АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/667/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2018 року м. Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів цивільної палати:

головуючого Фетісової Т.Л.

суддів Нерушак Л.В., Бородійчука В.Г.

секретар Анкудінов О.І.

учасники справи:

позивач (скаржник) ОСОБА_3,

відповідач ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 20.02.2018 (ухвалене о 15 год. 55 хв. у залі судових засідань Черкаського районного суду, повний текст складено 20.02.2018, суддя в суді першої інстанції ОСОБА_1А.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зменшення розміру обовязкової частки у спадщині, :

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернулася 13.10.2017 до суду з даним позовом, яким просила зменшити розмір обовязкової частки у спадщині спадкоємця ОСОБА_4 з 1 / 4 частки до 1 / 16 частки від спадщини, яка відкрилася після смерті спадкодавця ОСОБА_5. В обґрунтування вказано, що 06.04.2017 померла ОСОБА_5, яка була бабусею позивача. Після її смерті відкрилась спадщина на нерухоме майно - земельну ділянку, площею 1,76 га, що розташована на території Хацьківської сільської ради. За життя спадкодавець склала заповіт від 01.12.2015, яким все своє майно заповіла позивачу. У встановлений законом строк позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Разом з нею із такою ж заявою звернулася і її мати, ОСОБА_6, яка є дочкою спадкодавця. В нотаріальній конторі стало відомо, що із заявою про прийняття спадщини звернувся також відповідач - син померлої. На час відкриття спадщини її мати та відповідач у справі являлися пенсіонерами та мали право на обовязкову частку в спадщині. Позивач вважає, що розмір частки відповідача має бути зменшено, оскільки спадкодавець була зареєстрована та постійно проживала разом з позивачем та її матірю однією сімєю за адресою с. Хацьки Черкаського району вул. Святославська, 60. За життя спадкодавець тяжко хворіла. Позивач зі своєї матірю постійно піклувався про неї, доглядали її, витрачали значні кошти на її лікування. Коли спадкодавець померла позивач разом із матірю займались похороном, сплачувала всі необхідні платежі. Натомість, відповідач у справі спадкодавця майже не відвідував, а коли зустрічався з нею, завжди сварився, не приймав ніякої участі у житті своєї матері, не проявляв турботу до неї, не спілкувався з нею, не підтримував з нею родинних відносин, не допомагав будь яким чином, не зважаючи на те, що він проживає в одному селі. Жодної допомоги ні матеріальної, ні моральної спадкодавець від нього не отримувала.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 20.02.2018 позовні вимоги у справі залишено без задоволення.

При цьому, суд першої інстанції виходив із того, що при розгляді справи не було встановлено обставин, які б слугували підставами для зменшення розміру обовязкової частки відповідача у спадщині.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подала 20.03.2018 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, просить рішення суду скасувати та новим рішенням задовольнити її позов. Скаржник зазначає, що висновки суду про дарунок будинку спадкодавцем позивачу та про наявність домовленостей про поховання спадкодавця позивачем є необґрунтованими. Спору щодо будинку між сторонами немає. Суд не надав оцінку показанням свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_6, які підтвердили доводи позивача. Сам відповідач вказав, що він не брав участі у похованні спадкодавця, так як остання заповіла своє майно позивачу, а йому ні. Відповідач не знав у якій лікарні лежала спадкодавець та не купував їй ліки. За наявності нормальних відносин між спадкодавцем та відповідачем він отримав би хоча б частину майна у спадок з волі спадкодавця. Також скаржник посилається на практику розгляду аналогічних спорів.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 заперечував проти задоволення апеляційної скарги посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, просив суд залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При розгляді справи встановлено, що згідно заповіту від 01.12.2015 ОСОБА_5 (спадкодавець) заповіла все своє майно ОСОБА_3 (позивачу в цій справі). Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-СР № 303047 ОСОБА_5 померла 06.04.2017 у віці 91 рік.

Згідно державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЧР № 006472 від 12.03.2001 ОСОБА_5 була власником земельної ділянки, площею 1,76 га, що розташована на території Хацьківської сільської ради Черкаського району.

Саме з приводу вказаного спадкового майна в даній справі наявний спір щодо зменшення частки відповідача у праві на спадщину.

Відповідно до довідки Хацьківської сільської ради Черкаського району № 377/02-25 від 10.04.2017 ОСОБА_3 доглянула до смерті та поховала ОСОБА_5, що ніким не оспорюється.

На час відкриття спадщини діти спадкодавця ОСОБА_6 та ОСОБА_4 (відповідач) являлися пенсіонерами та мають право на обовязкову частку в спадщині згідно положень ч.1 ст.1241 ЦК України.

Судом допитувалися свідки та досліджувалися їх письмові пояснення з тим, щоб визначити характер взаємовідносин між спадкодавцем та відповідачем у цій справі.

Так частина свідків зазначили, що відповідач зі спадкодавцем взагалі не спілкувався. Про це вказали ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_6

Натомість частина свідків зазначили про підтримання відповідачем нормальних відносин із спадкодавцем. Це ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_9, ОСОБА_18

Відповідно до положень ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно статті 1218 ЦК України: до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч.1ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до п.7 листа від 16.05.2013 ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при вирішенні спорів про зменшення розміру обов'язкової частки у спадщині (абз. 2 ч. 1 ст. 1241 ЦК) встановленню та оцінюванню судом підлягає характер відносин між спадкодавцем та спадкоємцем, інші обставини, що мають істотне значення. Зокрема, ними може вважатись тривала відсутність спілкування між спадкодавцем і спадкоємцем, неприязні стосунки, зумовлені аморальною чи протиправною поведінкою спадкоємця, тощо.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, для того, щоб прийти до висновку про необхідність зменшення розміру обовязкової частки спадкоємця у спадщині, про що просить позивач у цій справі, необхідно на підставі наданих доказів встановити факт таких взаємовідносин між спадкодавцем та спадкоємцем, які свідчать про явну неприязнь між ними, чи тривалу відсутність будь-якого спілкування, аморальність чи протиправність у ставленні спадкоємця до спадкодавця, тощо.

Однак у даній справі прийти до однозначного та беззаперечного висновку про негативний характер взаємовідносин між спадкодавцем та відповідачем у справі чи їх тривалу відсутність будь-якого спілкування на підставі зібраних доказів не є можливим, адже частина свідків вказали про наявність спілкування між зазначеними особами, а частина про його відсутність.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У світлі викладеного слід оцінити критично апеляційні доводи про те, що суд не надав оцінку показанням свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_6, які підтвердили доводи позивача, адже вказані показання судом було враховано при ухваленні рішення.

Доводи скаржника про те, що висновки суду про дарунок будинку спадкодавцем позивачу та про наявність домовленостей про поховання спадкодавця позивачем є помилковими, оскільки, вказаний будинок знаходиться у власності не позивачки, а її матері - сестри відповідача ОСОБА_4, а позивачка лише в ньому проживає та жодних домовленостей по поховання померлої не існувало, взагалі не стосуються доведення факту відносин між спадкоємцем та спадкодавцем за її життя, що і є предметом доказування, та відносяться до взаємин між самими спадкоємцями ( її дітьми та онуками) померлої .

Не можна погодитися з апеляційними доводами про те, що відповідач не знав у якій лікарні лежала спадкодавець та не купував їй ліки, адже самі по собі вони не можуть свідчити про такі неприязні стосунки між спадкодавцем та відповідачем, які б могли стати підставою для зменшення частки останнього у справі на спадщину. Крім того, слід врахувати, що спадкодавець проживала із позивачем, яка має неприязні стосунки з відповідачем, що сторонами не оспорюється, що також могло обмежити тривалість спілкування спадкодавця та відповідача.

До того ж, в суді апеляційної інстанції позивачка ОСОБА_3 пояснила, що їй не відомо про те, щоб її покійна бабуся зверталася до свого сина за допомогою, а відповідач відмовлявся від надання такої допомоги своїй матері, щоб могло б свідчить про аморальності його поведінки по відношенню до особи похилого віку.

При цьому, колегія суддів зазначає, що для суттєвого зменшення обовязкової частки у спадщині, про яке просить позивач, призначеної законом для захисту прав непрацездатних спадкоємців померлої особи, необхідна наявність таких суттєвих обставин, які б свідчили про негідну чи протиправну поведінку спадкоємця по відношенню до померлої за її життя, наявність складних взаємовідносин тощо, а не просто констатація факту спілкування між ними у обємі, які вона вважає недостатнім для відносин матері та сина.

Посилання скаржника на практику розгляду аналогічних спорів у даній справі не може мати значення, оскільки рішення судів, на які вказує скаржник, ухвалено за наявності інших фактичних обставин та вони не мають преюдиційного значення при вирішенні спору в цій справі.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 20.02.2018 у даній справі належить залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 20.02.2018 у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зменшення розміру обовязкової частки у спадщині залишити без змін.

Судові витрати за розгляд справи в апеляційному суді залишити за особою, що подала апеляційну скаргу.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 23 травня 2018.

Головуючий

Судді