Справа № 442/6754/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Хомик А.П.
Провадження № 22-ц/783/7546/17 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 жовтня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгострах» про стягнення 10 000 грн. страхового відшкодування.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено, стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» на користь ОСОБА_2 10 000 грн. страхового відшкодування та 551,21 грн. судового збору.

Рішення судув апеляційному порядку оскаржило ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах», вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що 10.12.2014 року, між ОСОБА_2 та відповідачем був укладений договір добровільного страхування непередбачених фінансових витрат № DNHEJL-14BA5MB. Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року № 114, із змінами та доповненнями та постановою Кабінету Міністрів України від 30.10.1998 року № 1716 "Про проходження служби особами начальницького складу податкової міліції та обчислення вислуги років, призначення пенсії і грошової допомоги" звільнений з податкової міліції в запас Збройних Сил України із постановкою на військовий облік за пунктом 64 підпунктом "г" (через скорочення штатів), що підтверджується наказом №55-о від 10.02.2016 року. Апелянт зазначає, що дана подія не є страховим випадком, оскільки не входить до переліку подій, зазначених у п. 5.1 Договору страхування та Правил добровільного страхування фінансових ризиків. Підпункт "г" пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року № 114 передбачає, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі. Пункт 1 зазначеного Положення передбачає, що це Положення визначає порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки.

Відповідно ж до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Тобто, проходження служби за своєю правовою природою не є трудовим договором, в свою чергу позивач, подаючи заяву про виплату страхового відшкодування, не надав страховій компанії укладеної трудової угоди із роботодавцем, яку розірвано, а відтак не довів права на отримання страхової виплати у розумінні пункту 5.2. договору страхування, який передбачає, що під "втратою постійного місця роботи" розуміється саме розірвання трудового договору страхувальника за ініціативою роботодавця (власника або уповноваженого ним органу). Проходження позивачем служби врегульовано спеціальним законодавством, зокрема, Законом України "Про міліцію" (в період його дії), Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України та постановою Кабінету Міністрів України від 30.10.1998 року № 1716 "Про проходження служби особами начальницького складу податкової міліції та обчислення вислуги років, призначення пенсії і грошової допомоги". В свою ж чергу, проходження служби не є угодою у розумінні ст. 21 Кодексу законів про працю України. Сторони ж Договору добровільного страхування непередбачених фінансових витрат № DNHEJL-14BA5MB чітко зазначили страховий випадок - втрата постійного місця роботи. Під втратою постійного місця роботи розуміється саме розірвання трудового договору. Як зазначено вище, звільнення зі служби не є розірванням трудового договору, а тому у розумінні ст. 8 Закону України "Про страхування" зазначена подія є такою, з настанням якої обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику не виникає. Крім цього, суд прешої інстанції не врахував те, що відповідно пункту 3.10. умов страхування до договору страхування № DNHEJL- 14ВА5МВ, із суми страхового відшкодування страховик, як податковий агент, утримує та перераховує до Державного бюджету податок на доходи фізичної особи у розмірі, передбаченому діючим законодавством на дату виплати відшкодування. З вищенаведених підстав апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування, та з наявності передбачених законами та договором про добровільне страхування підстав для виплати страхового відшкодування, оскільки відповідно до договору підставою для відмови є таке порушення положень договору страхувальником, яке перешкодило страховику переконатися, що ця подія є страховим випадком. Задовольняючи позов, суд першої інстанції врахував, що позивач втратив роботу через скорочення штату, що згідно договору страхування є страховим випадком, а тому страховик зобов'язаний виплатити страхувальникові грошову суму (страхову виплату) в розмірі 10000 грн., що обумовлена сторонами в договорі.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з врахуванням наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 10.12.2014 року, між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Інгосстрах» та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування непередбачених фінансових витрат №DNНEJL-14BA5MB, предметом якого є страхування майнових інтересів, що не суперечать закону, пов'язані із страхуванням на випадок непередбачених фінансових витрат внаслідок втрати страхувальником роботи ( п.4.1. Договору).

Згідно з умовами цього Договору і Правил страхування страховик зобов'язується у разі настання страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування в порядку і на умовах, передбачених цим Договором, а Страхувальник зобов'язується своєчасно сплачувати Страховику страхові платежі та виконувати інші умови цього Договору ( п. 4.2. Договору).

Страховим випадком за цим договором є понесення страхувальником непередбачених фінансових витрат, внаслідок втрати ним постійного місця роботи. Під «втратою постійного місця роботи» розуміється розірвання трудового договору страхувальника за ініціативою роботодавця (власника або уповноваженого ним органу) лише у випадках зміни в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. ( п. 5.1.-5.2.). Страхове відшкодування не виплачується, якщо страховий випадок стався протягом перших 3 місяців з дня набрання чинності цим Договором.

Строк дії договору передбачено договором - 12 місяців, з 01.01.2015 року до 31.12.2015 року включно (але не більш ніж оплачуваний період). При цьому договір набуває чинності з 00 год. 00 хв. дня, наступного за днем сплати страхового платежу на поточний рахунок страховика. Цей Договір пролонговується на такий же строк у разі сплати наступних страхових платежів та коли жодна зі сторін не заявила про відмову в його продовжені.

Згідно з ст. 979 ЦК України за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання страхового випадку виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 990 ЦК страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Частина 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов»язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Аналіз цих норм закону дозволяє дійти висновку про те, що обов»язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику виникає у разі, якщо таких страховий випадок прямо передбачений умовами договору страхування.

Якщо ж подія, що настала, не може бути кваліфікована як страховий випадок відповідно до умов договору страхування або закону, обов»язок у страховика здійснити страхову виплату не виникає.

Статтями 991 ЦК України, ст. 26 Закону України „Про страхування» передбачені випадки відмови страховика від здійснення страхової виплати. Договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону.

Відмовляючи у виплаті страхового відшкодування ПАТ«СК «Інгосстрах» посилалося на те, що звільнення ОСОБА_2 ними кваліфіковано не як страхова подія, звільнення не є страховим випадком, оскільки не входить до переліку подій, зазначених у п. 5.1. Договору страхування та Правил добровільного страхування фінансових ризиків, і дана подія не визнається страховою, тому що страхувальник на дату укладення даного договору страхування знав або повинен був знати про розірвання трудового договору (підпункт 6) п. 4.1. Умов страхування.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який дослідивши умови договору та надані позивачем докази, дійшов до висновку, що у ПАТ «СК «Інгосстрах» не було підстав для відмови у проведенні відповідної страхової виплати.

Вірним є висновок суду першої інстанції про те, що звільнення позивача, з врахуванням п.5.1, 5.2 Договору добровільного страхування непередбачених фінансових витрат, укладеного між позивачем та відповідачем, слід вважати, як «втрату постійного місця роботи», оскільки він звільнений у зв»язку зі скорочення штатів, що підтверджується записами у трудовій книжці позивача НОМЕР_1 від 02.05.1987 року, відповідно до яких ОСОБА_2 звільнений наказом № 55-о від 10.02.2016 року Головного управління ДФС у Львівській області у зв»язку зі скорочення штатів що відповідно до умов договору є «втратою постійного місця роботи» та є страховим випадком.

З копії трудової книжки ОСОБА_2 також вбачається, що у ній є запис від 01.09.2004 року про прийняття на службу в податкову міліцію ДПА України, запис внесено на підставі наказу НАДПСУ №1568 від 30.07.2004 року.

Вважаючи оскаржуване рішення суду незаконним та необгрунтованим, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги та не врахував при ухваленні оскаржуваного рішення відсутність укладеного зі ОСОБА_2 трудового договору.

На думку колегія суддів такі доводи апелянта не заслуговують на увагу та спростовуються положеннями ст. 24 КЗпП України, відповідно до якої укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

Доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для виплати страхового відшкодування у зв»язку з припиненням строку дії Договору добровільного страхування непередбачених фінансових витрат №DNНEJL-14BA5MB, укладеного між позивачем та відповідачем 14.12.2014 року, колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки після 31.12.2015 року позивач сплатив черговий страховий внесок, що свідчить про те, що договір був пролонгований, такий не був припинений, що також спростовує твердження апелянта про укладення нового договору страхування.

З цих же підстав є необґрунтованими доводи апелянта, з посиланням на п.п. 6 п. 4.1. Умов страхування до Договору страхування, за яким страховик має право відмовити страхувальнику у виплаті страхового відшкодування, якщо на дату укладення цього договору страхувальник повинен був знати про розірвання трудового договору (мати відповідне повідомлення), оскільки позивач на момент укладення договору, 10.12.2014 року, не знав і не міг знати про звільнення, яке мало місце в лютому 2016 року, тобто, фактично мало місце більш ніж через рік з дня укладення договору.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що оскаржуване рішення суду постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційну скаргу ПрАТ «СК «Інгосстрах» слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» - залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 29.05.2018 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.