Ухвала

16 травня 2018 року

м. Київ

справа № 643/16336/16-ц

провадження № 61-12848св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Міський Комерційний Банк»,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

представник відповідача - ОСОБА_7,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження питання про зупинення касаційного провадження у справі № 643/16336/16-ц за позовом публічного акціонерного товариства «Міський Комерційний Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Московського районного суду м. Харкова у складі судді Сугачової О. О. від 15 серпня 2017 року та постанову апеляційного суду Харківської області у складі колегії суддів: Карімової Л. В., Бурлака І. В., Яцини В. Б. від 18 січня 2018 року, до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 310/11534/13-ц,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року публічне акціонерне товариство «Міський Комерційний Банк» (далі - ПАТ «Міський Комерційний Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 29 листопада 2007 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Партнер Банк» (далі - ТОВ «Партнер Банк»), правонаступником якого є ПАТ «Міський Комерційний Банк», та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № 281/840-ФО, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 66 210 доларів США строком до 28 листопада 2013 року зі сплатою 13 % річних.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, того ж дня між ТОВ «Партнер Банк», ОСОБА_5 та ОСОБА_6 укладено договір поруки № 281/840-ФО/П-1.

У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором, забезпеченого порукою, рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 10 лютого 2010 року стягнуто з ОСОБА_5 та ТОВ-фірма «Відродження» на користь ТОВ «Партнер Банк» в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором у розмірі 57 298,65 доларів США та 4 828 грн 81 коп. пені.

В рахунок погашення заборгованості за кредитом надійшли кошти, які розподілені наступним чином: 24 881, 87 долари США (198 724 грн 03 коп.) на погашення відсотків та 2 851,71 долар США (22 775 грн 75 коп.) - погашення кредиту.

Разом з тим, зобов'язання за кредитним договором залишаються невиконаними, а тому банк просив суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку на свою користь прострочені проценти за період з 14 листопада 2014 року по 15 квітня 2015 року у розмірі 3 578,17 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на 09 грудня 2016 року - 92 218 грн 35 коп.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 15 серпня 2017 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1), ОСОБА_6 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) на користь ПАТ «Міський Комерційний Банк» заборгованість за простроченими процентами за кредитним договором у розмірі 3 578,17 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 92 218 грн 35 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що боржник належним чином не виконував умови кредитного договору, забезпеченого порукою та врахувавши, що наявність рішення про стягнення заборгованості не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених положенням статті 625 ЦК України, дійшов висновку про задоволення позову.

Постановою апеляційного суду Харківської області від 18 січня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 Рішення Московського районного суду м. Харкова від 15 серпня 2017 року залишено без змін.

Погоджуючись з висновком суду першої інстанції про задоволення позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що висновки суду першої інстанції про невиконання умов кредитного договору боржником та поручителем, є правильними.

У березні 2018 року представник ОСОБА_5 - ОСОБА_7 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

У березні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

06 квітня 2018 року ПАТ «Міський Комерційний Банк» подав відзив на касаційну скаргу, посилаючись на те, що ті обставини, на які посилається заявник були предметом дослідження судами і висновки, зроблені ними з даного приводу, ґрунтуються на встановлених обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Частиною другою статті 415 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов'язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 04 квітня 2018 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 310/11534/13-ц за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_9, ОСОБА_10 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_10 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 14 вересня 2016 року.

Аналіз ухвали Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц свідчить, що колегія суддів вирішила направити справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, відступивши від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах (статей, 625, 1048 ЦК України), викладених в раніше ухвалених рішеннях Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15 та від 21 вересня 2016 року у справі № 6-2631цс15, оскільки справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Вказане судове рішення Верховного Суду мотивовано тим, що вказані правові позиції зводяться до того, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій та процентів, передбачених умовами договору та ЦК України. Отже, кредитор має право нараховувати проценти за користування кредитом та пеню після закінчення строку дії договору та з моменту ухвалення судового рішення до його фактичного виконання.

Виходячи з наведеного, в ухвалі Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц колегія суддів дійшла висновку, що таке тлумачення та застосування положень статті 1048 ЦК України при вирішенні спорів про стягнення відсотків, нарахованих за умовами кредитного договору після реалізації кредитором свого права на дострокове повернення кредиту по день фактичного повернення всієї суми кредиту, стягнутого на підставі судового рішення, суперечить таким принципам, як справедливість, добросовісність та розумність, порушує справедливий баланс інтересів сторін договору, створює ситуацію правової невизначеності, оскільки за час виконання рішення продовжують нараховуватись відсотки, розмір яких неможливо прогнозувати та розрахувати, і виконання рішення не звільняє стягувача від обов'язку зі сплати ще відсотків, які кредитор нарахує за період виконання судового рішення. І за такою логікою, після нарахування відсотків за період виконання судового рішення кредитор продовжить нараховувати відсотки до повернення відсотків, нарахованих за час виконання судового рішення, і так до безкінечності.

Крім того, продовження нарахування кредитором відсотків, передбачених умовами кредитного договору, та інших штрафних санкцій, що можуть бути обумовлені кредитним договором, та, крім цього, нарахування пені, 3 % річних, інфляційних втрат на підставі частини другої статті 625 ЦК України за прострочення виконання зобов'язання за кредитним договором та цієї ж частини другої статті 625 ЦК України за несвоєчасне виконання судового рішення про стягнення заборгованості є невиправданим та надмірним тягарем для боржника.

Убачається, що оскаржувані судові рішення у даній справі та оскаржуване рішення, яке передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду, постановлені у подібних правовідносинах.

За змістом пункту десятого частини першої статті 252 ЦПК України суд може з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Оскільки справа № 310/11534/13-ц передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі № 643/16336/16-ц.

Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, статтею 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 643/16336/16-ц за позовом публічного акціонерного товариства «Міський КомерційнийБанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Московського районного суду м. Харкова у складі судді Сугачової О. О. від 15 серпня 2017 року та постанову апеляційного суду Харківської області у складі колегії суддів: Карімової Л. В., Бурлака І. В., Яцини В. Б. від 18 січня 2018 року, до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 310/11534/13-ц.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:М. Є Червинська
В. М. Коротун
В. П. Курило