Постанова

Іменем України

06 червня 2018 року

м. Київ

справа № 760/7657/17-ц

провадження № 61-14472св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на заочне рішення Солом?янського районного суду міста Києва від 07 липня 2017 року у складі судді Кицюк В. С. та постанову Апеляційного суду міста Києва від 13 лютого 2018 року у складі колегії суддів: Мазурик О. Ф., Махлай Л. Д., Кравець В. А.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до

ОСОБА_5 про стягнення аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що з 24 лютого 1995 року ОСОБА_4 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, який розірвано рішенням Солом?янського районного суду міста Києва від 21 лютого

2015 року.

За час перебування у шлюбі, у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_7, який після розірвання шлюбу залишився проживати разом із матір?ю та знаходиться на її утриманні.

ОСОБА_5 дитиною не цікавиться, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, про створення умов для отримання дитиною освіти і розвитку здібностей, матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Всі питання щодо виховання сина вирішуються ОСОБА_4 самостійно без участі та підтримки з боку батька.

ОСОБА_4 просила стягнути з ОСОБА_5 аліменти на утримання сина - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини від всіх видів доходів (заробітку), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Заочним рішенням Солом?янського районного суду міста Києва від 07 липня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів (заробітку) ОСОБА_5, але не менше 30 % розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 27 квітня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір в розмірі

640,00 грн.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць піддано негайному виконанню.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_5 зобов?язаний утримувати свою дитину до досягнення ним повноліття.

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 13 лютого 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_9 залишено без задоволення.

Заочне рішення Солом?янського районного суду міста Києва від 07 липня

2017 року залишено без змін.

Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_9, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції. При цьому судом апеляційної інстанції надано оцінку доводам відповідача про те, що на його утриманні перебуває малолітня дитина від другого шлюбу, батько непрацездатного віку, мати та брат, які мають інвалідність другої групи.

21 лютого 2018 року представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 через засоби поштового зв?язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить заочне рішення Солом?янського районного суду міста Києва від

07 липня 2017 року змінити в частині визначення розміру аліментів, встановивши його в розмірі 1/8 частини, а постанову Апеляційного суду міста Києва від 13 лютого 2018 року скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_5, не був належним чином повідомлений про час та дату судового засідання в суді першої інстанції та не отримував копії позовної заяви та ухвали суду про відкриття провадження по справі.

На утриманні ОСОБА_5 перебуває малолітня дитина від другого шлюбу, батько непрацездатного віку, мати та брат, які мають інвалідність другої групи.

Ухвалою Верховного Суду від 25 квітня 2018 року відкрито касаційне провадження у даній справі.

Витребувано з Солом?янського районного суду міста Києва цивільну справу

№ 760/7657/17-ц.

Клопотання представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 про зупинення виконання заочного рішення Солом?янського районного суду міста Києва від 07 липня 2017 року та постанови Апеляційного суду міста Києва від 13 лютого 2018 року задоволено частково.

Відмовлено у зупиненні виконання заочного рішення Солом?янського районного суду міста Києва від 07 липня 2017 року та постанови Апеляційного суду міста Києва від 13 лютого 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання сина ОСОБА_7 у межах суми платежу за один місяць.

В іншій частині виконання заочного рішення Солом?янського районного суду міста Києва від 07 липня 2017 року та постанови Апеляційного суду міста Києва від 13 лютого 2018 року зупинено до закінчення касаційного провадження.

16 травня 2018 року матеріали цивільної справи № 760/7657/17-ц надійшли до Верховного Суду.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а аргументи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК Українипередбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 8 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно із статтею 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо наявності правових підстав для задоволення позову та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_7. Суди попередніх інстанцій в повному обсязі з'ясували обставини, на які посилалася позивачка, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінили їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності та дали належну оцінку.

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_5 не був належним чином повідомлений про час та дату судового засідання в суді першої інстанції, не отримував копії позовної заяви, ухвали суду про відкриття провадження по справі є аналогічними доводам, викладеними в апеляційній скарзі, яким судом апеляційної інстанції надана належна правова оцінка.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (абзац 2 частина друга стаття 376 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції встановив, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для його скасування.

Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки підстав для скасування оскаржуваних удових рішень немає.

За змістом частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ухвалою Верховного Суду від 25 квітня 2018 року зупинено виконання заочного рішення Солом?янського районного суду міста Києва від 07 липня 2017 року та постанови Апеляційного суду міста Києва від 13 лютого 2018 року в частині, що не підлягала негайному виконанню, до закінчення касаційного провадження.

Враховуючи те, що касаційна скарга представника ОСОБА_5 -

ОСОБА_6 підлягає залишенню без задоволення, відповідно до положень частини третьої статті 436 ЦПК України Верховних Суд поновлює виконання заочного рішення Солом?янського районного суду міста Києва від 07 липня 2017 року та постанови Апеляційного суду міста Києва від 13 лютого 2018 року.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Заочне рішення Солом?янського районного суду міста Києва від 07 липня

2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 13 лютого 2018 року залишити без змін.

Поновити виконання заочного рішення Солом?янського районного суду міста Києва від 07 липня 2017 року та постанови Апеляційного суду міста Києва від 13 лютого 2018 року.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська