Постанова

Іменем України

16 травня 2018 року

м. Київ

справа № 417/1242/15-ц

провадження № 61-11387св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк»,

представники позивача - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_10,

представник відповідача - ОСОБА_11,

третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Племінний завод імені Літвінова»

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області в складі судді Бароніна Д. Б. від 19 жовтня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Луганської області в складі колегії суддів: Карташова О. Ю., Дронської І. О., Яресько А. В. від 12 грудня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк» (далі - ПАТ «Брокбізнесбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_10, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Племінний завод імені Літвінова» (далі - ТОВ «Племінний завод імені Літвінова») про стягнення заборгованості.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 28 лютого 2013 року між банком та ТОВ «Племінний завод імені Літвінова» було укладено кредитний договір. У подальшому між сторонами неодноразово укладались додаткові угоди до вищевказаного кредитного договору, а також між банком та ОСОБА_10 28 лютого 2013 року було укладено договір поруки з метою забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором. Станом на 23 липня 2015 року загальна заборгованість ТОВ «Племінний завод імені Літвінова» по кредитному договору складає 1 078 237 грн 82 коп. У зв'язку із викладеним позивач просить стягнути з відповідача на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 078 237 грн 82 коп.

ОСОБА_10 подала до суду зустрічний позов, у якому вказувала, що жодних письмових вимог до неї про сплату заборгованості за кредитом не надходило. Кредитним договором передбачено строк виконання основного зобов'язання до 18 вересня 2014 року, а отже строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення кредитних коштів мав би закінчитись 18 березня 2015 року. На підставі викладеного, ОСОБА_10 просить визнати припиненим договір поруки від 28 лютого 2013 року.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 19 жовтня 2017 року відмовлено у задоволенні первісного позову ПАТ «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_10 про стягнення заборгованості. Зустрічний позов ОСОБА_10 до ПАТ «Брокбізнесбанк» задоволено. Визнано припиненою з 19 березня 2015 року поруку ОСОБА_10 за договором поруки від 28 лютого 2013 року, укладеному між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_10 Вирішено питання про судовий збір.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що у банку виникло право пред'явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту починаючи з 19 вересня 2014 року і протягом наступних шести місяців, тобто до 18 березня 2015 року включно, а з указаними вимоги банк звернувся до поручителя у березні 2017 року, тобто поза межами строків встановлених частиною четвертою статті 559 ЦК України. У зв'язку із припиненням поруки ОСОБА_10, місцевий суд також відмовив і в задоволенні первісного позову.

Ухвалою апеляційного суду Луганської області від 12 грудня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Брокбізнесбанк» відхилено, рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 19 жовтня 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд погоджуючись з висновками місцевого суду зазначив про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2018 року до Верховного Суду, ПАТ «Брокбізнесбанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що у банку не було можливості для вчасного звернення з позовом до ОСОБА_10 про стягнення заборгованості, оскільки позичальник ТОВ «Племінний завод імені Літвінова» розташований за адресою: Слов'яносербський район, с. Сміле, вул. Первомайська, на території проведення антитерористичної операції, та з 12 грудня 2014 року приміщення Луганського ГРВ АТ «Брокбізнесбанк» були захоплені незаконними збройними формуваннями. Такі форс-мажорні обставини є обставинами непереборної сили, які унеможливили вчинення дій зі сторони банку, щодо захисту свого порушеного права, для захисту якого банк звернувся до суду та заявив клопотання про поновлення строку звернення до суду.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Суд установив, що 28 лютого 2013 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ТОВ «Племінний завод імені Літвінова» укладено договір кредиту у вигляді відновлювальної кредитної лінії з лімітом у розмірі 405 000,00 грн на поповнення обігових коштів (пункт 1.5 цього договору) до повного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором (пункт 7.1 цього договору).

Плата за користування кредитом відповідно до пункту 1.4 вищевказаного договору становить 24% річних. Сторони погодили, що у разі непогашення позичальником кредиту у строк, визначений пунктом 1.3 цього договору, починаючи з наступного календарного дня за датою, вказаною у пункті 1.3 цього договору, нарахування процентів за простроченою частиною кредиту здійснюється за фіксованою процентною ставкою у розмірі 29% річних.

Строк дії договору сторони визначили до 20 вересня 2013 року включно.

20 вересня 2013 року додатковою угодою № 2 до кредитного договору від 28 лютого 2013 року, змінено строк дії договору - до 18 вересня 2014 року включно та внесено зміни в статтю 2 кредитного договору «Порядок надання, повернення та сплати процентів».

ТОВ «Племінний завод імені Літвінова» станом на 23 липня 2015 року порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором від 28 лютого 2013 року, відповідач станом на 23 липня 2015 року має заборгованість у загальній сумі 1 078 237 грн 82 коп., яка складається з: 405 000,00 грн - заборгованості за кредитом, 152 845 грн 87 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 146 787 грн 53 коп. - заборгованість по пені за прострочення сплати основного зобов'язання, 4 0831 грн 65 коп. - заборгованість по пені за прострочення сплати процентів, 263 062 грн 73 коп. - індексація простроченої заборгованості, 10 219 грн 32 коп. - розмір процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами (основне зобов'язання), 2 770 грн 72 коп. - розмір процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами (нараховані та неоплачені відсотки), 56 720 грн - штраф.

Також, 28 лютого 2013 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_10 укладено договір поруки, відповідно до умов якого остання взяла на себе обов'язок солідарно відповідати у повному обсязі за зобов'язаннями позичальника, що випливають із кредитного договору.

Пунктом 5.1 договору поруки передбачено, що цей договір набирає чинності з дати його укладення сторонами та діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором або до моменту припинення поруки з інших підстав, визначених законодавством України.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладання договору поруки.

Порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Судом установлено, що договором поруки не встановлено строку, після якого порука припиняється, у зв'язку з чим обґрунтованим є висновок суду про те, що умова пункту 5.1 договору поруки про дію поруки до повного виконання кредитних зобов'язань та зобов'язань поручителя, не може розглядатися як установлений строк дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України. Тому в даному випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про припинення поруки за спливом шести місяців від дня настання строку виконання зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя.

Аналіз частини четвертої статті 559 ЦК України дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на викладене, характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань, застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Суд установивши, що строк дії кредитного договору визначено 18 вересня 2014 року, а з даним позовом до суду банк звернувся у березні 2017 року, тобто, більш ніж через шість місяців після настання строку виконання останньої частини основного зобов'язання, дійшов обґрунтованого висновку про те, що зобов'язання за договором поруки, укладеним між банком і ОСОБА_10, є припиненим, відтак і відсутні підстави для стягнення кредитної заборгованості з поручителя на користь банку.

З огляду на це, безпідставними є доводи касаційної скарги про те, що правовідносини, що випливають з договору поруки, є чинними.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 402, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» залишити без задоволення.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської від 19 жовтня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Луганської області від 12 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

В. М. Коротун

В. П. Курило