АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2018 року

м. Рівне

Справа № 569/17658/17

Провадження № 22-ц/787/725/2018

Апеляційний суд Рівненської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Шимківа С.С.,

суддів: - Григоренка М.П., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання - Москалик Т.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 08 лютого 2018 року (суддя Панас О.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, -

в с т а н о в и в :

17 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів.

Позов мотивовано тим, що він немає можливості сплачувати аліменти, у розмірі визначеному судом так як не працює та має на утриманні дружину та дитину від нового шлюбу.

Просить суд змінити розмір стягнутих аліментів шляхом зміни способу їх присудження і стягнути з нього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі по 900 грн щомісячно до досягнення ним повноліття.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 08 лютого 2018 року позов задоволено частково. Змінено розмір аліментів та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Рішення суду мотивовано тим, що у позивача змінився матеріальний та сімейний стан, а тому наявні підстави для часткового задоволення позову.

16 березня 2018 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про стягнення з нього аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі у мінімальному розмірі, визначеному законом.

Зазначає, що рішенням суду неправомірно зменшено розмір аліментів з 1/3 частини до 1/4 частини його заробітку (доходу), оскільки предметом його позову було зміна способу їх стягнення на тверду грошову суму.

Вказує, що не працевлаштований, має незначний мінливий дохід.

Стягнення аліментів у частці від заробітку є для нього непід'ємною сумою і призведе до накопичення заборгованості по аліментах.

Пояснює, що постійно надає допомогу на утримання свого сина ОСОБА_3.

Донька від нового шлюбу також постійно потребує значних коштів на лікування.

04.04.2018 року представником ОСОБА_2 - ОСОБА_5 подано відзив на апеляційну скаргу, у якому вона покликається на законність рішення суду першої інстанції.

Вказує, що факти викладені в апеляційній скарзі стосовно надання позивачем допомоги на утримання дитини не відповідають дійсності. У позивача наявна заборгованість зі сплати аліментів у загальному розмірі 91487,17 грн.

ОСОБА_1 здійснює індивідуальну адвокатську діяльність, що підтверджується відомостями з Єдиного Реєстру Адвокатів України, а також придбав у власність земельну ділянку, площею 0,0931 га, що знаходиться за адресою: Рівненська область, Рівненський район, с/рада Новоукраїнська, "Прогрес", садівничий кооператив, що підтверджується відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.02.2018 року. Вказане свідчить про його належний матеріальний стан та платоспроможність.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом удосконалення порядку стягнення аліментів" від 17.05.2017 року № 2037-VIII внесено зміни до СК України та підвищено мінімальний розмір аліментів, який не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку про її відхилення.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 20 липня 2010 року.

Від шлюбу у сторін є син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження, НОМЕР_1.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 20 липня 2010 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) щомісячно і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 3).

Стаття 2 ЦПК України передбачає, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН20 листопада 1959 року, як принципове положення визначено, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 18, ч.ч. 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частинами 2, 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями), передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Адаптуючи названі міжнародні норми до законодавства України, в Конституції України та ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

З матеріалів справи вбачається, що син сторін ОСОБА_3 є дитиною-інвалідом з дитинства та потребує постійного лікування та реабілітації, що підтверджується наявним у матеріалах справи епікризом медичного закладу.

Відповідно до ст. 141 СК України та зазначеної Конвенції з прав дитини, батько та мати мають рівні права та обов'язки щодо дитини, не залежно від того чи перебувають вони у шлюбі між собою, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів своєї дитини.

Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, а за відсутності такої домовленості -судом.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ст. 192 СК України).

Як вбачається із матеріалів справи сімейний та матеріальний стан ОСОБА_1, після ухвалення 20 липня 2010 року Рівненським міським судом рішення про стягнення аліментів, змінився.

Так, 09.06.2016 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 09.06.2016 року, НОМЕР_2 (а.с. 5).

Від нового шлюбу у ОСОБА_1 народилася донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про народження від 08.11.2016 року, НОМЕР_3 (а.с. 6).

Враховуючи вказані обставини, правильним є висновок місцевого суду про наявність правових підстав для часткового задоволення позову та зменшення розміру аліментів до 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Доводи апеляційної скарги про те що судом неправомірно не присуджено аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 900 грн не заслуговують на увагу.

Як встановлено судом та не заперечується позивачем, ОСОБА_1 займається індивідуальною адвокатською діяльністю, є здоровою працездатною особою.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" від 07.12.2017 № 2246-VIII встановлено розмір прожиткового мінімуму на дітей віком від 6 до 18 років - з 1 січня 2018 року - 1860 гривень.

Частиною 2 ст. 182 СК України закріплено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Розмір аліментів у 900 грн, про встановлення якого просить позивач є меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Зважаючи на вимоги Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року та те, що син сторін ОСОБА_3 є дитиною-інвалідом та потребує значних коштів на його лікування та реабілітацію, за що відповідальність рівною мірою несуть обоє з батьків, вимоги ОСОБА_1 про присудження до сплати аліментів у розмірі 900 грн є такими, що не відповідають інтересам дитини та не підлягають до задоволення.

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_1 покликається на положення ч. 1 ст. 184 СК України, яка втратила чинність.

Згідно діючої частини першої ст. 184 СК, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Тобто, законодавцем встановлено, що з позовом про визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі впрраві звернутися тільки одержувач аліментів.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору сторін та виконавши інші вимоги цивільного судочинства, вирішив дану справу згідно із законом.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 08 лютого 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 29 травня 2018 року.

Головуючий-суддя С.С. Шимків

Судді: М.П. Григоренко

С.О. Гордійчук