Провадження № 2/761/1952/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Осаулова А.А.

за участю секретаря: Вольда М.А.

за участю представника позивача, відповідача: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в спрощеному позовному провадженні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк»; треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, Підприємство об'єднання громадян Львівський спортивно-культурний центр Шахової асоціації незрячих України «Орієнтир», Публічне акціонерне товариство «Альтбанк» про визнання договору факторингу частково недійсним, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2017 ОСОБА_3 (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - відповідач), треті особи: ОСОБА_4 (далі - третя особа-1), ОСОБА_5 (далі - третя особа-2), Підприємство об'єднання громадян Львівський спортивно-культурний центр Шахової асоціації незрячих України «Орієнтир» (далі - третя особа-3) про визнання договору факторингу частково недійсним.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21.06.2012 року між Приватним акціонерним товариством «Банк Кіпру» та Підприємством об'єднання громадян Львівським спортивно-культурним центром Шахової асоціації незрячих України «Орієнтир» було укладено Кредитний договір №16/19-919/2012 з подальшими змінами, внесеними на підставі додаткової угоди №1 від 27.11.2013 року, відповідно до якого останньому було надано кредит у розмірі 350 000,00 доларів США і він зобов'язувався щомісячно здійснювати погашення Кредиту відповідно до Графіку, що мітиться в додатку №1 до Кредитного договору, та щомісячно сплачувати проценти за користуванням Кредитом. Крім того, між позивачем та ПАТ «Банк Кіпру» було укладено Договір іпотеки від 21.06.2012 року, предметом якого являється квартира за адресою: АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бубес Л.Ю. 03.11.2011 року. 21.06.2012 року між ПАТ «Банк Кіпру» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №16/19-919/2012-ПЗ. В подальшому згідно Статуту ПАТ «Неосбанк» останній витупив правонаступником ПАТ «Банк Кіпру». 21.07.2014 року між ПАТ «НЕОС БАНК», який є правонаступником усіх прав та обов'язків ПАТ «БАНК КІПРУ», та ПАТ «Альфа Банк» був укладений договір факторингу №1, відповідно до якого права вимоги за вищевказаним Кредитним договором та договором забезпечення (договором іпотеки від 21.06.2012 року були відступлені ПАТ «Альфа Банк», предметом якого являється квартира за адресою: АДРЕСА_1). Умови вказаного договору мають ознаки факторингу. На момент укладення договору між ПАТ «Неос Банк» та ПАТ «Альфа Банк» договору про відступлення згідно договору факторингу існувати обмеження щодо укладення договорів факторингу, встановлені п. 1 Положення про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг, затвердженого розпорядженням Держфінспослуг «231 від 03 квітня 2009 року, в частині набуття фактором відступленого права вимоги за договорами поруки та іпотеки і стосуються позивача, як фізичної особи та не віднесені до факторингових операцій. Право грошової вимоги не можливо відступати за договорами купівлі-продажу товарів, придбаних в першу чергу для особистого, сімейного або домашнього використання фізичної особи. Божником за угодою про відступлення прав вимоги є фізична особа, що є порушенням чинного законодавства. Окрім цього, необхідне нотаріальне посвідчення спірного договору та його державна реєстрація. Також позивачу не відомо про існування договорів про передачу прав вимоги за договорами забезпечення. Умова про переходу прав вимоги за договорами про забезпечення без необхідності укладення окремого договору передачі прав вимог за договорами поруки та/або договорами застави суперечить вимогам іпотечного договору та ч. 2 ст. 639 ЦК України. Доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні боржнику не було надано. Належного розрахунку заборгованості за кредитним договором новим кредитором не надано. Тому, договір не відповідає вимогам щодо правової природи факторингових операцій.

Тому позивач просила визнати частково недійним Договір факторингу від 21.06.2014 року, який укладено між Публічним акціонерним товариством «Неосбанк» та Публічним акціонерним товариством «Альба банк» в частині відступлення прав вимоги за Іпотечним Договором від 21.06.2012 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Банк Кіпру» та ОСОБА_3, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бубес Л.Ю. 03.11.2011 року та зареєстрований в реєстрі за №2438.

Ухвалою судді від 09.10.2017 року було відкрито провадження дані у цивільній справі.

В подальшому позивачем було подано уточнену позовну заяву, що була прийнята судом до розгляду, в якій позивач просив визнати частково недійсним п. 2.2 Договору факторингу від 21.07.2014 року, який укладено між Публічним акціонерним товариством «Неос банк» та Публічним акціонерним товариством «Альфа банк» в частині «одночасного переходу прав вимоги на підставі цього договору та в силу без необхідності укладення окремого договору передачі прав вимог за договорами поруки та/або договорами застави», в тому числі за Іпотечним договором від 21.06.2012 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Банк Кіпру» та ОСОБА_3, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бубус Л.Ю. 03.11.2011 року та зареєстрований в реєстрі за №2438.

В судовому засіданні 22.11.2017 року було задоволено клопотання представника позивача, а саме, протокольною ухвалою судом залучено до участі в справі в якості третьої особи ПАТ «Альтбанк» (далі - третя особа-4).

22.11.2017 року до суду надійшла заява від представника позивача, відповідно до якої останній зазначає, що в уточненій позовній заяві помилково було зазначено дату «21.06.2014 року», замість дати «21.07.2014 року». Тому, вірна дата укладення договору факторингу - 21.07.2014 року.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, зазначених в уточненій позовній заяві, та просив суд їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову в повному обсязі у зв'язку з його необґрунтованістю та безпідставністю.

Третя особа-1, який одночасно є представником третьої особи-3 ОСОБА_4 просив позов задовольнити в повному обсязі.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Як відомо, з 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, яким Цивільний процесуальний кодекс України викладено в новій редакції.

Так, згідно п.п.9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

В свою чергу, як передбачено ч.2 ст. 19 та п.4 ч.2 ст. 187 ЦПК України цивільне судочинство у порядку позовного провадження здійснюється за правилами загального та спрощеного провадження.

Ухвалою судді від 06.02.2018 року справу призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженні з повідомленням учасників справи.

Суд повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21.06.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Кіпру» та Підприємством об'єднання громадян Львівським спортивно-культурним центром Шахової асоціації незрячих України «Орієнтир» було укладено Кредитний договір №16/19-919/2012 відповідно до якого останньому було надано кредит у розмірі 350 000,00 доларів США і він зобов'язувався щомісячно здійснювати погашення Кредиту відповідно до Графіку, що мітиться в додатку №1 до Кредитного договору, та щомісячно сплачувати проценти за користуванням Кредитом.

Крім того, 21.06.2012 року між ПАТ «Банк Кіпру» та Підприємством об'єднання громадян Львівським спортивно-культурним центром Шахової асоціації незрячих України «Орієнтир» було укладено Іпотечний Договір, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кулиняком І.Я., зареєстровано в реєстрі за №2440.

21.06.2012 року між ПАТ «Банк Кіпру», ОСОБА_3 та Підприємством об'єднання громадян Львівським спортивно-культурним центром Шахової асоціації незрячих України «Орієнтир» було укладено договір поруки №16/19-919/2012-ПЗ, відповідно до якого, поручитель (ОСОБА_3) зобов'язується перед кредитором (ПАТ «Банк Кіпру») в повному обсязі солідарно відповідати за порушення позивальником (Підприємством об'єднання громадян Львівським спортивно-культурним центром Шахової асоціації незрячих України «Орієнтир») зобов'язань, що випливають з Кредитного договору №16/19-919/2012 від 21.06.2012 року, укладеного між кредитором і позивальником.

21.07.2014 року між ПАТ «Неосбанк», який є правонаступником усіх прав та обов'язків ПАТ «БАНК КІПРУ», та ПАТ «Альфа Банк» був укладений договір факторингу №1, відповідно до якого права вимоги за Кредитним договором були відступлені на ПАТ «Альфа Банк».

Згідно абз. 1 ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором.

Згідно п. 11 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» до фінансових послуг належать операції з факторингу. Статтею 21 цього Закону встановлено, що державне регулювання ринків фінансових послуг щодо ринків фінансових послуг - Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.

Враховуючи загальні принципи цивільного права, правочини не повинні суперечити положенням законів, галузевих законодавчих актів та нормативно-правових актів прийнятих відповідно до Конституції України.

Згідно оскаржуваного позивачем абз. 2 п.2.2 Договору факторингу №1 від 21.07.2014 року, сторони домовилися, що одночасно з відступленням права вимоги заборгованості згідно з цим договором, клієнт передає фактору права вимоги за договорами забезпечення, на підставі договорів про передачу права вимоги за договорами забезпечення, що підлягають укладенню сторонами в дату укладення цього договору. Сторони підтверджують, що в силу укладення цього договору вони не мають наміру припиняти (розривати) будь-який договорі поруки та/або договір застави, укладений в якості забезпечення виконання зобов'язань боржником за заборгованостями, права вимоги за якими відступаються згідно умов цього договору та погоджуються, що права за такими договорами поруки та/або договорами застави переходять від клієнта фактору одночасно з переходом прав вимоги на підставі цього договору та в силу закону без необхідності укладення окремого договору передачі прав вимог за договорами поруки та/або договорами застави.

Як на підставу для задоволення позовних вимог, у заяві позивач посилається на умови ч. 2 ст. 639 ЦК України. Згідно ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦK України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставі, встановленого законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписом ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну, або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно абз. 3 п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року за № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч. 1 ст. 575 ЦК України).

В силу вимог ч. 1, 2 ст. 577 ЦК України, якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, установлених законом. Застава нерухомого майна підлягає державній реєстрації у випадках та в порядку, встановлених законом.

Згідно з частинами першою - третьою статті 24 Закону України «Про іпотеку», відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Іпотекодержатель зобов'язаний письмово у п'ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов'язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Тому, нотаріальному посвідченню підлягає саме договір про відступлення прав за іпотечним договором, але, оскаржуваний договір факторингу №1 від 21.07.2014 року таким не являється, окрім того, як вбачається в п. 9.5 Іпотечного договору, відступлення прав іпотекодержателем за іпотечним договором здійснюється за правочином про відступлення прав, який підлягає нотаріальному посвідченню, проте дана вимога не стосується оскаржуваного позивачем договору.

Відповідно до п.п. «а» п. 2 ст. 1 Конвенції УНІДРУА про міжнародний факторинг (Оттава 28.05. 1988 року), постачальник відступає або може відступати фактору право грошової вимоги, яке випливає з договорів купівлі-продажу товарів, укладених між постачальником та його покупцями (боржниками), крім договорів купівлі-продажу товарів, придбаних в першу чергу для їхнього особистого, сімейного або домашнього використання.

Однак, ні зазначеною нормою, ні іншими статтями цієї Конвенції УНІДРУА(Оттава 28.05. 1988 року) про міжнародний факторинг, не встановлено жодних обмежень щодо складу осіб, по відношенню до яких здійснюється уступка права вимоги при укладенні договорів факторингу. Окрім того, оскаржуваний п.2.2. договору Факторингу №1 стосується права та обов'язків багатьох осіб, а не тільки позивача.

Суду не надано доказів того, що укладений між ПАТ «НЕОС БАНК» та ПАТ «Альфа Банк» договір факторингу №1, від 21.07.2014 року якимось чином порушує права та законні інтереси позивача.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року за № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, суд дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову, оскільки оскаржуваний договір не суперечить п. 9.5 Іпотечного договору, відповідає вимогам, встановленим ст. 639 ЦК України та ст. 1077 ЦК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 203, 215, 527, 575, 577, 626, 627, 639, 1077 ЦК України, ст. ст. 3-5, 7-13, 17, 43, 49, 76-81, 258, 263, 264, 265, 268, 352 ЦПК України, Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Законом України «Про іпотеку», суд, -

в и р і ш и в:

Відмовити в повному обсязі в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк»; треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, Підприємство об'єднання громадян Львівський спортивно-культурний центр Шахової асоціації незрячих України «Орієнтир», Публічне акціонерне товариство «Альтбанк» про визнання частково недійсним п.2.2 договору факторингу від 21.07.2014 року, що був укладений між ПАТ «Неосбанк» та ПАТ «Альфа банк».

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м.Києва шляхом подачі апеляційної скарги до або через Шевченківський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Реквізити учасників справи:

Позивач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса проживання АДРЕСА_2;

Відповідач: Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», , адреса м.Київ, вул..Десятинна, 4/6.

Суддя: А.А.Осаулов

Повний текст виготовлено 11.05.2018 року