Постанова

Іменем України

23 травня 2018 року

м. Київ

справа № 486/813/16-ц

провадження № 61-5268св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя - доповідач),

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І.М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі: ОСОБА_2, комунальна установа «Інформаційне агентство «Контакт»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 7 грудня 2017 року у складі колегії суддів:Шаманської Н. О., Данилової О. О., Коломієць В. В.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2, комунальної установи «Інформаційне агентство «Контакт» (далі - КУ «ІА «Контакт»), у якому просив: визнати недостовірною та такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію інформацію поширену ОСОБА_2 в газеті Южноукраїнської міської ради «Контакт» НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_2 в статті «ІНФОРМАЦІЯ_1», а саме: «на засіданні постійної комісії, яке відбулося 23 лютого 2016 року, було проведено майже «міні-розслідування» та розглянуто питання ОСОБА_3 з самого його початку». «Як мені, так і іншим членам постійної комісії стало явно зрозумілим, що дійсно з боку депутата міської ради ОСОБА_1 здійснювався тиск на

ОСОБА_3.» та «Зрозумілою стала і схема ОСОБА_1: отримання фінансової вигоди від сприяння у передачі в оренду майна комунальної власності, а в разі відмови сплачувати «благодійний внесок» за такі «послуги», до справи він підключає сайт «Барометр Южноукраїнська» (для створення «негативного» образу особи, що відмовилася від «оплати послуг») та АТОшників, яким терміново стає потрібним житло чи нежитлові приміщення (хоча потім відмовляються від своїх «бажань» з різних причин) …»; зобов'язати відповідачів спростувати недостовірну інформацію стосовно нього шляхом опублікування вступної та резолютивної частини судового рішення в газеті Южноукраїнської міської ради «Контакт»; стягнути з відповідачів моральну шкоду у солідарному порядку в розмірі 90 000 грн.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в газеті Южноукраїнської міської ради «Контакт» НОМЕР_1 було опубліковано статтю у розділі «Трибуна депутата» під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1», в якій депутат Южноукраїнської міської ради ОСОБА_4 надав своє роз'яснення ситуації з приводу публікації на сайті «Барометр Южноукраїнська».

Позивач вважає, що в статті автор допустив висловлювання, які містять недостовірну інформацію щодо «тиску позивача, як депутата Южноукраїнської міської ради на ОСОБА_3, як орендаря комунальної власності» та «нібито розроблену ним схему отримання фінансової вигоди від сприяння у передачі в оренду майна комунальної власності».

Викладена у статті інформація не відповідає дійсності, формує в громадськості негативне уявлення про нього як про людину і про політика, призводить до зниження довіри до нього з боку громадян, він має постійно виправдовуватися, доводити хибність тверджень відповідача.

Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 03 жовтня 2017 року у складі судді Кологриви Т. М. у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що опублікованій статті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1», з метою привернути увагу громадськості, відповідач ОСОБА_2 виразив суб'єктивні оціночні судження, свій особистий погляд про дії позивача та власну оцінку його поведінки, а тому такі судження не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 07 грудня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Визнано недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_5 інформацію, поширену

ОСОБА_2 у статті «ІНФОРМАЦІЯ_1» в газеті Южноукраїнської міської ради «Контакт» НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_2, а саме: «дійсно з боку депутата міської ради ОСОБА_1 здійснювався тиск на ОСОБА_3.», «Зрозумілою стала і схема ОСОБА_1: отримання фінансової вигоди від сприяння у передачі в оренду майна комунальної власності, а в разі відмови сплачувати «благодійний внесок» за такі «послуги», до справи він підключає сайт «Барометр Южноукраїнська» (для створення «негативного» образу особи, що відмовилася від «оплати послуг») та АТОшників, яким терміново стає потрібним житло чи нежитлові приміщення ….».

Зобов'язано ОСОБА_2 та КУ «ІА «Контакт» спростувати недостовірну інформацію стосовно ОСОБА_1 шляхом опублікування вступної та резолютивної частини судового рішення в газеті Южноукраїнської міської ради «Контакт» протягом місяця з дня набрання рішення законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 000 грн моральної шкоди та 1 158 грн судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що зазначена інформація ганьбить честь, гідність, ділову репутацію ОСОБА_1, як депутата Южноукраїнської міської ради Миколаївської області та не може вважатися оціночним судженням автора. Проте відповідач не довів, що розповсюджена ним інформація є достовірною та відповідає дійсності.

У касаційній скарзі, поданій у січні 2018 року, ОСОБА_2 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не в повній мірі вивчено зміст публікацій, враховуючи право позивача на критику та надання оціночних суджень. У рішенні суду не зазначено, якими доказами, наданими позивачем, доведено злий умисел з боку автора статті щодо поширення неправдивої негативної інформації про нього, та те, що автор даної статті не мав намір довести до громадськості особисті твердження про наміри і позицію позивача, як політика, висловлюючи свої особисті погляди.

Касаційна скарга містить посилання на те, що стаття 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод не забороняє обговорення або поширення отриманої інформації, навіть виникають серйозні сумніви щодо вірогідності.

Позивач не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на касаційну скаргу, заперечень щодо її змісту і вимог до касаційного суду не направив.

За змістом частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Суд установив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в газеті Южноукраїнської міської ради «Контакт» НОМЕР_1 на сторінці 7 було опубліковано статтю у розділі «Трибуна депутата» під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1» інформацію наступного змісту: «На засіданні постійної комісії, яке відбулося 23 лютого 2016 року, було проведено майже «міні-розслідування» та розглянуто питання ОСОБА_3 з самого його початку. Як мені, так і іншим членам постійної комісії стало явно зрозумілим, що дійсно з боку депутата міської ради ОСОБА_1 здійснювався тиск на ОСОБА_3, а з боку посадових осіб затримувалося вирішення питання внесення приміщення АДРЕСА_1 до переліку вільних приміщень, розподілу місць загального користування № 104 пропорційно займаній площі між орендарями…», «Зрозумілою стає і схема ОСОБА_1: отримання фінансової вигоди від сприяння у передачі в оренду майна комунальної власності, а в разі відмови сплачувати «благодійний внесок» за такі «послуги», до справи він підключає сайт «Барометр Южноукраїнська» (для створення «негативного» образу особи, що відмовилася від «оплати послуг») та АТОшників, яким терміново стає потрібним житло чи нежитлові приміщення (хоча потім відмовляються від своїх «бажань» з різних причин) …».

Апеляційний суд дійшов висновку, що викладена у статті інформація не відповідає дійсності, формує в громадськості негативне уявлення про позивача як про людину і про політика, призводить до зниження довіри до нього з боку громадян.

Проте з таким висновком погодитися не можна з огляду на наступне.

Частина перша статті 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

За змістом частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені) (пункт 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»).

Згідно із частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Слід зазначити, що норма частини першої статті 30 Закону України «Про інформацію», яка встановлює підстави для звільнення від відповідальності за порушення законодавства про інформацію, має оцінюватися в загальному контексті цього Закону, зокрема стаття 5, яка визначає право кожного на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації,необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в пунктах 15, 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» однією із складових правопорушення, наявність якої може бути підставою для задоволення позову, є поширення недостовірної інформації.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

При поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя.

Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного ст.10 Конвенції.

Встановивши, що ОСОБА_1 є депутатом Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, суд першої інстанції вірно застосував положення статті 277 ЦК України, встановив фактичні обставини справи та прийшов до правильного висновку, що інформація, про спростування якої пред'явив вимоги ОСОБА_1, не підлягає визнанню недостовірною, оскільки така інформація стосується позивача, як публічної особи та його професійної діяльності на посаді депутата Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, а тому він повинен бути готовим до неї, оскільки межа допустимої критики щодо нього є значно ширшою.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Разом із тим, ураховуючи задоволення касаційної скарги, скасування постанови апеляційного суду і залишення в силі рішення суду першої інстанції, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання касаційної скарги, у розмірі 4 904,80 грн.

Керуючись статтями 400, 409, 413, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 07 грудня 2017 року скасувати, рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області

від 03 жовтня 2017 рокузалишити в силі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір, сплачений за подання касаційної скарги, у розмірі 4 904,80 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

І. М. Фаловська

С. П. Штелик