АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/681/18Головуючий по 1 інстанції Степченко М.Ю.
Категорія: 19, 27 Доповідач в апеляційній інстанції Сіренко Ю.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2018 року

м.Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області у складі колегії суддів:

Пономаренка В.В., Сіренка Ю.В., Ювшина В.І.

секретар: Попова М.В., Матюха В.І.

учасники справи:

позивач - ПАТ «УкрСиббанк»,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідачі - ОСОБА_6, ОСОБА_7,

представник ОСОБА_6 - ОСОБА_8,

представник ОСОБА_7 - ОСОБА_9

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги представника ОСОБА_6 - ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 9 лютого 2018 року у складі судді Степченка М.Ю.,-:

в с т а н о в и в :

У травні 2015 року ПАТ «Укрсиббанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 22 серпня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого позивач надав ОСОБА_6 кредит у формі поновлювальної кредитної лінії в іноземній валюті в сумі ліміту 175 000 дол. США, а останній зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 21 серпня 2018 року згідно з графіком погашення кредиту (додаток №1 до кредитного договору), з процентною ставкою 12 % річних.

30 січня 2008 року між банком та позичальником було укладено додаткову угоду №1, якою сторонами було викладено графік погашення кредиту в новій редакції.

30 січня 2009 року між банком та позичальником було укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору, якою досягнуто згоди:

- що для ідентифікації Договору можуть застосовуватись як номер Договору, зазначений при його укладенні, а саме № 0, так і реєстраційний номер Договору в системі обліку банку, а саме № 1;

- про зміну схеми погашення кредиту, а саме: позичальник зобов'язався повертати кредит та сплачувати плату за кредит шляхом щомісячної сплати ануїтетних платежів в день сплати ануїтетного платежу. Розмір ануїтетного платежу складає 2 030,00 дол. США. День сплати ануїтетного платежу 25 число кожного календарного місяця строку кредитування, розмір ануїтетного платежу може змінитись у випадку зміни процентної ставки відповідно до умов договору;

- про перенесення кінцевого терміну повернення кредиту, а саме позичальник зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі у термін не пізніше 21 серпня 2022 року, якщо тільки не буде застосовано інший термін повернення кредиту відповідно до умов Договору.

16 березня 2009 року між сторонами за кредитним договором було укладено додаткову угоду №3, якою сторони погодили перенести строки сплати позичальником відсотків за користування кредитними коштами, нарахованих у січні 2009 року на лютий 2014 року.

Всупереч умов кредитного договору ОСОБА_6 з лютого 2014 року не здійснює платежів для погашення суми заборгованості по кредиту у встановлені договором строки та розмірі, у зв'язку із чим станом на 28 квітня 2015 року має заборгованість в сумі 138 078,71 дол. США, з яких: 127 102,70 дол. США - кредитна заборгованість; 10 976,01 дол. США - заборгованість по процентам.

Сума заборгованості ОСОБА_6 по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредит станом на 28 квітня 2015 року становить 76 048 грн. 42 коп., з яких: 39 152,64 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту; 36 895,78 грн. - пеня за прострочення сплати процентів.

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань ОСОБА_6 за кредитним договором, між позивачем та ОСОБА_7 було укладено договір поруки №135596 від 22 серпня 2007 року. Відповідно до умов договору поруки, відповідач зобов'язався відповідати у повному обсязі за виконання ОСОБА_6 усіх зобов'язань, що виникли з кредитного договору.

30 січня 2009 року між сторонами за договором поруки було укладено додаткову угоду №1, якою ОСОБА_7 надав згоду забезпечувати порукою змінене основне зобов'язання за кредитним договором.

В зв'язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору, позивачем на адресу відповідачів були направлені вимоги про усунення порушень умов кредитного договору, проте на час звернення до суду із даним позовом ними зобов'язання щодо погашення заборгованості по наданому кредиту та сплаті процентів за користування не виконані.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором в розмірі 138 078,71 дол. США та 76 048 грн. 42 коп. пені.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 9 лютого 2018 року позов задоволено.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачами взяті на себе зобов'язання за кредитним договором та договором поруки не виконано, в зв'язку з чим утворилась заборгованість, що підлягає до стягнення з відповідачів в солідарному порядку.

У березні 2018 року представник ОСОБА_6 - ОСОБА_8 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 9 лютого 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що станом на дату подачі позову ОСОБА_6 не мав по спірному кредитному договору ні заборгованості за кредитом, ні простроченої заборгованості по процентам, ні заборгованості по комісії, що підтверджується відповідними довідками-розрахунками.

Також вказав, що ОСОБА_6 не отримував вимогу позивача від 17 березня 2015 року про дострокове повернення кредиту, а відтак не міг її виконати, про що позивач достовірно знав, звертаючись до суду з даним позовом. Вважає, що на день звернення позивача до суду з позовом про дострокове повернення кредиту - права позивача не були порушені.

Крім цього зазначив, що Додаткову угоду №2 від 30 січня 2009 року до Договору про надання споживчого кредиту №0 від 22 серпня 2007 року ОСОБА_6 не підписував.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_7 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 9 лютого 2018 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 11 травня 2016 року у справі № 695/1750/15 був задоволений позов ОСОБА_7 до ОСОБА_6 С,А. та ПАТ «УкрСиббанк» про визнання поруки припиненою та визнано припиненою поруку за договором поруки від 22 серпня 2007 року укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_7, про що суду, при ухваленні оскаржуваного рішення було відомо.

У відзивах на апеляційні скарги позивач зазначає, що рішення суду є законне та обґрунтоване, оскільки судом вірно встановлені фактичні обставини справи, правильно визначені спірні правовідносини та правильно застосовані норми матеріального права які їх регулюють. З огляду на це ПАТ «УкрСиббанк» вважає, що підстав для задоволення апеляційних скарг представника ОСОБА_6 - ОСОБА_8 та ОСОБА_7 за наведеними у них доводами - немає.

Заслухавши учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що обидві скарги підлягають до часткового задоволення.

Судом встановлено, що 22 серпня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит (грошові кошти) у формі поновлювальної кредитної лінії в іноземній валюті в сумі ліміту 175000 дол. США, терміном до 21 серпня 2018 року під 12 % річних. (а.с. 6-10).

Згідно з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства» № 514-УІ від 17.09.2008 року були внесені зміни у статут АКІБ «УкрСиббанк», відповідно до яких нове повне найменування банку стало: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк». Згідно з положеннями Цивільного кодексу України та Закону України «Про акціонерні товариства» дані зміни не є реорганізацією або ліквідацією юридичної особи АКІБ «УкрСиббанк».

30 січня 2008 року між ОСОБА_6 та ПАТ «УкрСиббанк» укладено додаткову угоду №1, якою сторонами було викладено графік погашення кредиту в новій редакції. (а.с.15)

30 січня 2009 року між банком та позичальником укладено додаткову угоду №2 до кредитного договору, якою досягнуто згоди: що для ідентифікації договору можуть застосовуватись як номер договору, зазначений при його укладенні, а саме №0, так і реєстраційний номер договору в системі обліку банку, а саме №1; про зміну схеми погашення кредиту, а саме: позичальник зобов'язався повертати кредит та сплачувати плату за кредит шляхом щомісячної сплати ануїтетних платежів в день сплати ануїтетного платежу. Розмір ануїтетного платежу складає 2030 дол. США. День сплати ануїтетного платежу 25 число кожного календарного місяця строку кредитування, розмір ануїтетного платежу може змінитися у випадку зміни процентної ставки відповідно до умов договору; про перенесення кінцевого терміну повернення кредиту, а саме позичальник зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі у термін не пізніше 21 серпня 2022 року, якщо тільки не буде застосовано інший термін повернення кредиту відповідно до умов договору. (а.с. 21-22)

16 березня 2009 року між сторонами за кредитним договором було укладено додаткову угоду № 3, якою сторони погодили перенести строки сплати позичальником відсотків за користування кредитними коштами нарахованих у січні 2009 року на лютий 2014 року.(а.с 23)

Згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору № 0 від 22 серпня 2007 року вбачається, що станом на 28 квітня 2015 року заборгованість ОСОБА_6 перед банком складає 138 078,71 дол. США, з яких: 127 102,70 дол. США - кредитна заборгованість; 10 976,01 дол. США - заборгованість по процентам, пеня в сумі 76 048,42 грн., з яких: 39 152,64 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту; 36 895,78 грн. - пеня за прострочення сплати процентів.

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань ОСОБА_6 за кредитним договором, між позивачем та ОСОБА_7 було укладено договір поруки № 135596 від 22.08.2007 року. Відповідно до умов договору поруки, відповідач зобов'язався відповідати у повному обсязі за виконання ОСОБА_6 усіх зобов'язань, що виникли з кредитного договору. (а.с. 24,25).

30 січня 2009 року між сторонами за договором поруки було укладено додаткову угоду №1, якою ОСОБА_7 надав згоду забезпечувати порукою змінене основне зобов'язання за кредитним договором.(а.с. 26).

Відповідно доо ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позичальник зобов'язаний повернути кредитодавцеві грошові кошти у строк та в порядку, що встановлені договором (ст. 1049 ЦК України).

Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (ст. 1048 ЦК України).

За змістом ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням) то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася та сплати процентів належних йому.

Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за виконання грошового зобов'язання.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції, встановивши, зокрема, невиконання позичальником взятих на себе зобов'язань, порушення ним встановлених строків виконання зобов'язань, врахувавши солідарну відповідальність відповідачів, згідно укладеного договору поруки, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Колегія судів частково погоджується з даним висновком суду.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 11 травня 2016 року визнано поруку за Договором поруки №135600, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_7 22 серпня 2007 року такою, що припинена. (Т.1 а.с. 217-219).

Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 27 лютого 2018 року виправлено описку, допущену в рішенні Золотоніського міськрайонного суду від 11 травня 2016 року шляхом заміни в описовій і резолютивній частинах рішення номеру договору поруки від 22 серпня 2007 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_7 з невірного «135600» на вірний «№135596».

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості в солідарному порядку з боржника та поручителя згідно договору поруки від 22 серпня 2007 року відсутні, оскільки даному договору поруки була надана правова оцінка рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 11 травня 2016 року, згідно якої порука була визнана такою, що припинена. Вказане рішення набрало законної сили, а тому встановлені в ньому обставини не підлягають доказуванню при розгляді даної справи, тобто мають преюдиційне значення.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині солідарного стягнення з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості по кредитному договору підлягає скасуванню із прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог у вказаній частині.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду стосовно стягнення з ОСОБА_6 на користь банку заборгованості за кредитним договором, оскільки боржник не виконує умови договору.

В апеляційній скарзі скаржник вказує на відсутність у відповідача ОСОБА_6 заборгованості за кредитним договором станом на 28 квітня 2015 року, посилаючись на довідки-розрахунки, наданими банком з цього приводу.

Проте, з пункту 1 Додаткової угоди №2 до Договору про надання споживчого кредиту №0 вбачається, що сторони домовились, що для ідентифікації Договору можуть застосовуватись як номер Договору, зазначений при його укладенні, а саме №0, так і реєстраційний номер Договору в системі обліку банку, а саме №1.

Згідно довідки-розрахунку заборгованості за кредитом на 28 квітня 2015 року за кредитним договором №1 за ОСОБА_6 існує заборгованість в розмірі 138 078,71 дол. США та 76 048 грн. 42 коп.. що відповідає розміру заявлених позовних вимог.

Вказане спростовує вищенаведені доводи скаржника.

Стосовно тверджень скаржника щодо неотримання позичальником вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, колегія суддів визнає їх необґрунтованими і такими, що не дають підстав для задоволення апеляційної скарги, оскільки направлення письмової вимоги про дострокове повернення кредитних коштів не є обов'язковою умовою, яка передує зверненню Банку з відповідним позовом до суду та є, за вказаних обставин, його абсолютним правом, передбачненим ч.2 ст. 1050 ЦК України, яке він може використати на свій розсуд.

Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, яка з огляду на положення ст. 1054 ЦК України застосовується до відносин за кредитним договором, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

При цьому, з огляду на положення ст. 627 ЦК України передбачена ч.2 ст.651 цього Кодексу можливість зміни або розірвання за рішенням суду договору, в тому числі й кредитного договору, є правом, а не обов'язком сторони договору.

Таким чином, передбачене ст. 1050 ЦК України право кредитодавця вимагати від позичальника дострокового повернення частини позики, що залишилася, є самостійним і реалізація такого права жодним чином не залежить від пред'явлення кредитодавцем вимог про розірвання кредитного договору.

Досудова вимога про усунення порушень направлялась ОСОБА_6 на адресу м.Золотоноша, вул.Червонопрапорна, 50. Зазначена адреса вказана в кредитному договорі в графі «Адреса та реквізити Позичальника».

Також в апеляційній скарзі скаржник стверджує про неналежність підписів в Додатковій угоді №2 ОСОБА_6, що зумовлює її недійсність. Проте, вказане спростовується наступнм.

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні здійснюватись, а створені обов'язки підлягають виконанню.

За ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Предметом даного спору є стягнення суми боргу, яка утворилась за кредитним договором, а вимоги про визнання недійсною Додаткової угоди №2 до кредитного договору, а ні позивачем, а ні відповідачем не заявлялось.

Саме по собі заперечення належності підписів в Додатковій угоді №2 не припиняє зобов'язальних правовідносин й не звільняє позичальника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання за законними договорами.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника є законним та обгрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки їх доводи суттєвими не являються, носять суб'єктивний характер, ґрунтуються на неправильному трактуванні норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, не відповідають обставинам справи, а тому правильності висновків суду не спростовують.

Подане 23 травня 2018 року до апеляційного суду клопотання представника ОСОБА_6 - ОСОБА_8 про залишення позову без розгляду колегією суддів не розглядається, оскільки воно подане після вирішення всіх клопотань та за своїм змістом є аналогічним клопотанню представника ОСОБА_7 - ОСОБА_9, яке під час апеляційного розгляду вирішено.

Оскільки рішення суду підлягає зміні із вищезазначених підстав, то понесені сторонами судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Зокрема, з ОСОБА_6 на користь ПАТ «УкрСиббанк» необхідно стягнути судові витрати в розмірі 3 654 грн., понесені при подачі позовної заяви, а з ПАТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_7 підлягають стягненню судові витрати в розмірі 5 481 грн., понесені ним при подачі апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів -

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги представника ОСОБА_10 - ОСОБА_8 та ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 9 лютого 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про солідарне стягнення заборгованості за надання споживчого кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені - змінити, скасувавши його в частині солідарного стягнення з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованості по кредитному договору № 0 від 22 серпня 2007 року в сумі 138 078,71 доларів США, в частині солідарного стягнення з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» пені за несвоєчасне погашення заборгованості в сумі 76 048 грн. 42 коп. та в частині стягнення з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» судового збору в рівних частинах в сумі 3 654 грн.

Публічному акціонерному товариству «УкрСиббанк» в позовних вимогах до ОСОБА_7 про солідарне стягнення заборгованості по кредитному договору № 0 від 22 серпня 2007 року - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість по кредитному договору № 0 від 22 серпня 2007 року в розмірі 138 078,71 доларів США та пеню за несвоєчасне погашення заборгованості в розмірі 76 048 грн. 42 коп.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» судові витрати в розмірі 3 654 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_7 судові витрати в розмірі 5 481 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 25 травня 2018 року.

Судді: В.В.Пономаренко

Ю.В.Сіренко

В.І.Ювшин