справа № 492/680/16-ц
АРЦИЗЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

Іменем України

04 червня 2018 року м. Арциз

Арцизький районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Гусєвої Н.Д.,

при секретарі судового засідання Рябчук О.А.,

за участю: представника Арцизької районної державної адміністрації Одеської області, як органу опіки та піклування Мінчева А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Арциз Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третьої особи: Арцизької міської ради Одеської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3, ОСОБА_3, який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_2, за участю третьої особи: Арцизької районної державної адміністрації Одеської області як органу опіки та піклування про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення, -

встановив:

Відповідно до п/п 9 п. 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону У № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1, яка є не приватизована, посилаючись на те, що з 2000 року сторони знаходилася у шлюбі, який рішенням суду від 08 жовтня 2013 року розірвано. Сторони проживали в вищевказаній квартирі, однак відповідач до розірвання шлюбу, а саме з травня 2013 року не проживав в зазначеній квартирі. Позивачка вважає, що відповідач втратив своє право на користування вказаним житловим приміщенням, оскільки переїхав на нове місце проживання і створив нову сім'ю. За таких обставин, позивачка вважає, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням, в якому вона проживає, у зв'язку з чим звернулася до суду з зазначеною позовною заявою.

ОСОБА_3 заявлені позивачкою позовні вимоги не визнав та подав до суду зустрічну позовну заяву у власних інтересах та в інтересах своєї неповнолітньої дитини ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення, посилаючись на те, що 2000 року між сторонами було зареєстровано шлюб. 04 липня 2000 року ОСОБА_3, ОСОБА_2 та її доньці ОСОБА_5 Білгород-Дністровською КЕЧ було видано ордер на вселення до квартири АДРЕСА_1, в якій відповідач зареєструвався та проживав. В подальшому шлюб між сторонами було розірвано. Відповідач не зміг потрапити до вищевказаної квартири по причині зміни позивачкою замків вхідних дверей та конфліктів. ОСОБА_3 не бажає втрачати своє право на приватизацію вказаної квартири. Крім того, у вказаній квартирі також зареєстрована малолітня ОСОБА_4 народжена від другого шлюбі, яка також позбавлені можливості проживати в зазначеній квартирі у зв'язку з чим ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом.

В судовому засіданні позивачка за первісним позовом, яка є відповідачкою за зустрічним позовом та її представник позовні вимоги за первісним позовом підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити в повному обсязі. Зустрічний позов не визнали в повному обсязі, заперечували проти його задоволення, посилаючись на те, що позивач за зустрічним позовом не проживає у спірній квартирі добровільно та проживати у зазначеній квартирі йому не перешкоджають, а також, що сторони досягли домовленості про те, що квартира належатиме відповідачці за зустрічним позовом. Вхідні двері та замки на них в спірній квартирі не мінялися.

Представник відповідача за первісним позовом, який є представником позивача за зустрічним позовом в судовому засіданні вимоги позивачки за первісним позовом не визнав та заперечував проти їх задоволенні, посилаючись на те, що відповідач та його дитина у спірній квартирі не проживають вимушено, оскільки їм чиняться перешкоди у користуванні зазначеною квартирою. Між сторонами існувала домовленість про приватизацію вказаної квартири та подальшої її продажі з метою розподілу отриманих від продажу грошових коштів. Зустрічний позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити.

Представник третьої особи за зустрічним позовом Арцизької районної державної адміністрації Одеської області як органу опіки та піклуванняв судовому засіданні висловив думку про вирішення спору на розсуд суду.

Представник третьої особи за первісним позовом Арцизької міської ради Одеської області в судове засідання не з'явилася, але надала до суду заяву, в якій просила суд розглянути справу за її відсутності, не заперечувала проти задоволення позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, пояснення свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази в їх сукупності, вважає, що первісний та зустрічний позови не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

З ордеру на жиле приміщення № 111 від 04.07.2000р., виданого Білгород-Дністровською КЕЧ, вбачається, що ордер видано ОСОБА_3 (а.с. 43, 83, 84), відповідачу за первісним позовом та членам сім'ї: ОСОБА_2 (а.с. 10-11), позивачці за первісним позовом; ОСОБА_5, яка є донькою позивачки за первісним позовом, на право зайняття квартири АДРЕСА_1, житловою площею 24,0 кв.м., що також підтверджуєтьсяАктом обстеження житлової площі (а.с. 4, 85, 42).

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1, виданого 08.10.2013р. Відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Арцизького районного управління юстиції в Одеській області шлюб між сторонами розірвано (а.с. 5, 86).

Згідно довідки № 2204 від 19.05.2016р., виданої Виконавчим комітетом Арцизької міської ради Одеської області, за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровані: ОСОБА_2, позивачка за первісним позовом, ОСОБА_3, відповідач за первісним позовом, а також ОСОБА_5, ОСОБА_6 (а.с. 6). Також, відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи № 46 від 06.07.2016р. виданої Виконавчим комітетом Арцизької міської ради Одеської області, за адресою: АДРЕСА_1, також зареєстрована ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якої згідно свідоцтва про народженняє ОСОБА_3, відповідач за первісним позовом (а.с. 88, 89).

Згідно актів комісійного обстеження від 19.05.2016р., 07.07.2016р., довідки № 2213 від 20.05.2016р., виданої Виконавчим комітетом Арцизької міської ради Одеської області, за вищезазначеною адресою ОСОБА_3, відповідач за первісним позовом, не проживає з травня 2013 року (а.с. 7, 8, 41). Відповідно до довідок № 128 від 25.05.2016р., № 321 від 12.12.2016р., виданих КП «Житловик», ОСОБА_2, позивачка за первісним позовом, особисто здійснює оплату по утримання вищевказаної квартири та прибудинкової території (а.с. 9, 38, 75). Як вбачається з акту обстеження вищевказаної квартири від 08.05.2017р., ОСОБА_2, позивачкою за первісним позовом, проведено ремонтні роботи вказаної квартири та прибудинкової території (а.с. 155). Згідно договору про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення від 25.01.2017р. між ОСОБА_2, позивачкою за первісним позовом, та КП «Водоканал» укладено договір про надання зазначених послуг (а.с. 144-145). З листа ОСОБА_2, позивачки за первісним позовом, від 06.06.2016р. вбачається, що остання зверталася до відповідача за первісним позовом з проханням про добровільне зняття з реєстрації місця проживання останнього (а.с. 20, 21).

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Арцизького районного управління юстиції в Одеській області 24.12.2013р., між ОСОБА_3, відповідачем за первісним позовом, та ОСОБА_7 зареєстровано шлюб (а.с. 44, 87). Як вбачається з листа № 02-10/396 від 11.07.2016р., виданого Теплицькою сільською радою Арцизького району Одеської області ОСОБА_3, відповідач за первісним позовом, проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2, та до складу його родини входять: дружина ОСОБА_7, пасинок ОСОБА_9, донька ОСОБА_4 (а.с. 39, 40).

Як вбачається з листа № 01-34/990 від 09.06.2018р., виданого Арцизькою районною державною адміністрацією Одеської області, як органу опіки та піклування, неможливо видати висновок щодо предмету спору про вселення неповнолітньої ОСОБА_4 (а.с. 223).

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11 підтвердили факт того, що відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 не проживає в спірному житлі з весни 2013 року, оскільки створив нову сім'ю.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_12, ОСОБА_13 пояснили суду, що між сторонами був зареєстрований шлюб, який потім було розірвано та ОСОБА_3 уклав шлюб з іншою жінкою. Зі слів ОСОБА_3 їм відомо, що він не може проживати у спірній квартирі, оскільки замки на дверях поміняні.

З урахуванням наведеного, у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність та правдивість фактів, повідомлених в судовому засіданні свідками, в зв'язку з тим, що даних про їх заінтересованість в результаті розгляду справи встановлено не було. Їх показання об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд першої інстанції при вирішенні справи виносить рішення на підставі належних та допустимих доказів, досліджених в судовому засіданні відповідно до глави 3 ЦПК України.

Стаття 81 ЦПК України зобов'язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами згідно ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази мають відповідати вимогам, зазначеним у статтях 77-80 ЦПК України.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За положенням ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 4 ЖК України жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд. Житловий фонд включає жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їх об'єднанням, профспілковим та іншим громадським організаціям (громадський житловий фонд).

Статтею 9 ЖК України встановлено, що громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст. 58 ЖК України єдиною підставою для вселення у житлове приміщення є ордер, що видається на підставі рішення виконавчого комітету районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів.

Згідно з ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» судам роз'яснено, щовідповідно до ст. 107 ЖК України наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Судом встановлено, що сторони вселилися в спірне житло на підставі ордеру (а.с. 4, 85) та відповідно до довідки № 2204 від 19.05.2016р., виданої Виконавчим комітетом Арцизької міської ради Одеської області,зареєстровані в ньому, тобто на відповідній правовій підставі набули права користування житловим приміщенням. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Арцизького районного управління юстиції в Одеській області 08.10.2013р. шлюб між сторонами розірвано (а.с. 5, 86). ОСОБА_3, відповідач за первісним позовом, проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 40).

Факт не проживання відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 в спірній квартирі підтверджується довідкою № 2213 від 20.05.2016р., виданою Виконавчим комітетом Арцизької міської ради Одеської області; актами комісійного обстеження від 19.05.2016р., 07.07.2016р., згідно яких на момент обстеження квартири відповідач в ній не проживає з травня 2013 року (а.с. 7, 8, 41), однак зазначені документи не є доказом добровільності такого не проживання, оскільки в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 не втратив інтересу до спірної квартири, однак не може проживати в спірній квартирі з причин створення нової сім'ї, тому він вимушений тимчасово проживати з 2013 року в будинку АДРЕСА_2, якого винаймає, що також підтверджується його зверненням до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення.

З урахуванням всіх конкретних обставин справи, складного характеру взаємовідносин сторін, їхніх напружених стосунків та факту створення відповідачем за первісним позовом іншої сім'ї, що в комплексі зумовило відповідача за первісним позовом тимчасово залишити спірну квартиру, яку він отримав під час своєї роботи та з якої не виписувався, інтересу до неї не втрачав, суд не знаходить достатніх підстав вважати, що він добровільно залишив її у зв'язку з вибуттям на постійне проживання до іншого жилого приміщення в розумінні положень ст. 107 ЖК України.

Зібрані у справі докази, та їх належна оцінка вказують на відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_2 про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки викладені позивачкою в позові обставини не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні вимог зустрічного позову ОСОБА_3, який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення, суд виходить з наступного.

За змістом ст. 9 ЖК Української РСР громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду, або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи 04 липня 2000 року Білгород-Дністровською КЕЧ ОСОБА_3, сім'я якого складається з трьох осіб: його, дружини ОСОБА_2 та ОСОБА_5, видано одер № 111 на квартиру АДРЕСА_1. 08.10.2013р. шлюб між сторонами розірвано (а.с. 5, 86), а з 24.12.2013р., ОСОБА_3 перебуває у шлюбі з ОСОБА_7 (а.с. 44, 87). Згідно довідки № 2204 від 19.05.2016р., виданої Виконавчим комітетом Арцизької міської ради Одеської області, ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1. Разом з тим фактичне місце проживання ОСОБА_3 знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується листом Теплицької сільської ради Арцизького району Одеської області № 02-10/396 від 11.07.2016р. (а.с. 40).

Суд не бере до уваги посилання представника позивача за зустрічним позовом про не проживання позивача за зустрічним позовом в спірній квартирі з поважних причин, оскільки суду не надано жодного, належного, допустимого доказу зазначеного, чим не виконані вимоги ст. ст. 12, 81 ЦПК України згідно яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому в цій частині зустрічний позов не підлягає задоволенню.

Крім того, суд вважає, що пояснення свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13, допитаних в судовому засіданні щодо причин не проживання позивача за зустрічним позовом у спірному житлі не є належними доказами усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення, оскільки про ці обставини свідки обізнані лише зі слів позивача за зустрічним позовом.

Що стосується позовної вимоги за зустрічним позовом про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення неповнолітньої ОСОБА_4 суд зазначає, що відповідно до ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки.

Згідно зі ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Отже, за загальним правилом місцем проживання неповнолітньої особи є місце проживання її батьків (усиновлювачів), одного з них, з ким вона проживає, опікуна, місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає.

При цьому на вселення до батьків їхніх неповнолітніх дітей згода наймача або членів сім'ї наймача, які проживають разом із ним, не потрібна.

Підставою для виникнення в неповнолітнього права користування жилим приміщенням, яким користується один із його батьків, є вселення неповнолітнього до такого жилого приміщення.

Судом встановлено, що неповнолітня ОСОБА_4 до квартири АДРЕСА_1, наймачем якої є її батько ОСОБА_3, не вселялась та не проживала в ній, а мешкає за фактичним місцем проживання своїх батьків, ОСОБА_7 та ОСОБА_3, що підтверджується листом Теплицької сільської ради Арцизького району Одеської області № 02-10/396 від 11.07.2016р. (а.с. 40).

Зважаючи на зазначене вище, суд дійшов до висновку про те, що оскільки місцем проживання неповнолітньої ОСОБА_4 є місце проживання її батьків, а саме будинок АДРЕСА_2, яким неповнолітня особа користується, то вона не може вважатися такою, що набула право користування іншим жилим приміщенням, до якого вона не вселялась.

Аналогічна правова позиція міститься в ухвалі Колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 28 травня 2008 року у справі 6-7283св08.

За таких обставин, суд вважає, що порушення прав позивача за зустрічним позовом, який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 не доведено, чим не виконані вимоги ст. ст. 12, 81 ЦПК України згідно яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому в цій частині зустрічний позов не підлягає задоволенню.

Зібрані у справі докази та їх належна оцінка приводить суд до висновку про відсутність правових підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_3, який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення.

В силу ч. 4 ст. 77 ЦПК України суд не бере до уваги надані позивачем за зустрічним позовом довідку № 789 про реєстрацію місця проживання ОСОБА_14, свідоцтво про народження ОСОБА_14 (а.с. 151, 152), у зв'язку з тим, що ці документи не містять будь-якої інформації щодо предмету доказування, а тому є неналежними доказами.

В зв'язку з відмовою в задоволенні позовних вимог первісного позову не підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати.

Також, в зв'язку з відмовою в задоволенні позовних вимог зустрічного позову не підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 7, 12, 13, 19, 49, 76-81, 89, 141, 211, 258, 259, 264, 265 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третьої особи: Арцизької міської ради Одеської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, ОСОБА_3, який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_2, за участю третьої особи: Арцизької районної державної адміністрації Одеської області, як органу опіки та піклування про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Арцизький районний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому наявного рішення суду.

Суддя

Арцизького районного суду Гусєва Н.Д.