Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2018 року м. Шаргород Вінницької області

справа № 152/963/16-ц

провадження № 2/152/7/18

Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого - судді Соколовської Т.О.,

з участю

секретаря судового засідання - Годованюк І.Л.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом,

відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1,

представник позивача за первісним

позовом, відповідача за зустрічним

позовом - ОСОБА_2,

відповідач за первісним позовом,

позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4) М.Б.,

представник відповідача за первісним

позовом, позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4) ОСОБА_6 про визнання свідоцтва про право власності на нерухоме майно незаконним, його скасування, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом та за зустрічним позовом ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4) ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про встановлення факту, визнання майна спільною сумісною власністю, виділ 1/2 частини майна та стягнення витрат на поховання спадкодавця,

в с т а н о в и в:

29 червня 2016 року ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4) М.Б. про визнання свідоцтва про право власності на нерухоме майно незаконним, його скасування, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом.

У обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що вона є донькою ОСОБА_7, який по день смерті, яка сталася 16.02.2014 року, проживав у ІНФОРМАЦІЯ_1 і являється спадкоємцем його майна за заповітом. Після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований за вище вказаною адресою.

19 січня 2015 року Шаргородською державною нотаріальною конторою ОСОБА_4 видано свідоцтво про право власності на ? частину житлового будинку, розташованого по вулиці Богдана Хмельницького,15 в селі Слобода-Шаргородська Шаргородського району Вінницької області, на підставі поданої нею заяви, як пережившій дружині ОСОБА_7

Позивач вважає вказане свідоцтво незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки житловий будинок №15 з господарськими будівлями і спорудами, що розташований по вулиці Богдана Хмельницького в с. Слобода-Шаргородська Шаргородського району Вінницької області є особистою приватною власністю ОСОБА_7, так як набутий ним до укладення шлюбу з ОСОБА_4 та за кошти, які належали йому особисто. 03.10.2006 року ОСОБА_7 продав належну йому на праві приватної власності квартиру № 49 в будинку по вулиці Жовтнева, 21 у м. Вишневе Києво - Святошинського району Київської області за кошти в сумі 247 450 грн., що на той час становило 49 000 доларів США і переїхав на постійне місце проживання в с. Слобода Шаргородська Шаргородського району Вінницької області.

20.10.2006 року між ОСОБА_7 та представником власника будинку ОСОБА_8 - ОСОБА_9 було укладено угоду з наміром укладення договору купівлі-продажу житлового будинку ОСОБА_9, розташованого по вулиці Богдана Хмельницького, 15 в с. Слобода-Шаргородська Шаргородського району Вінницької області, внаслідок чого ОСОБА_7 передав ОСОБА_10 кошти в сумі 10 000 доларів США за вказаний будинок, після чого вселився в цей будинок, де проживав по день смерті. Шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 був укладений лише 12.06.2007 року, тобто через 8 місяців після укладення зазначеної угоди. Договір купівлі-продажу вказаного будинку між ОСОБА_7 та ОСОБА_11, яка діяла від імені ОСОБА_8, був посвідчений лише 27.11.2007 року, через те, що власником, на час укладення угоди від 10.10.2006 року, не було оформлено право власності в порядку спадкування на житловий будинок, за який ОСОБА_7 розрахувався ще в жовтні 2006 року, і з того часу почав проживати в ньому.

ОСОБА_1 просила визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого по вулиці Богдана Хмельницького, 15 в селі Слобода-Шаргородська Шаргородського району Вінницької області, видане 19 січня 2015 року Шаргородською державною нотаріальною конторою на імя ОСОБА_4, визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого по вулиці Богдана Хмельницького,15 в селі Слобода-Шаргородська Шаргородського району Вінницької області та стягнути з ОСОБА_4 на її користь судові витрати.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано в провадження судді Шаргородського районного суду Славінської Н.Л. (т.1 а.с.22).

Ухвалою судді від 30.06.2016 року відкрито провадження у справі (т.1 а.с.25), проведено попереднє судове засідання (т.1 а.с.36) та розпочато розгляд справи по суті.

26.09.2016 року представником ОСОБА_1 за довіреністю від 09.09.2016 року ОСОБА_2 заявлено відвід головуючому судді Славінській Н.Л. (т.1 а.с. 5, 190).

Ухвалою суду від 27.09.2016 року задоволено заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про відвід судді Славінської Н.Л. (т.1 а.с.192-193).

У звязку з задоволенням заяви про відвід судді Славінської Н.Л., відповідно до протоколу розподілу судової справи між суддями справа передана в провадження судді Строгого І.Л. (т.1 а.с.194).

02.08.2016 року ОСОБА_4, в інтересах якої діє адвокат ОСОБА_5, предявила зустрічний позов до ОСОБА_1 про встановлення факту, визнання майна спільною сумісною власністю, виділ 1/2 частини майна та стягнення витрат на поховання спадкодавця.

Представник відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5, обґрунтовуючи позовні вимоги за зустрічним позовом до ОСОБА_1 про встановлення факту та визнання майна спільною сумісною власністю, виділ 1/2 частини майна, стягнення витрат на поховання спадкодавця зазначив, що 16 лютого 2014 року помер чоловік ОСОБА_4 ОСОБА_7, з яким вона з лютого 2004 року по 12 червня 2007 року проживала в цивільному шлюбі, а з 12 червня 2007 року по день його смерті - 16 лютого 2014 року в зареєстрованому шлюбі в с. Слобода - Шаргородська Шаргородського району Вінницької області по вулиці Богдана Хмельницького, 15. На поховання ОСОБА_7 ОСОБА_4 витратила щонайменше 5606 грн., які повинна відшкодувати ОСОБА_1, як єдиний спадкоємець ОСОБА_7 Після смерті ОСОБА_7 залишилося спадкове майно, яке складається в тому числі з 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями, які знаходяться в с. Слобода-Шаргородська Шаргородського району Вінницької області по вулиці Богдана Хмельницького, 15 та 1/2 частини легкового автомобіля "СНEVROLET NIVA-212300", 2006 року виписку, спадкоємцем якого по заповіту є ОСОБА_1, яка оформила свої спадкові права на 1/2 частину зазначеного житлового будинку та, за домовленістю з ОСОБА_4, на весь легковий автомобіль "СНEVROLET NIVA-212300". На спадкування іншого майна ОСОБА_1, на думку представника ОСОБА_4- адвоката ОСОБА_5 не має права, оскільки ОСОБА_7, проживаючи у цивільному шлюбі із ОСОБА_4 з лютого 2004 року по 12 червня 2007 року, у тому числі в квартирі АДРЕСА_1 - Святошинського району Київської області, мали спільний бюджет, вели спільне господарство, проводили розширення та ремонт квартири. 27.11.2007 року за спільні кошти ОСОБА_7 та ОСОБА_4, а також за заробітки та доходи ОСОБА_4 та її родини було придбано будинок в с. Слобода-Шаргородська Шаргородського району Вінницької області по вулиці Богдана Хмельницького, 15, в якому в подальшому вони зробили ремонт, пічне та водяне (парове) опалення, провели газифікацію, водопостачання та каналізацію, самовільно побудували гараж та криницю.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4) М.Б. просила встановити факт спільного проживання однією сімєю її та ОСОБА_7 в період з лютого 2004 року по 16 лютого 2014 року, в тому числі ведення ними по жовтень 2006 року спільного господарства в квартирі АДРЕСА_2 Святошинського району Київської області та повязані з цим розширення, ремонт та утримання даної квартири; визнати спільною сумісною власністю її та ОСОБА_7 житловий будинок загальною площею 88,8 м.кв., у тому числі житловою площею 54,1 м.кв., веранду, літню кухню, хлів, льох, вартістю 56085 грн. та будівельні матеріали, вкладені ОСОБА_4 та ОСОБА_7І у самовільно побудовані гараж вартістю 32661 грн. та криницю вартістю 20000 грн., всього на загальну суму 108746 грн., які знаходяться по вул. Б.Хмельницького, 15 у с. Слобода-Шаргородська Шаргородського району Вінницької області; виділити їй у власність ? частину вказаного житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель вартістю 28042,50 грн. та ? частину будівельних матеріалів, вкладених у самовільно побудований гараж вартістю 16330,50 грн. та криницю вартістю 10000 грн., які знаходяться по вул. Б.Хмельницького, 15 у с. Слобода-Шаргородська Шаргородського району Вінницької області; стягнути з ОСОБА_12 на її користь понесені на поховання ОСОБА_7 витрати в сумі 5606 грн. та судові витрати.

Ухвалою суду від 13.10.2016 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про встановлення факту, визнання майна спільною сумісною власністю, виділ 1/2 частини майна та стягнення витрат на поховання спадкодавця прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання свідоцтва про право власності на нерухоме майно незаконним, його скасування, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом.

06.12.2016 року, за клопотанням сторін, судом винесено ухвалу, якою доручено Києво Святошинському суду Вінницької області викликати та допитати, з приводу обставин справи, в якості свідків жителів м. Вишневе Києво Святошинського району Вінницької області ОСОБА_13, ОСОБА_3, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20 Провадження у справі до виконання судового доручення зупинено (т.2 а.с.67 68).

23.01.2017 року, у звязку закінченням повноважень судді Строгого І.Л., відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу передано в провадження судді Соколовської Т.О. (т.2 а.с.77-79).

06.03.2017 року до Шаргородського районного суду з Києво Святошинського районного суду Київської області, на виконання ухвали Шаргородського районного суду від 06.12.2016 року, надійшли ухвала суду та протокол про вчинення окремої процесуальної дії допиту свідків у цивільній справі № 152/963/16 ц від 06.02.2017 року (т.2 а.с.83 95).

Ухвалою Шаргородського районного суду від 07.03.2017 року відновлено провадження у справі та продовжено розгляд справи (т.2 а.с. 96).

Під час розгляду справи судом, а саме 10.10.2017 року ОСОБА_4 та її представник адвокат ОСОБА_5 заявили клопотання про призначення у справі комплексної судової будівельно технічної та товарознавчої експертизи .

Ухвалою суду від 10.10.2017 року у справі призначено комплексну судову будівельно - технічну та товарознавчу експертизу, на вирішення якої винесено питання, що стосуються вартості спірного житлового будинку, можливості виділення одної другої частки ОСОБА_4 з окремим входом та комунікаціями, можливих варіантів встановлення порядку користування сторонами земельною ділянкою відповідно до часток, визначення дійсної (залишкової) вартості будівельно-монтажних робіт та матеріалів при проведенні самовільного будівництва гаража та криниці по вул. Б.Хмельницького, 15 в с. Слобода-Шаргородська Шаргородського району Вінницької області на час проведення експертизи; рік їх забудови, та з яких будівельних матеріалів вони побудовані.

На час проведення експертизи провадження по справі зупинено.

Проведення експертизи доручено Подільському центру судових експертиз.

Оплату за проведення експертизи покладено на ОСОБА_4

22.11.2017 року ОСОБА_4 подано до суду свідоцтво про шлюб серії 1 АМ №20491, видане Шаргородським РВ ДРАЦС ГТУЮ у Вінницькій області, відповідно до якого вона 20.09.2017 року одружилася з ОСОБА_21, і після державної реєстрації шлюбу змінила прізвище з "Поліщук" на "Лі" (т.2 а.с.188). Ухвалою суду від 22.11.2017 року змінено прізвище відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом з "Поліщук" на "Лі" ( т.2 а.с.190).

10.04.2018 року директором Подільського центру судових експертиз матеріали справи та ухвалу Шаргородського районного суду від 10.10.2017 року про проведення експертизи повернуто до суду без виконання, оскільки ОСОБА_4 не здійснено оплату за проведення експертизи (т.2 а.с.199).

Ухвалою Шаргородського районного суду від 18.04.2018 року поновлено провадження у справі та продовжено розгляд справи (т.2 а.с. 205).

У судовому засіданні позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позові. Просили суд визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого по вулиці Богдана Хмельницького, 15 в селі Слобода - Шаргородська Шаргородського району Вінницької області, видане 19 січня 2015 року Шаргородською державною нотаріальною конторою на імя ОСОБА_4; визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом на вказане нерухоме майно; стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати. Позовні вимоги ОСОБА_4 за зустрічним позовом не визнали, оскільки вони є безпідставними, просили суд у їх задоволені відмовити.

Представник позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 ОСОБА_2 зокрема, суду пояснив, що 03.10.2006 року батько позивача за первісним позовом ОСОБА_1 - ОСОБА_7 продав належну йому на праві особистої приватної власності квартиру АДРЕСА_3 - Святошинського району Київської області за кошти на загальну суму 247 450 грн., що на день укладення цього договору за курсом Національного банку України становило 49 000 доларів США. Майже одразу, а саме 20.10.2006 року, з метою придбання іншого житла для себе, між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 було укладено угоду про намір укласти договір купівлі продажу житлового будинку № 15 по вулиці Богдана Хмельницького в селі Слобода - Шаргородська Шаргородського району Вінницької області, який належить ОСОБА_8, в цей же день ОСОБА_10 ОСОБА_7 було передано в якості оплати за вказане майно кошти в сумі 10 000 доларів США. Після цього ОСОБА_7 вселився в цей будинок, де і проживав по день смерті.

Договір купівлі продажу на вказаний будинок між ОСОБА_7 та ОСОБА_11, яка діяла від імені ОСОБА_8, був юридично оформлений 27.11.2007 року. Різниця в часі між укладенням угоди про намір укласти договір купівліпродажу спірного будинку, передачею коштів за його придбання, часом початку проживання в ньому ОСОБА_7 (20.10.2006 року) та нотаріальним посвідченням договору купівлі продажу будинку пояснюється відсутністю у продавця на той момент необхідних правовстановлюючих документів, оскільки будинок перебував у власності померлої особи, а спадкоємець на час продажу будинку, який фактично відбувся 20.10.2006 року, ще не оформив своїх спадкових прав на спадковий будинок.

Шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 був укладений лише 12.06.2007 року, тобто через 8 місяців після вчинення цієї угоди. Отже, фактична купівля продаж будинку № 15 по вулиці Богдана Хмельницького, що розташований в селі Слобода - Шаргородська Шаргородського району Вінницької області, відбулась ще до шлюбу ОСОБА_7 та ОСОБА_4, будинок був особистою приватною власністю ОСОБА_7, оскільки придбаний до шлюбу і за кошти, які належали йому особисто, а факт проживання ОСОБА_7 та ОСОБА_4 однією сім'єю без реєстрації шлюбу свідчить лише про наявність фактичних шлюбних стосунків і не породжує право ОСОБА_4 на майно ОСОБА_7, придбане ним за особисті кошти.

Позовні вимоги за зустрічним позовом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4) М.Б. витрат в сумі 5 606 грн. на поховання ОСОБА_7 ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 не визнали, мотивуючи тим, що ця сума не підтверджена належними та допустимими доказами в розумінні ЦПК України. ОСОБА_22 того, 19 лютого 2014 року ОСОБА_4 отримала в Шаргородському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Вінницької області допомогу на поховання ОСОБА_7 в розмірі 3 146 грн. 80 коп., на яку законних підстав не мала, оскільки похованням ОСОБА_7 не займалася.

На думку ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 не підлягають задоволенню також вимоги ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4) М.Б. про виділення їй одної другої частини будівельних матеріалів, вкладених у самовільно побудований гараж вартістю 16330,50 грн. та криницю вартістю 10000 грн., які знаходяться по вул. Б.Хмельницького,15 у с. Слобода-Шаргородська Шаргородського району Вінницької області, оскільки вони не підтвердженні належними, допустимими та достовірними доказами.

ОСОБА_22 того, позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1, допитана в судовому засіданні 04.07.2017 року в якості свідка, суду пояснила, що її батьки ОСОБА_7 та ОСОБА_20 одружилися у 1977 році. Проживали у гуртожитку в м. Вишневе. Після одруження отримали від міської ради однокімнатну квартиру "малосімейку", проживши у шлюбі 9 років, вони розлучилися, але продовжували проживати разом. В 1988 році народилася вона, через три роки матері виділили двокімнатну квартиру, а однокімнатна квартира рахувалася за батьком. Батьки після розлучення знову свої стосунки не узаконювали, але весь час проживали разом. Батько завжди працював, у вільний час підробляв на ремонті автомобілів. Мама теж працювала. У 2004 році батько, за невідомих їй обставин, познайомився з ОСОБА_4, яка приїхала у м. Вишневе зі своїм меншим сином на заробітки. З часом батько почав пізно приходити додому, періодично залишатися на ніч в малосімейці, а потім взагалі переїхав туди. Квартира на той час пустувала. Згодом ОСОБА_4, яка була на 15 років молодша за батька, перейшла жити зі своїм сином ОСОБА_23 у батькову квартиру. ОСОБА_4 працювала на ринку продавцем, до знайомства з батьком винаймала з сином житло. За час, поки вона проживала з батьком, жодних змін в квартирі на краще не було. Гроші йшли на поточні потреби: тато старався забезпечувати її і допомагати ОСОБА_4 ростити її сина.

У 2005 році батько взяв кредит на 2 комп'ютери - для неї та сина ОСОБА_4 На свята він завжди дарував їй цінні речі: телефон, золоті прикраси.

Оскільки проживати трьом дорослим людям у квартирі, площею 12 м кв. було некомфортно, батько замурував пожежний вихід піноблоком. Квартира була кутовою, поклавши 3 квадратних метри блоків і встановивши двері, утворився маленький коридорчик приблизно 1 метр в ширину і 3 метри в довжину. Там і проживав син ОСОБА_4 Змінити планування не було можливості, так як дозвіл на загорожу пожежного виходу ніхто не надавав.

Восени 2006 року тато продав квартиру у м. Вишневе за 49 тисяч доларів і разом з ОСОБА_4 поїхав на її батьківщину - в с. Слобода-Шаргородська, де відразу придбав будинок за 10 тисяч доларів, до будинку провів газопостачання, каналізацію, водовідведення, супутникове телебачення, купив меблі, побутову техніку, добудував веранду, звів з ракушняку гараж, купив трактор для обробки землі, причеп до автомобіля. Грошей на все вистачало, оскільки з виручених від продажу квартири 49 тисяч доларів було витрачено 15 тисяч доларів на придбаний в салоні автомобіль "Шевроле", 10 тисяч доларів - на купівлю будинку, решта грошей - 24 тисячі доларів була витрачена на вище зазначені речі.

З батьком вони в основному спілкувалися телефоном, зустрічалися у його сестер та бабусі, життя з ОСОБА_4 у батька не складалося.

Восени 2012 року батько повідомив їй про те, що у тітки ОСОБА_24 залишив для неї папку з документами, в якій знаходився заповіт і всі документи, які зміг знайти в будинку. Приблизно через рік, в кінці 2013 року, попросив приїхати і забрати з будинку побутову техніку, повідомив, що має намір поїхати до своєї матері на декілька тижнів. Перед Новим роком він поїхав на батьківщину в Хмельницьку область, де пробув до кінця січня 2014 року. Повернувся в Слободу -Шаргородську в лютому 2014 року і через два тижні помер. Поховати його вирішили на батьківщині на Хмельниччині. Організацію перевезення тіла батька взяла на себе ОСОБА_4, але з умовою, що вона знаходить транспорт, а розраховуються з водієм родичі. Основну частину витрат взяла на себе батькова сестра ОСОБА_24 перевезення, оплату поминального обіду, церковні послуги, музики, катафалку, ритуальних товарів тощо. Після поховання батька ОСОБА_4 взяла гроші за перевезення гроба з тілом і повернулася додому.

Тітка передала їй папку з документами, залишену батьком, в якій був заповіт, копії документів на майно, оригінали документів на побутову техніку, угода про попередню передачу коштів за будинок.

Через декілька тижнів, а саме 6 березня 2014 року, вона зі своїм чоловіком приїхала в с. Слобода-Шаргородська з метою зясувати подробиці смерті батька, а також з наміром забрати автомобіль, який по заповіту мав перейти у її власність і оригінали документів на майно для оформлення спадщини.

Віддати автомобіль ОСОБА_4 погодилась, проте з приводу документів повідомила, що вони у адвоката, і, що вона не згодна з рішенням батька і готова судитися з нею, якщо вона добровільно не віддасть їй половину майна.

Через пів року вона приїхала оформляти спадщину. Документи на автомобіль і причеп отримала в МРЕВ, де чітко було прописано, коли їх було придбано. З будинком виникли проблеми, оскільки документи на нього оформлені вже після одруження, хоча за кошти батька, відразу після продажу квартири у м. Вишневе.

Коли забирали автомобіль до них підійшли сусіди, які розповіли, що у батька було багато інструментів, дорогий зарядно-пусковий пристрій, причеп і трактор, але все це зникло. ОСОБА_4 на той час перебувала за кордоном, її сина вдома теж не було.

Взимку 2015 року їй стало відомо, що за заявою ОСОБА_4, державним нотаріусом видано останній, як пережившій дружині свідоцтво про право власності на одну другу частку у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, яке складається з спірного житлового будинку з господарськими будівлями. Вказане свідоцтво вважає незаконним, просить його скасувати та визнати за нею право власності на спірну частину спадкового майна, як за спадкоємцем за заповітом ОСОБА_7

У судовому засіданні 27.09.2017 року ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4) М.Б. позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала, зазначила, що будинок в с. Слобода-Шаргородська був куплений, в тому числі і за її кошти, хоча доказів у підтвердження цього вона не має. З ОСОБА_7 вона познайомилась у лютому 2004 року у м. Вишневе на ринку, де працювала продавцем. Певний час вони зустрічалися, а потім ОСОБА_7 запропонував жити разом в його квартирі. На заробітках вона була з сином і винаймала житло, тому погодилася на пропозицію ОСОБА_7 Під час спільного проживання в квартирі вони відремонтували її, облаштували ще одну кімнату. Разом приїздили кілька разів на Шаргородщину, ОСОБА_7 сподобалися ці місця і він захотів продати квартиру у м. Вишневе та купити будинок в с. Слобода - Шаргородська. У м. Вишневому продали квартиру за 49 000 доларів, за які купили в салоні автомобіль "Нива Шевроле" та за 10 000 доларів будинок в с. Слобода-Шаргородська.

Будинок в селі Слобода - Шаргородська купили в кінці 2006 року. При цьому між нею та ОСОБА_7 була усна домовленість про те, що в купівлю будинку вони вкладають рівні частки: по 5 000 доларів кожен. Власники будинку попросили гроші наперед, без оформлення договору купівлі - продажу, бо їм були потрібні гроші. Вони погодилися, бо не мали де жити. У сільській раді с. Слобода - Шаргородська передали представнику власника будинку 10 000 доларів. ОСОБА_7 наполіг на тому, щоб вони одружилися для того, щоб вона мала долю у придбаному будинку. 12 червня 2007 року вони офіційно одружилися. Після цього оформили будинок, провели газ, зробили опалення та ремонт. Гроші швидко закінчилися і на будівництво гаражу та криниці вони брали кредит. Однак, довести це вона не може. У 2008 році у ОСОБА_7 виявили онкологічну хворобу, після лікування та опромінювання чоловік почав зловживати спиртними напоями, входив в запої, що призвело до зупинки серця і передчасної смерті.

За період спільного проживання з ОСОБА_7 вони мали спільний бюджет, вели спільне господарство, загальних накопичених коштів не було, грошей, які заробляв ОСОБА_7, вистачало на прожиття. Вона ж відкладала гроші з метою придбання в подальшому житла.

З приводу заявленої вимоги щодо стягнення з ОСОБА_1 витрат на поховання ОСОБА_7 в сумі 5606 грн., ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4) М.Б. зауважила, що при розрахунку цієї суми нею не була врахована сума, видана їй Пенсійним фондом на поховання ОСОБА_7 Дійсно вона отримала на поховання від УПФ України у Шаргородському районі Вінницької області 3146,80 грн, але забула за це і не вирахувала цю суму при заявлені вимоги про стягнення витрат на поховання.

На підтвердження обґрунтованості позовних вимог сторони посилалися на показання свідків.

На виконання ухвали Шаргородського районного суду Вінницької області від 06 грудня 2016 року Києво - Святошинським районним судом Київської області допитано свідків сторін - ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_25, ОСОБА_20

Так, свідок ОСОБА_17 суду показала, що вона проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2. Цю квартиру вона придбала в 2007 році у ОСОБА_26 На момент придбання квартира була в жахливому стані, відремонтована лише ванна кімната, кухня в жирних шпалерах, кімната напівобклеєна шпалерами з дірками на вулицю, на вхідних деревяних дверях був вмонтовиний металевий лист, не було навіть звичайного косметичного ремонту. Вікна в квартирі міняла вона.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що знає ОСОБА_7 та ОСОБА_4 з того часу, як вони почали жити разом. До їхнього відїзду в Шаргородський район перебувала з ними в дружніх стосунках, однак після переїзду вони перестали спілкуватися. ОСОБА_7 та ОСОБА_4 у м. Вишневому жили разом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, заробляли та вкладали кошти в ремонт квартири. Ініціатором ремонту була ОСОБА_4, проводили ремонт та перепланування квартири спільними зусиллями та за спільні кошти. У результаті ремонту зробили з малосімейки двокімнатну квартиру, замінили вікна. ОСОБА_7 вживав спиртні напої, у нього були складні відносини з донькою. З приводу продажу квартири у м. Вишневе, свідок показала, що їй відомо, що будинок в Шаргородському районі ОСОБА_7 і ОСОБА_4 придбали разом, пізніше вони узаконили свої стосунки, вона була присутня на їхньому весіллі. Стосовно витрат на поховання ОСОБА_7, їй відомо зі слів знайомих, що жодної матеріальної допомоги з боку родичів ОСОБА_7 не було, ОСОБА_4 поховала ОСОБА_7 за свої кошти, однак підтвердити цього вона не може, оскільки на той час з ОСОБА_4 не спілкувалась.

Свідок ОСОБА_15 суду показав, що з ОСОБА_7 він познайомився у 1976 році, ОСОБА_1 знає від її народження. З приводу ремонту квартири у м. Вишневе йому відомо, що ОСОБА_7 переобладнав коридор на прихожу кімнату, поклав плитку на кухні, зробив ванну кімнату, однак чи на той час ОСОБА_7 проживав з ОСОБА_4 йому невідомо, оскільки з останньою він взагалі не знайомий. Ремонт в квартирі ОСОБА_7 зробив за особисті кошти, отримані від продажу автомобіля. Стосовно зловживання ОСОБА_7 алкогольними напоями то йому відомо, що ОСОБА_7 вживав алкогольні напої лише на свята, ніколи не був помічений на роботі у стані алкогольного спяніння. ОСОБА_7 був відповідальним механіком, часом підміняв водіїв на роботі. Про продаж квартири у м. Вишневе свідок дізнався після переїзду ОСОБА_7 на Вінниччину. Йому також відомо, зі слів ОСОБА_7, що він продав квартиру за 52 000 доларів і купив автомобіль "Шевроле" в "Автоцентрі" у м. Вишневе. Похованням ОСОБА_7 займалася його сестра ОСОБА_20, яка проживає у м. Черкаси.

Свідок ОСОБА_20 суду показала, що ОСОБА_7 був її чоловіком. Від Вишневої міської ради, за час роботи у дитячому садку, вона отримала малосімейку "гостинку" по вулиці Жовтнева. Перед народженням доньки ОСОБА_1, вони з ОСОБА_7І, розлучилися з метою залишити "гостинку" за сім'єю, оскільки підходила черга на отримання нею квартири. Все це відбувалося в період 1986-1988 років. У 1988 році, коли народилася донька, вони разом з ОСОБА_7 проживали ІНФОРМАЦІЯ_3, тому "гостинку" на вулиці Жовтневій закрили. Потім вона отримала від міської ради двокімнатну квартиру і вони перейшли жити туди. Жили добре до появи ОСОБА_4 Особисто з ОСОБА_4 вона не знайома, лише розмовляла з нею один раз по телефону, просила не реєструватися в "гостинці", на що та відповіла, що у неї інші плани. Обставини знайомства ОСОБА_7 та ОСОБА_4 їй невідомі, лише одного разу ОСОБА_7 сказав їй, що хоче здати квартиру в оренду одній жінці, яка працює на ринку, однак вона йому не дозволила. Зі слів ОСОБА_7 їй відомо, що "гостинку" він продав за 52 000 доларів, після вирахування податків отримав 49 000 доларів. Одразу після цього він купив автомобіль "Шевроле" і будинок в селі на Вінниччині. Стосовно ремонту в "гостинці" їй відомо зі слів ОСОБА_7, що в ванній кімнаті та у туалеті він поклав плитку повністю, а в кухні лише частково, переставив вхідні двері, жодної добудови до квартири він не робив. Всі вказані роботи він здійснив за кошти, отримані за проданий автомобіль та компенсацію заробітної плати за роботу в м. Черкаси. Алкогольними напоями ОСОБА_7 не зловживав, бо щодня був на роботі, у нього не було жодних боргів. За рік до смерті їй телефонувала свекруха і повідомила, що в ОСОБА_7 дуже погані стосунки з ОСОБА_4, він хворів, часто перебував у лікарні. Похованням ОСОБА_7 займалася його сестра з м. Черкаси - ОСОБА_24, яка також встановлювала памятник на могилі брата. ОСОБА_4 лише привезла труну з тілом ОСОБА_7 з Шаргорода до місця поховання.

Свідок ОСОБА_25 суду показав, що він знайомий з ОСОБА_1 з шкільних років. З ОСОБА_4 не знайомий, але йому відомо, що ОСОБА_7 познайомився з ОСОБА_4, коли вона працювала на ринку, приблизно десять років тому. Спочатку вона переїхала до нього жити, потім привезла туди своїх синів, а згодом вони продали квартиру і несподівано для всіх переїхали жити до іншого міста. ОСОБА_7 офіційно працював, і в основному він утримував сімю, сплачував комунальні послуги, допомагав доньці. З приводу проведення ремонту в квартирі у м. Вишневе свідок показав, що там нічого не ремонтували, квартира в якому стані була, в такому ж її і продали. Боргів у ОСОБА_7 не було. Він допомагав доньці, оплачував її навчання в університеті. З приводу продажу квартири по вул. Жовтнева у м. Вишневе, свідок показав, що коли одного разу він прийшов до ОСОБА_7, там вже проживали інші люди, які повідомили, що квартиру продано. Свідку також відомо, що похованням ОСОБА_27 займалась його сестра.

Вирішуючи спір суд встановив фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_28 з 25.06.1977 року (т.2 а.с.152).

06.06.1978 року на ім'я ОСОБА_29, до складу сім'ї якої входили вона та її чоловік - ОСОБА_7, видано ордер № 012395 на право зайняття одної кімнати жилою площею 12 кв.м в окремій квартирі АДРЕСА_4, на підставі рішення виконкому Києво Святошинської районної ради народних депутатів Київської області від 15.05.1978 року №250/8 (т.2 а.с.151).

У 1986 році ОСОБА_7 та ОСОБА_20 розлучилися.

ОСОБА_20 виписалася із квартири № 49 по вул Жовтневій, 21 в м. Вишневе, єдиним квартиронаймачем вказаної квартири залишився ОСОБА_7

Після розлучення подружжя продовжувало проживати разом у двокімнатній квартирі, наданій ОСОБА_20

22.09.1988 року у ОСОБА_7 та ОСОБА_20 народилася донька ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії У1 БК №372641, виданим 22.10.1988 року відділом ЗАГСу Білоцерківського міськвиконкому (т.1 а.с.58).

31.08.1994 року ОСОБА_7 приватизована квартира номер 49 у будинку № 21 по вулиці Жовтневій в м. Вишневе Києво Святошинського району Київської області, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим керівником органу приватизації 31.08.1994 року за № 66 (т.2 а.с.3-9), яка сім'єю не використовувалась, оскільки ОСОБА_7, ОСОБА_20 та їх донька ОСОБА_30 проживали у двокімнатній квартирі, наданій ОСОБА_20 Вишневою міською радою Києво Святошинського району Київської області.

У лютому 2004 року ОСОБА_7 залишив сім'ю, і з цього часу по жовтень 2006 року проживав однією сім'єю без перебування у шлюбі з ОСОБА_4 у приватизованій ним квартирі АДРЕСА_5.

03 жовтня 2006 року ОСОБА_7 продав вказану квартиру ОСОБА_26 за 49 000 доларів США, що підтверджується договором купівлі продажу квартири, посвідченим приватним нотаріусом Києво Святошинського районного округу ОСОБА_31 за реєстром № 5856 (т.1 а.с.17) і виїхав на постійне місце проживання на батьківщину співмешканки ОСОБА_4 в с. Слобода Шаргородська Шаргородського району Вінницької області.

20 жовтня 2006 року ОСОБА_7, в селі Слобода Шаргородська Шаргородського району Вінницької області придбав за 10 000 доларів США житловий будинок, який знаходиться по вулиці Богдана Хмельницького, 15. Цього ж дня він розрахувався з представником власника будинку - ОСОБА_9, про що свідчить попередня угода, посвідчена в.о. секретаря виконкому Слободо Шаргородської сільської Ради Шаргородського району Вінницької області ОСОБА_32 20.10.2006 року за реєстром № 325 (т.1 а.с.18).

Нотаріальне посвідчення договору купівлі продажу спірного будинку не відбулося через відсутність у власника правовстановлюючого документа на будинок, який він отримав 27.04.2007 року. Вказана обставина підтверджується витребуваними від Шаргородської державної нотаріальної контори та оглянутими в судовому засіданні матеріалами по угоді від 27.11.2007 року, в яких наявний правовстановлюючий документ свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в с. Слобода - Шаргородська Шаргородського району по вул. Богдана Хмельницького,15, видане Шаргородською державною нотаріальною конторою 27.04.2007 року на ім'я ОСОБА_8 та зареєстроване в Могилів Подільському МБТІ 05.09.2007 року за № 397 в книзі №2 (т.2 а.с. 23 25).

Починаючи з 20.10.2006 року і по день смерті 06.02.2014 року ОСОБА_7 проживав у вказаному будинку разом із ОСОБА_4 та її сином ОСОБА_33 (т.1 а.с.49).

12.07.2007 року ОСОБА_7 та ОСОБА_4 одружилися, що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб серії 1 АМ № 140474, виданим виконавчим комітетом Слободо Шаргородської сільської ради Шаргородського району Вінницької області 15.11.2013 року (т.1 а.с. 207).

27.11.2007 року державним нотаріусом Шаргородської державної нотаріальної контори ОСОБА_34 за реєстром № 5565 нотаріально посвідчено договір купівлі - продажу житлового будинку, відповідно до якого ОСОБА_11, яка діє від імені ОСОБА_8 продала, а ОСОБА_7 купив житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в с. Слобода Шаргородська Шаргородського району Вінницької області по вулиці Б.Хмельницького,15 (т.1 а.с. 9 13).

Рішенням Слободо Шаргородської сільської ради від 11.12.2008 року ОСОБА_7 передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку по вулиці Б.Хмельницького,15 площею 0,37 га, в тому числі: 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; 0,12 га для ведення особистого селянського господарства (т.1 а.с.21).

14.09.2012 року ОСОБА_7 склав заповіт, посвідчений сільським головою Слободо Шаргородської сільської ради Шаргородського району за реєстром № 285, відповідно до якого, все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті, і на що він матиме право за законом, заповідав своїй дочці ОСОБА_1 (т.1 а.с. 8, 57,58).

16.02.2014 року ОСОБА_7 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1 АМ № 284834, виданим ВДРАЦС РС Шаргородського РУЮ 07.03.2014 року (т.1 а.с.7).

Згідно повідомлення Шаргородського ОУПФ України у Вінницькій області № 510/0625/02 від 23.09.2016 року допомогу на поховання ОСОБА_7, померлого 16.02.2014 року у розмірі 3146,80 грн. отримала ОСОБА_4, згідно з поданою нею заявою (т.2 а.с.10).

Після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина.

Із витребуваної судом і оглянутої в судовому засіданні спадкової справи № 115/14 до майна померлого 16.02.2014 року ОСОБА_7 вбачається, що спадкова справа відкрита за заявою ОСОБА_1 від 07.03.2014 року про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом (т.1 а.с.44, 55 56).

19.08.2014 року державним нотаріусом Шаргородської державної нотаріальної контори ОСОБА_35 ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на легковий автомобіль марки

/моделі "Шевроле Нива 212300", реєстраційний номер НОМЕР_1, який належав спадкодавцю ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії РРТ 738535, зареєстрованого Києво Святошинським РЕВ у Київській області (т.1 а.с.79).

19.01.2015 року до Шаргородської державної нотаріальної контори надійшла заява ОСОБА_4 про видачу їй свідоцтва про право власності на ? частку в спільному майні подружжя, після смерті її чоловіка ОСОБА_7 (т.1 а.с.83).

Цього ж дня, державним нотаріусом Шаргородської державної нотаріальної контори Вінницької області ОСОБА_35 видано ОСОБА_4 свідоцтво про право власності на одну другу частку у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, яке складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований на присадибній земельній ділянці в с. Слобода Шаргородська Шаргородського району Вінницької області по вулиці Б.Хмельницького під номером 15, і належить померлому на підставі договору купівлі продажу жилого будинку, посвідченого державним нотаріусом Шаргородської державної нотаріальної контори ОСОБА_34 27.11.2007 року, в реєстрі за № 5565, зареєстрованого у КП "Могилів Подільське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" 10.12.2007 року, номер запису 397 в книзі 2, реєстраційний номер 18176373 (т.1 а.с.98).

05.02.2015 року державним нотаріусом Шаргородської державної нотаріальної контори Вінницької області ОСОБА_35 на ім'я ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на причіп марки/моделі ПР ПВА1, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить спадкодавцю ОСОБА_7 на підставі свідоцтва серії АВС021511, зареєстрованого МРЕВ УДАІ УМВС м. Вінниці 31.03.2007 року (т.1 а.с.115 117).

Цього ж дня державним нотаріусом Шаргородської державної нотаріальної контори Вінницької області ОСОБА_35 на ім'я ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на майно, яке складається з одної другої частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований на присадибній земельній ділянці в с. Слобода Шаргородська Шаргородського району Вінницької області по вулиці Б.Хмельницького під номером 15, і належить померлому ОСОБА_7 на підставі договору купівлі продажу жилого будинку, посвідченого державним нотаріусом Шаргородської державної нотаріальної контори ОСОБА_34 27.11.2007 року, в реєстрі за № 5565, зареєстрованого у КП "Могилів Подільське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" 10.12.2007 року, номер запису 397 в книзі 2, реєстраційний номер 18176373 (т.1 а.с.118 - 120).

При вирішенні даного цивільно правового спору суд застосував наступні норми права, та мотиви їх застосування.

Відповідно до ст.13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі субєкти права власності рівні перед законом.

Стаття 41 Конституції України гарантує кожному право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У пункті 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України", пунктах 51, 52 рішення ЄСПЛ від 03.12.2003 року у справі "Рябих проти Росії", пункті 91 рішення ЄСПЛ від 09.11.2004 року у справі "ОСОБА_36 проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У пункті 50 рішення у справі "Беллет проти Франції" від 4 грудня 1995 року Європейський суд з прав людини зазначив, що "стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

У силу ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" від 15.05.2008 року та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" від 08.04.2010 року наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови ПВС України від 12.06.2009 року №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції").

При цьому суд враховує позиції ЄСПЛ щодо аргументації судових рішень, закріплені, зокрема в рішенні "Бендерський проти України" від 15.11.2007 року, в якому наголошується, що "право може вважатися ефективним, тільки, якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом ( п.33 рішення від 21.03.2000 року у справі "Дюлоранс проти Франції"; пп. 32 35 рішення від 07.03.2006 року у справі "Донадзе проти Грузії").

Частиною 3 ст. 12, ст.ст. 76 - 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Засобами доказування у цивільній справі є показання свідків, письмові докази, речові і електроні докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що "Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (див. рішення від 18.01.1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства"). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі "ОСОБА_2 проти Туреччини")".

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст.15 ЦК України).

Реалізуючи право на судовий захист, звертаючись до суду, позивач повинен вказати в позові власне субєктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Отже, зміст положень ЦПК України, ЦК України дає підстави для висновку, що право на судовий захист повязане виключно з порушенням субєктивного права позивача. Суд може захистити лише порушене право позивача. Відсутність хоча б однієї з умов надання судового захисту субєктивного права виключає можливість задоволення матеріально-правових вимог позивача. Інше б суперечило основному завданню цивільного судочинства, захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ст.ст.2, 4 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України , абз. 2 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. № 14 "Про судове рішення у цивільній справі").

При цьому обставину дійсного (реального) порушення відповідачами прав, свобод чи інтересів позивача (або наслідки у вигляді збитків чи інших обмежень) має довести належними, допустимими і достовірними доказами саме позивач. Порушення прав позивача має існувати на момент розгляду спору в суді. В інших випадках, не дивлячись навіть на те, що порушення мало місце раніше, позов не підлягатиме задоволенню, оскільки до моменту ухвалення судового рішення обєкт захисту буде відсутній.

Тобто, призначенням суду є захист лише порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів учасників правовідносин через здійснення правосуддя.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року та ст.1 Протоколу №1 до неї передбачають право кожної фізичної або юридичної особи безперешкодно користуватись своїм майном, не допускаючи позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнають право держави на здійснення контролю за використанням власності з урахуванням загальних інтересів або для забезпечення стягнення податків, інших зборів чи штрафів.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплюються і у національному законодавстві України.

Поняття права власності визначено у ст. 316 ЦК України, згідно з якою правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Зміст права власності, що полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, визначено у ст. 317 ЦК України.

Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено право власника володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд.

За приписами ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений його чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом… Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За правилами ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Право власності на майно набувається, в тому числі і у порядку спадкування.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

Відповідно до вимог ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч.1 ст.1222 ЦК України).

Згідно статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У статті 1233 ЦК України зазначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ч.1 ст.1258 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст. 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно з ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03.06.1999 року №5-рп/99 установлено, що до членів сім'ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних звязках. Обовязковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

У силу ч.1 та ч. 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

У даному цивільно правовому спорі позивач за первісним позовом і відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 та її представник за довіреністю ОСОБА_2 наполягали на тому, що спірний житловий будинок по вулиці Б.Хмельницького, 15 в с. Слобода Шаргородська Шаргородського району Вінницької області є особистою приватною власністю ОСОБА_7, оскільки придбаний за його власні кошти, отже входить до складу спадкової маси в цілому і має належати ОСОБА_1 відповідно до заповіту її батька ОСОБА_7, померлого 16.02.2014 року.

Відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_32 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4) М.Б. у зустрічній позовній заяві та в судовому засіданні вказувала, що будинок в с. Слобода Шаргородська вони з ОСОБА_7 купили за спільні кошти, що під час проживання однією сім'єю з ОСОБА_7 як з чоловіком без шлюбу, в період з лютого 2004 року по жовтень 2006 року в квартирі № 49 в будинку під № 21 по вулиці Жовтневій в м. Вишневе вони мали спільний бюджет, вели спільне господарство, за спільні кошти зробили з однокімнатної квартири двохкімнатну, відремонтували та переобладнали її, що значно вплинуло на вартість квартири при її продажу, тому вона вважає, що житловий будинок в с. Слобода Шаргородська Шаргородського району Вінницької області набутий під час спільного проживання з ОСОБА_7 (в жовтні 2006 року), з яким вона на той час не перебувала у зареєстрованому шлюбі є об'єктом їхньої спільної сумісної власності.

ОСОБА_8 з цим ОСОБА_32 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4) М.Б. пояснювала суду, що під час проживання в м. Вишневе вони жили за кошти ОСОБА_7, а свої гроші вона відкладала на придбання житла.

ОСОБА_22 того, ОСОБА_32 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4) М.Б. вказувала на іншу правову підставу набуття права власності, посилаючись на те, що спірний житловий будинок, розташований в с. Слобода Шаргородська Шаргородського району Вінницької області по вулиці Б.Хмельницького, 15 є спільною сумісною власністю її та померлого ОСОБА_7, оскільки договір купівлі продажу будинку був нотаріально посвідчений 27 листопада 2007 року, а шлюб з ОСОБА_7 вони зареєстрували 12 червня 2007 року, тобто будинок придбаний під час перебування в шлюбі, а тому частки кожного з них є рівними.

У судовому засіданні 27.09.2017 року, під час дачі пояснень ОСОБА_32 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4) М.Б. вказала, що будинок в селі Слобода Шаргородська був придбаний за кошти від реалізації квартири у м. Вишневе Київської області. Потім запевняла суд, що в купівлю будинку в с. Слобода Шаргородська були вкладені і її особисті грошові кошти, але доказів у підтвердження цього вона не має.

Що стосується обєктів самовільного будівництва гаража і криниці, то доказів в підтвердження вартості і кількості будівельних матеріалів, вкладених у будівництво вона не має, у зв'язку з чим вважає за необхідне призначити по справі судово будівельну та товарознавчу експертизу.

Аналізуючи вказані позиції сторін та даючи їм правову оцінку, суд виходить з наступного.

За правилами ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними.

Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості ( статті 77,78 ЦПК) і це є її процесуальним обовязком ( статті 12, 81 ЦПК).

У постановах від 1 липня, 25 листопада, 16 грудня 2015 року, 07 вересня, 12 жовтня 2016 року Верховний Суд України висловив правову позицію про те, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи статтю 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норму статті 60 СК України застосовано правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до обєктів права спільної сумісної власності подружжя.

ОСОБА_21 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4) М.Б. у своїх вимогах поряд із ст.60 СК України, яка регламентує підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя, посилається і на ст. 74 СК України, якою визначено право на майно жінки та чоловіка, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь якому іншому шлюбі.

Верховний Суд України у справі № 6-135цс13, зазначив, зокрема, що майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо:

1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету);

2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Пленум Верховного Суду України у п. 20 постанови № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» розяснив, що при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Разом з тим згідно із ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Згідно з п.5 ч.1 ст.315 ЦПК України факт проживання однією сім'єю чоловіка і жінки без шлюбу може бути встановлений у судовому порядку.

За змістом наведених вище норм, правові наслідки як встановлення факту проживання чоловіка і жінки однією сім'єю без шлюбу, так і встановлення належності їм майна на праві спільної сумісної власності на підставі ст.74 СК пов'язується виключно з набранням законної сили рішення суду, яким такі факти встановлені.

Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 7 листопада 2011 року у справі № 6-44цс11.

Отже, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. ОСОБА_22 того, для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25 січня 2018 року у справі № 337-5266/15-ц та Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року у справі № 6-148цс12.

З'ясовуючи походження коштів на придбання спірного житлового будинку, суд встановив факт, що будинок в с. Слобода Шаргородська Шаргородського району Вінницької області придбаний за кошти ОСОБА_7, отримані ним від реалізації квартири у м. Вишневе Київської області.

Вказаний факт в судовому засіданні визнала сама позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_32 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4) ОСОБА_22 того дані обставини підтверджені поясненнями позивача за первісним позовом ОСОБА_37, свідків ОСОБА_25, ОСОБА_20, ОСОБА_15; свідоцтвом про право власності ОСОБА_7 на квартиру та договором купівлі - продажу квартири АДРЕСА_6 Святошинського району Київської області (т.1 а.с.17, т.2 а.с.9), угодою про розрахунок за придбаний будинок по вул. Б.Хмельницького, 15 в с. Слобода Шаргородська Шаргородського району Вінницької області від 21.10.2006 року (т.1 а.с.18), із яких вбачається, що 03.10.2006 року ОСОБА_7 продав за 49 тисяч доларів США належну йому квартиру в м. Вишневе, а вже 23.10.2006 року представнику власника будинку у с. Слобода Шаргородська сплатив 10 тисяч доларів США за будинок.

ОСОБА_38 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4) М.Б., та свідка ОСОБА_14 на те, що проживаючи з ОСОБА_7 як з чоловіком без шлюбу, в період з лютого 2004 року по жовтень 2006 року, в квартирі № 49 в будинку під № 21 по вулиці Жовтневій в м. Вишневе ОСОБА_7 та ОСОБА_4 мали спільний бюджет, вели спільне господарство, зробили з однокімнатної квартири двохкімнатну, відремонтували та переобладнали її, що значно вплинуло на вартість квартири при її продажу, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а навпаки спростовуються договором купівлі продажу квартири, із якого вбачається, що квартира, яку відчужував ОСОБА_7 належала на праві власності лише йому і має загальну площу 22,2 кв.. та складалася з однієї житлової кімнати площею 12,6 кв.м., тобто перебувала в тих розмірах і в тому стані, в якому приватизовувалась ОСОБА_7 у 1994 році (т.2 а.с. 3 10), показаннями свідків ОСОБА_25, ОСОБА_20, ОСОБА_15, та показаннями самої ОСОБА_38 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4) М.Б., яка давала суперечливі пояснення і поряд з наведеними вище стверджувала, що в м. Вишневе вони жили за кошти ОСОБА_7, а свої грошові кошти вона відкладала на купівлю житла.

ОСОБА_22 того, суд констатує той факт, що ОСОБА_38 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4) М.Б. не ставила питання про визнання квартири № 49 в будинку під № 21 по вулиці Жовтневій в м. Вишневе спільною сумісною власністю її та ОСОБА_7 з яким вона проживала без шлюбу, у зв'язку з істотним збільшенням вартості квартири завдяки її зусиллям і грошовим вкладенням.

У судовому засіданні ОСОБА_38 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4) М.Б. стверджувала, що на придбання спірного будинку, крім грошових коштів ОСОБА_7, вона вклала і особисті грошові кошти, проте жодних доказів про це суду не пред'явила.

Не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і посилання ОСОБА_38 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4) М.Б. на те, що ОСОБА_7 зловживав спиртними напоями, мав значні борги, і частина коштів від продажу квартири пішла на їх погашення. Заявляючи про ці обставини в позовній заяві ОСОБА_4 не надала доказів у підтвердження наявності у ОСОБА_7 боргових зобов'язань та обґрунтувань того, яке вони мають значення для вирішення даного цивільно правового спору.

ОСОБА_21 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4) М.Б. у зустрічному позові ставила вимогу про встановлення факту спільного проживання як сім'ї - її та ОСОБА_7 до реєстрації шлюбу. Суд вважає цю вимогу доведеною, оскільки вона підтверджується доказами, проаналізованими вище і не заперечується відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_1, проте вказана вимога правового значення для вирішення даного цивільно правового спору не має, оскільки спільне проживання не є достатнім для віднесення спірного житлового будинку до об'єкта права спільної сумісної власності.

Позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_38 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4) М.Б. не надано суду належних та допустимих доказів, в силу вимог ст.ст. 77, 78 ЦПК України, на підтвердження позовних вимог в частині стягнення на її користь з ОСОБА_1, понесених нею витрат на поховання ОСОБА_7 у розмірі 5606 грн.

ОСОБА_8 перше судом встановлено, що ОСОБА_4 19.02.2014 року отримала допомогу на поховання ОСОБА_7 в розмірі 3146,80 грн, що підтверджується довідкою Шаргородського обєднаного УПФ України Вінницької області № 510/0625/02 від 23.09.2016 року (т.2 а.с.10), чого вона не заперечувала і в судовому засіданні, пояснивши при цьому, що в суму 5606 грн. входить отримана нею державна допомога на поховання ОСОБА_7

ОСОБА_8 друге, обґрунтовуючи розмір витрат на поховання позивач за зустрічним позовом посилається на закупочний акт від 17.02.2014 року, виданий приватним підприємцем ОСОБА_39 про те, що в магазині "Пам'ять" прізвище ОСОБА_4 придбано ритуальні речі та вироби на загальну суму 5606 грн.

Оцінюючи обґрунтованість заявлених позивачем вимог щодо відшкодування витрат на поховання в сумі, яка після вирахування державної допомоги, отриманої ОСОБА_4 складає 2459,20 грн., суд вважає, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження позовних вимог в цій частині, виходячи із такого.

Відповідно до ст.ст. 76 - 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", належним документом, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення є первинний документ.

Закупочний акт ПП ОСОБА_39 від 17.02.2014 року (т.1 а.с.209) з переліком товарів та ритуальних виробів, із зазначенням їх вартості за своїм призначенням не відповідають ознакам первинного документа, оскільки ними не фіксується будь-яка господарська операція, розпорядження або дозвіл на проведення господарської операції, а носять лише інформативний характер.

Субєкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг), зобовязані видавати особі, яка отримує чи повертає товар (послугу), розрахунковий документ установленої форми на повну суму проведеної операції (п. 2 ст. 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг"). Вказаний закон зобовязує субєкта господарювання, який проводить розрахункові операції, надавати покупцю товарів (послуг) за його вимогою чек, накладну чи інший письмовий документ, що засвідчує передання права власності на них від продавця до покупця.

Пункт 11 ст. 8 Закону України "Про захист прав споживачів" визначає, що під час продажу товару/послуг продавець зобовязаний видати споживачеві розрахунковий документ установленої форми, що засвідчує факт купівлі, із позначкою про дату продажу.

Визначення терміну "розрахункова операція" міститься у ст. 2 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (далі ОСОБА_31). Розрахункова операція це приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернений покупцем товар (ненадану послугу), а в разі застосування банківської платіжної картки оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця чи, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця.

Водночас розрахунковим вважається документ установленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція тощо), який підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених Законом, і зареєстрований у встановленому порядку касовим апаратом або заповнений вручну (п. 15 ст. 2 Закону).

Отже, закупівельний акт, виданий ОСОБА_4 фізичною особою підприємцем ОСОБА_39, не може бути належним та допустимим доказом на підтвердження понесених витрат на поховання ОСОБА_7, оскільки діючим законодавством України не передбачено видачу фізичною особою підприємцем закупівельних актів при продажу ним товарів чи наданні послуг.

ОСОБА_21 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4) М.Б. також ставила позовну вимогу до ОСОБА_1 про визнання спільною сумісною власністю будівельних матеріалів, вкладених нею та ОСОБА_7 у самовільно побудовані гараж та криницю та виділення їй ? частини цих будівельних матеріалів, разом з тим жодних доказів у підтвердження цієї вимоги суду не надала, а призначену судом за її клопотанням судову комплексну будівельно технічну та товарознавчу експертизу, на вирішення якої було поставлено питання визначення кількості і вартості будівельних матеріалів вкладених у самочинне будівництво гаража і криниці, не оплатила, у зв'язку з чим ухвала суду експертною установою залишена без виконання.

Суд також зауважує, що в свідоцтві про право на спадщину за заповітом, виданому ОСОБА_1 та в свідоцтві про право власності, виданому ОСОБА_4 як самочинне будівництво вказано лише гараж (згідно технічного паспорту 2008 року забудови). Криниця у технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок по вулиці Б.Хмельницького,15 в с. Слобода Шаргородська Шаргородського району Вінницької області та довідці КП міжрайонне бюро технічної інвентаризації м. Могилів Подільська № 2 від 14.01.2015 року відсутня ( т.1 а.с.91 93).

Таким чином, аналіз перевірених і оцінених в судовому засіданні доказів в підтвердження первісних позовних вимог та їх заперечень переконують суд, що видане 19.01.2015 року на ім'я ОСОБА_4 свідоцтво про право власності на одну другу частку у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, яке складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований на присадибній земельній ділянці в с. Слобода Шаргородська Шаргородського району Вінницької області по вулиці Б.Хмельницького під № 15, і належить померлому на підставі договору купівлі продажу жилого будинку, посвідченого державним нотаріусом Шаргородської державної нотаріальної контори ОСОБА_34 27.11.2007 року, в реєстрі за № 5565, зареєстрованого у КП "Могилів Подільське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" 10.12.2007 року, номер запису 397 в книзі 2, реєстраційний номер 18176373 є незаконним і підлягає скасуванню, отже, право ОСОБА_1 на отримання у власність майна в порядку спадкування за заповітом, на яке видане вказане свідоцтво порушено і підлягає судовому захисту шляхом визнання за нею права власності в порядку спадкування за заповітом на одну другу частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по вулиці Богдана Хмельницького, 15 в селі Слобода Шаргородська Шаргородського району Вінницької області, та належали ОСОБА_7, померлому 16.02.2014 року на підставі договору купівлі - продажу жилого будинку, посвідченого державним нотаріусом Шаргородської державної нотаріальної контори Вінницької області ОСОБА_34 27.11.2007 року за реєстром № 5565, зареєстрованого у КП "Могилів Подільське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" 10.12. 2007 року, номер запису 397 в книзі 2, реєстраційний номер 18176373.

Водночас, позивачем за зустрічним позовом та відповідачем за первісним позовом ОСОБА_38 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4) М.Б. не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, в силу вимог ст.ст. 77 - 81 ЦПК України, на підтвердження позовних вимог до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю, виділ 1/2 частини майна та стягнення витрат на поховання спадкодавця, відповідно правових підстав для задоволення означених зустрічних позовних вимог у суду не має.

Разом з тим, підлягає задоволенню позовна вимога ОСОБА_38 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4) М.Б до ОСОБА_1 про встановлення факту спільного проживання однією сім'ю ОСОБА_4Б та ОСОБА_7 без реєстрації шлюбу в період з лютого 2004 року по 12 червня 2007 року, оскільки вказана позовна вимога підтверджується належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, перевіреними і оціненими судом.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України покладає судовий збір на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст.13, 41 Конституції України, статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ОСОБА_34, 04 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 року), та ст.1 Протоколу №1 до Конвенції, ст.ст. 2,4, 5, 12, 13,77, 76 - 81, 141, 263 265, 268, 315 ЦПК України, на підставі ст.ст. 15, 16, 316, 317, 319, 321, 328, 355 358, 368, 370, 372, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1223, 1233, 1268, 1269 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 21, 36, 57, 60, 69, 70, 74 Сімейного кодексу України, суд,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_8 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, жительки м. Вишневе Київо АДРЕСА_7, РНОКПП НОМЕР_3 до ОСОБА_38 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4) ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, жительки с. Слобода Шаргородська Шаргородського району Вінницької області, вулиця Богдана Хмельницького, 15, РНОКПП НОМЕР_4 про визнання свідоцтва про право власності на нерухоме майно незаконним, його скасування, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом - задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на одну другу частину у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям під час шлюбу, яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташоване в селі Слобода Шаргородська Шаргородського району Вінницької області по вулиці Богдана Хмельницького під номером пятнадцять, видане Шаргородською державною нотаріальною конторою Вінницької області 19.01.2015 року за реєстром № 2 24 на ім'я ОСОБА_4 як пережившої дружини ОСОБА_7, померлого 16.02.2014 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом на одну другу частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по вулиці Богдана Хмельницького, 15 в селі Слобода Шаргородська Шаргородського району Вінницької області, та належали ОСОБА_7, померлому 16.02.2014 року на підставі договору купівлі - продажу жилого будинку, посвідченого державним нотаріусом Шаргородської державної нотаріальної контори Вінницької області ОСОБА_34 27.11.2007 року за реєстром № 5565, зареєстрованого у КП "Могилів Подільське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" 10.12. 2007 року, номер запису 397 в книзі 2, реєстраційний номер 18176373.

Стягнути з ОСОБА_38 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4) ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1102 (одна тисяча сто дві) гривні 41 коп.

Зустрічний позов ОСОБА_38 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4) ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про встановлення факту, визнання майна спільною сумісною власністю, виділ 1/2 частини майна та стягнення витрат на поховання спадкодавця - задовольнити частково.

Визнати факт проживання ОСОБА_7 з ОСОБА_4 однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з лютого 2004 року по 12 червня 2007 року.

У решті зустрічного позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_38 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4) ОСОБА_6 судовий збір в розмірі 275 (двісті сімдесят п'ять) гривень 60 коп.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Шаргородський районний суд Вінницької області.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступна та резолютивна частини судового рішення проголошені 31 травня 2018 року.

Суддя: Т.О. Соколовська