Справа № 495/1090/18
З а о ч н е р і ш е н н я
04 червня 2018 року м. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області
в складі: головуючої одноособово судді Прийомової О.Ю.
за участю секретаря -Ткаченко О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровський Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом,
Позивач ОСОБА_1, звернулась до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовом до ОСОБА_2, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом, відповідно до ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України просить суд: усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (РНОКПП НОМЕР_1) шляхом визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2) таким, що втратив право користування житловим будинком по АДРЕСА_1 стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (РНОКПП НОМЕР_1) на підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України сплачений судовий збір у розмірі 704,80 грн..
Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником 43/100 часток житлового будинку АДРЕСА_2 на підставі договору дарування від 09.11.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу ОСОБА_3
У вказаній частині житлового будинку зареєстрований відповідач - ОСОБА_2, колишній співвласник вказаного об'єкту нерухомості.
Після оформлення договору дарування 43/100 часток житлового будинку АДРЕСА_2 відповідач у зазначеному житловому приміщенні не проживає, членом її сім`ї не являється, будь-яких речей у належній їй житловій площі не має.
Реєстрація місця проживання відповідача у вказаному будинку створює їй перешкоди у вільному користуванні належним їй на праві власності майном, оскільки вона змушена нести додаткові витрати зі сплати комунальних послуг, які вираховуються залежно від зареєстрованих осіб.
Крім того реєстрація місця проживання відповідача за вказаною адресою створює для неї перешкоди для отримання житлових соціальних пільг, оскільки їх розрахунок визначається виходячи із сукупного доходу та кількості усіх зареєстрованих осіб за вказаною адресою, а також обмежує її право на вільне розпорядження належним їй нерухомим майном .
На підставі вищевикладеного вона і вимушена звернутися з вказаним позовом до суду за захистом своїх прав.
Позивач в судове засідання не з'явилась, в матеріалах справи наявна її заява, відповідно до якої вона позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, розглянувши справу у її відсутності. Проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у відповідності до ч.1 п.2 ст. 131 ЦПК України належним чином, про причину неявки суду не сповістив.
Так, у відповідності до ч.1 п.2 ст. 131 ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Зі згоди позивача, про що свідчить її заява, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Дослідивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником 43/100 часток житлового будинку за АДРЕСА_3 по провул. Миколаївський на підставі договору дарування часток житлового будинку, укладеного між ОСОБА_4, діючим від імені ОСОБА_5, ОСОБА_2 та ОСОБА_6 із ОСОБА_1 від 09.11.2017 року, що підтверджується відповідним договором та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності /л.с.8,10-11/.
Також, з матеріалів справи вбачається, що згідно копії домової книги будинку АДРЕСА_4 за відповідною адресою зареєстрований ОСОБА_2 /л.с.17-19/.
Вказане вище підтверджується також, відповіддю на запит суду з Управління з питань надання адміністративних послуг № 22/262 від 27.02.2018 року, згідно якої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5
У відповідності до акту від 08.02.2018 року ,складеного КП «ЖЕО№1», власником будинку АДРЕСА_6 є ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 на підставі договору дарування від 09.11.2017 року. За вказаною адресою зареєстрований колишній співвласник будинку - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5. Зі слів сусідів ОСОБА_2 не мешкає за вказаною адресою з часу оформлення договору дарування, тобто з 09.11.2017 року /л.с.9/.
У відповідності до ч.4 ст.334 ЦК України, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.
У відповідності до частини першої статті 316 ЦК України встановлено, що право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). При цьому згідно статті 346 ЦК України право власності припиняється, зокрема, в разі відчуження власником свого майна.
Тобто, після укладення договору дарування часток житлового будинку від 09.11.2017 року, право власності на 43/300 частини житлового будинку за АДРЕСА_3 по провул.Миколаївський перейшло від відчужувача ОСОБА_2 до набувача ОСОБА_1, тобто право власності ОСОБА_2 на 43/300 часток вказаного житлового будинку припинилось.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Отже як вбачається з матеріалів справи відповідач не є членом сім`ї позивача, його право власності на 43/300 спірного житлового будинку припинилося укладенням договору дарування, він не проживає у будинку з моменту укладання договору, а саме з 09.11.2017 року.
Тож, зважаючи на вищевикладене, відповідач своєю реєстрацією у 43/100 частинах житлового будинку АДРЕСА_7 порушує право позивача як власника на користування та розпорядження її майном, захист, якого передбачений ст. 391 ЦК України.
Конституцією України (ст. 41] та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).
Таким чином, не зняття з реєстрації попереднього співвласника 43/100 частин житлового будинку порушує право власності дійсного власника, тобто позивача.
Положеннями ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» закріплено, що судове рішення, що набрало законної сили, є самостійною підставою для зняття з реєстрації.
Враховуючи вищевикладене, а саме зареєстроване у встановленому порядку право власності позивача на 43/100 часток житлового будинку за АДРЕСА_3 по провул.Миколаївський, ту обставину, що попередній співвласник 43/100 частин вказаного вище житлового будинку не проживає в ній моменту укладання договору дарування часток житлового будинку, а саме з 09.11.2017 року, а також враховуючи, що рішення суду є самостійною підставою для зняття з реєстрації, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом.
В зв'язку з обґрунтованістю позовних вимог також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 704,80 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст. 150 ЖК України, ст. ст. 319, 391 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 83, 263, 264, 265,280ЦПК України , суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом-задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_8 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - 43/100 частками житлового будинку АДРЕСА_9
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_10 судовий збір у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок) на користь держави.
Рішення суду є самостійною підставою для зняття з реєстрації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його підписання.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

С У Д Д Я :