вказаному будинку на правах членів сімї.

Суд вважає необґрунтованими посилання позивачки, що відповідачі не є членами її сімї. Пояснення позивача та її представника на те, що відповідачі вселилися в будинок без законних підстав, оскільки позивач не давала письмової згоди на їх реєстрацію в зазначеному будинку не заслуговують на увагу, оскільки обставини за яких відповідачі вселились у зазначений будинок були встановлені судом неодноразово.

Посилання позивача на ст.109,114 ЖК, як на підставу для виселення не заслуговують на увагу з огляду на те, що фактично позивач просить виселити відповідачів на підставі ст.116 ЖК- без надання іншого житлового приміщення. Однак, ст.116 ЖК передбачає, що якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичнимпорушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи одному будинку, а заходи

запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними,

виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих

осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

При вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК

осіб, які систематично порушують правила співжиття і

роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі

або будинку, слід виходити з того, що при триваючій

антигромадській поведінці виселення винного може статися і при

повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або

громадського впливу не дали позитивних результатів. Йдеться,

зокрема, про заходи попередження, яких застосовують суди,

прокурори, органи внутрішніх справ, адміністративні комісії

виконкомів, а також заходи громадського впливу, яких вживають

збори жильців будинку чи члени житлово-будівельних кооперативів,

трудові колективи, товариські суди й інші громадські організації

за місцем роботи або проживання відповідача.

Беручи до уваги офіційний характер заходів запобігання та

громадського впливу, які мають передувати виселенню наймача або

членів його сім'ї на підставі ст. 116 ЖК без надання

іншого жилого приміщення, і відповідно до правил ЦПК

про допустимість засобів доказування факт застосування

заходів запобігання та громадського впливу має підтверджуватися

письмовими доказами.

У матеріалах справи даних про те, що до відповідачів

застосовувалися будь-які заходи запобігання чи громадського

впливу, відсутні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи те, що при вселенні відповідачів в житловий будинок, який знаходиться в м. Острог по вул. П'ятигорця, 8, вселення було здійснено за згодою позивача, а також те, що будь-яких доказів перешкоджання відповідачами в користуванні позивачем житловим будинком, який знаходиться в м.Острог по вул. П'ятигорця, 8 не надано, тому в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі ст. 13, 30, 32 Конституції України, ст. 29, 301, 311, 316, 317, 321, 379, 391, 405 ЦК України, ст. 156 ЖК України, керуючись ст. 10, 12, 81, 82, 89, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

в задоволенні позову ОСОБА_1 (місце реєстрації: м.Острог, вул.Пятигорця, буд.8 Рівненська область) до ОСОБА_5 (місце реєстрації: м.Острог, вул.Пятигорця, буд.8 Рівненська область), ОСОБА_3 (місце реєстрації: м.Острог, вул.Пятигорця, буд.8 Рівненська область), ОСОБА_6 (місце реєстрації: м.Острог, вул.Пятигорця, буд.8 Рівненська область) про усунення перешкод у здійсненні права користування будинком шляхом виселення, без надання іншого житлового приміщення відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Рівненської області через Острозький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 07 червня 2018 року.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_7