Постанова

Іменем України

23 травня 2018 року

м. Київ

справа № 712/8840/16-ц

провадження № 61-13556св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Хопти С. Ф.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси, у складі судді Троян Т. Є., від 22 вересня 2016 року та рішення Апеляційного суду Черкаської області у складі колегії суддів: Сіренка Ю. В., Міщенка С. В., Пономаренка В. В., від 10 листопада 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

29 липня 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про захист прав споживачів, розірвання договору та відшкодування матеріальної і моральної шкоди.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 19 червня 2016 року між нею та ОСОБА_3 було укладено договір підряду на поставку металопластикових конструкцій. За даним договором нею було сплачено відповідачу 9 000 грн. Після повторного детального ознайомлення з умовами договору, оцінивши свої фінансові можливості, оскільки її єдиним доходом є пенсія, вона вирішила розірвати вищезазначений договір. 20 червня 2016 року вона звернулася до відповідача із заявою, в якій просила розірвати договір, відмовляючись від замовлення. Між тим, відповідач відмовився прийняти її заяву. 30 червня 2016 року вона повторно звернулася до відповідача із заявою про розірвання договору, однак листом від 04 липня 2016 року відповідач їй повідомив, що розірвати договір не має можливості, оскільки замовлення відразу було відправлене до виробництва, її замовлення є індивідуальним та не підлягає обміну. Порушивши пункт 6 укладеного договору, відповідач у 30-ти денний строк не доставив замовлення та не повернув сплачені позивачем кошти.

Позивач зазначила, що внаслідок порушення відповідачем договірних зобов'язань їй було спричинено моральну шкоду, яка полягає у порушенні її законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків. Завдану моральну шкоду оцінила у 5 000 грн.

Із урахуванням зазначеного, ОСОБА_2 просила позов задовольнити, розірвати договір на поставку металопластикових конструкцій та додаток № 1 до договору, які були складені 19 червня 2016 року. Стягнути з відповідача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди сплачені нею кошти в розмірі 9 200 грн та моральну шкоду в сумі 5 000 грн.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 вересня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Розірвано договір на поставку металопластикових конструкцій та додаток № 1 до договору, укладені між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 19 червня 2016 року. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 сплачені нею кошти в розмірі 9 000 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачем були істотно порушені умови договору, а саме: порушено термін виготовлення та доставки виробів, який обумовлений сторонами в договорі. Також судом не встановлено підстав для задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди в зв'язку з її недоведеністю.

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 10 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що позивач не довела порушення відповідачем умов договору підряду на поставку металопластикових конструкцій. Замовлення на виготовлення металопластикових конструкцій було виготовлено та доставлено відповідачу виробником, однак не було оплачено позивачем у повному обсязі. Крім того, позивач передчасно звернулася до суду із даним позовом, оскільки день подачі позову - 29 липня 2016 року, є останнім робочим днем, в який позивач мала отримати замовлення згідно умов договору.

29 листопада 2016 року ОСОБА_2 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Апеляційного суду Черкаської області від 10 листопада 2016 року та змінити рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 вересня 2016 року в частині стягнення моральної шкоди, задовольнивши дану вимогу у повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Заявник посилається на те, що ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань згідно укладеного договору не виконав, замовленні металопластикові конструкції у передбачений договором строк не доставив. Відповідачем не надано належних доказів, що замовлення, зроблене позивачем згідно умов укладеного договору, виконано, а надані докази про їх готовність не відповідають дійсності. Крім того, суди безпідставно відмовили у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, оскільки ОСОБА_3 внаслідок порушення своїх договірних зобов'язань завдав ОСОБА_2 значної моральної шкоди.

07 грудня 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 червня 2017 року справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист прав споживачів, розірвання договору та відшкодування матеріальної і моральної шкоди призначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2018 року вказану справу передано до Верховного Суду.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судами встановлено, що 19 червня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір підряду на поставку металопластикових конструкцій, вартість яких становить 14 200 грн.

На виконання вказаного договору ОСОБА_2 зробила попередню оплату у розмірі 5 000 грн, що підтверджується квитанцією від 19 червня 2016 року. (а.с. 26).

На другий день, 20 червня 2016 року ОСОБА_2 звернулась до ОСОБА_3 із заявою про розірвання укладеного між ними договору та повернення їй авансу у розмірі 5 000 грн.

Після чого, 21 червня 2016 року ОСОБА_2 було сплачено ще 4 000 грн на виконання вказаного договору.

30 червня 2016 року ОСОБА_2 повторно звернулась до ОСОБА_3 із заявою про розірвання укладеного між ними договору, посилаючись, зокрема, на високу вартість металопластикових конструкцій.

У відповідь на подану ОСОБА_2 заяву ОСОБА_3 направив письмову відповідь, в якій вказав про відсутність з його боку порушень договору, пославшись на те, що після підписання ОСОБА_2 договору та доповнення до договору № 1 її замовлення було відразу направлено на виробництво. Згідно характеристик дане замовлення є індивідуальним, тобто не взаємозамінним (а.с. 16).

Згідно замовлення від 19 червня 2016 року металопластикові конструкції позивача були готові 14 липня 2016 року, а 17 липня 2016 року вони були отримані відповідачем (а.с. 50-51).

Відповідно до частини першої статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно із статтею 615 ЦК України у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 651 ЦПК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, враховуючи вказані норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не доведено істотних порушень ОСОБА_3 умов договору підряду на поставку металопластикових конструкцій від 19 червня 2016 року. Доводи позивача про те, що відповідачем істотно порушено умови договору, а саме пункт 6, яким передбачено строк виконання замовлення на протязі 30 робочих днів, не знайшли свого підтвердження, оскільки на момент звернення позивача до суду 29 липня 2016 року визначений умовами договору термін не сплинув. В той же час відповідачем було надано докази готовності замовлених металопластикових конструкцій та отримання їх від виробника 14 липня 2016 року.

Доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза компетенцією суду касаційної інстанції.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на належну якість продукції та обслуговування.

Позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що металопластикові конструкції мали недоліки, а також того, що вона зверталась до ОСОБА_3 з претензіями щодо неякісного виконання замовлення, а останній відмовився усувати виявлені недоліки.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність передбачених законом підстав для розірвання договору підряду на поставку металопластикових конструкцій від 19 червня 2016 року та стягнення на користь позивача грошових коштів, сплачених на виконання його умов, а також моральної шкоди, вимоги про стягнення якої є похідними.

Колегія суддів погоджується з висновками апеляційного суду, оскільки суд правильно застосував до даних правовідносин норми матеріального права та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог з підстав, заявлених позивачем.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що оскаржене судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Черкаської області від 10 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий С. Ф. Хопта
Судді О. В. Білоконь
Б. І. Гулько
Є. В. Синельников
Ю. В. Черняк