Справа № 357/6067/16-ц Головуючий у І інстанції Кошель Б. І.
Провадження № 22-ц/780/1999/18 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю. О.
Категорія 49 24.05.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 травня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача Матвієнко Ю.О., суддів Волохова Л.А., Мельника Я.С., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, ухвалене під головуванням судді Кошеля Б.І., від 02 лютого 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання матері,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та просила ухвалити рішення про його задоволення, посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_3 є її дочкою, яка жодної матеріальної допомоги матері не надає, не зважаючи на пенсійний вік останньої та визначений законом обов'язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків, закріплений у ст. 51 Конституції України. При цьому відповідач ОСОБА_3 має змогу сплачувати аліменти, оскільки працює касиром в АТБ «Вокзальна», де отримує заробітну плату більше ніж 3 500 грн. щомісячно, а також має задовільний стан здоров»я.

Враховуючи викладене, ОСОБА_2 просила суд стягнути з ОСОБА_3 на свою користь аліменти на власне утримання в розмірі ј частки від її заробітку (доходу) щомісячно.

Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів задоволено в повному обсязі та стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_2 в розмірі ј частини від її доходів, починаючи з дня подачі заяви - 26 травня 2016 року.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 липня 2017 року, винесеною за заявою відповідачки ОСОБА_3, заочне рішення суду скасовано і справу призначено до судового розгляду.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 лютого 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_2 подала на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення про задоволення позову, посилаючись на те, що висновки суду щодо того, що вона не потребує матеріальної допомоги, оскільки розмір її пенсії - 949 грн., відповідає прожитковому мінімуму, є необґрунтованими та такими, що не відповідають нормам Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», згідно якого розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлено на рівні з 01 січня 2018 року - 1 373 грн. Таким чином, оскільки вона потребує матеріальної допомоги з боку дочки, яка зобов'язана таку допомогу надавати в силу вказівки закону, позивач просила про задоволення її апеляційної скарги з викладених в ній підстав.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову в даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вищенаведеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає, що вбачається з наступного.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_2, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована з 16.11.2012 року в АДРЕСА_1 (а.с.5-6), але фактично проживає з молодшою донькою ОСОБА_4, про що зазначено самою позивачкою в позовній заяві.

Також встановлено, що позивачка ОСОБА_2 знаходиться на обліку в управлінні ПФУ у Білоцерківському районі та отримує пенсію за віком, розмір якої станом на травень 2016 року становив 949 грн. (а.с.3, 4), тобто позивач є особою, яка втратила працездатність.

Відповідач ОСОБА_3 є дочкою позивача ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.2).

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив з недоведеності в судовому засіданні факту потребування позивачем матеріальної допомоги, однак такі висновки суду не відповідають обставинам справи, що вбачається з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Зазначене зобов'язання, що належить до аліментних зобов'язань, - це правовідношення, підставою виникнення якого є сукупність таких юридичних фактів: родинний зв'язок батьків і дітей або усиновлення; непрацездатність батьків; потреба батьків у матеріальній допомозі.

Ця сукупність утворює юридичний склад, необхідний і достатній для виникнення аліментного зобов'язання, пов'язаного з утриманням повнолітніми дочкою, сином своїх батьків.

За відсутності хоча б одного з наведених фактів зазначене аліментне зобов'язання не виникає.

Наявними в матеріалах справи письмовими доказами підтверджується факт родинного зв'язку між позивачем та відповідачем, як матір»ю та дочкою, а також факт непрацездатності позивача ОСОБА_2, яка перебуває на обліку в УПФУ у Білоцерківському районі та отримує пенсію за віком, розмір якої станом на травень 2016 року становив 949 грн. (а.с.3, 4).

При вирішенні питання про те, чи потребує позивач ОСОБА_2 матеріальної допомоги, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 46 Конституції України кожному громадянину України держава має забезпечити рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження (ч.3 ст.4 вказаного Закону).

Застосовуючи критерії ч. 4 ст. 75 СК України, батьки можуть бути визнані такими, що потребують матеріальної допомоги, у тому разі, якщо їх заробітна плата, пенсія, інші доходи не відповідають прожитковому мінімуму, встановленому законом.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» визначено розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, на рівні: з 1 січня 2018 року - 1 373 гривні.

Позивач ОСОБА_2 отримує пенсію за віком, розмір якої станом на травень 2016 року становив 949 грн., що не відповідає розміру прожиткового мінімуму, визначеному вищевказаним нормативно-правовим актом на дату ухвалення судом рішення по суті позовних вимог - 02 лютого 2018 року. Доказів наявності у ОСОБА_2 будь-якого іншого доходу немає, даних про пільги та субсидії, якими б користувалась позивач, в справі також немає, як немає і доказів наявності у її власності будь-якого майна. Враховуючи вищевикладене, доведеним, на думку апеляційного суду, є факт потребування позивачем, як непрацездатною особою, доходи якої не відповідають встановленому законом прожитковому мінімуму, матеріальної допомоги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п.3 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Оскільки висновки суду про недоведеність факту потребування позивачем матеріальної допомоги, як однієї з обов'язкових складових аліментного зобов'язання, не відповідають обставинам справи, рішення суду підлягає скасуванню згідно п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України з ухваленням по справі нового рішення.

Зважаючи на доведеність наявними в матеріалах справи доказами передбачених ч. 1 ст. 202 СК України підстав для стягнення аліментів, апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість та законність вимог ОСОБА_2

Вирішуючи питання про розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Згідно п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами України окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв'язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред'явлено позов про стягнення аліментів, зобов'язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов'язків щодо них (ст. 204 СК). Згідно з ч. 2 ст. 205 СК при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків.

Посилання суду на те, що позивач ухилялась від виконання своїх батьківських обов'язків щодо відповідача, зловживала спиртними напоями, вчиняла сварки та бійки, не сплачувала комунальні платежі, що призвело до втрати квартири і виселення з неї, належними, достатніми та достовірними доказами не підтверджуються і безпідставно були покладені судом в основу рішення про відмову в позові. Так, зокрема, рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2004 року, на яке посилається суд, стосується інших фактичних обставин і не висвітлює поведінку позивача, як матері, щодо виконання батьківських обов'язків відносно відповідача, як дочки, а повідомлення про відмову в порушенні кримінальної справи, згідно якого з позивачем проведено профілактичну бесіду щодо недопущення вчинення протиправних дій відносно відповідача, не є достатнім та достовірним доказом ухилення позивача від виконання своїх батьківських обов'язків відносно відповідача.

При визначенні розміру аліментів апеляційним судом береться до уваги той факт, що відповідач ОСОБА_3 є інвалідом 3-ої групи (а.с.44) та має на утриманні дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.82), а також те, що у позивача є інша дочка, від якої вона також одержує утримання. Беручи до уваги всі вищенаведені обставини в їх сукупності, апеляційний суд вважає за можливе та достатнє стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання в розмірі 1/12 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України апеляційний суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

В зв'язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 лютого 2018 року - скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженки міста Біла Церква Київської області, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, аліменти на її утримання в розмірі 1/12 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 26 травня 2016 року.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: