Справа № 201/4028/13-ц
Провадження № 2-др/201/13/2018
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2018 року м. Дніпро

Суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Трещов В.В., ознайомившись з матеріалами цивільної справи за заявою адвоката Верби Андрія Петровича, подану в інтересах ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська перебувала вказана цивільна справа, розгляд якої був завершений винесенням 03 червня 2013 року рішення суду, яким позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів було задоволено та присуджено змінити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1/4 до 1/6 частини всіх видів заробітку ОСОБА_2 щомісячно, починаючи з часу набрання рішенням законної сили та до досягнення ОСОБА_4 повноліття.

11.04.2014р. до суду надійшла заява адвоката Верби А.П., подана в інтересах ОСОБА_2, в якій заявник просить суд доповнити резолютивну частину рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03.06.2013р., зазначивши в ній про відкликання виконавчого листа №2-9950, виданого 08.06.2010р. Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська.

В обґрунтування заявленого зазначає, що в Індустріальному ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області на примусовому виконанні перебуває виконавчий лист № 2-9950/2010, виданий 08.06.2010р. Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх його видів доходів (суддя Трещов В.В., справа № 2-9950/2010). Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03.06.2013р. змінено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 з 1/4 до 1/6 частини всіх видів заробітку (суддя Мельниченко С.П., справа № 201/4028/13-ц). Рішення не оскаржувалось та набрало законної сили. При цьому при ухваленні рішення суд не відкликав раніше виданий виконавчий лист, не визнав його таким, що не підлягає виконанню тощо. Таке надає можливість стягувачу зловживати своїми процесуальними правами, з огляду на те, що ДВС продовжує виконавчі дії, пов'язані з примусовим виконанням рішення суду про стягнення аліментів з ОСОБА_2 у розмірі 1/4 частини.

Ознайомившись з даною заявою адвоката Верби А.П., подану в інтересах ОСОБА_2, приходжу до висновку про необхідність заявлення самовідводу від її розгляду, виходячи з наступного.

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У відповідності до ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім'ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім'ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об'єктивності судді.

Статтею 39 ЦПК України передбачено, що за наявності підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов'язані заявити самовідвід.

Згідно з ч.ч. 1, 9 ст. 40 ЦПК України питання про самовідвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про самовідвід судді вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, рішення якого є джерелом права в Україні, існування безсторонності повинно визначатися на підставі суб'єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об'єктивного критерію,в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності. У контексті суб'єктивного критерію особиста безсторонність судді презюмується, поки не доведено протилежного.

У п. 2.5 «Бангалорських принципів поведінки судді» від 19 травня 2006 року (схвалені резолюцією Економічною та Соціальною радою ООН від 27 липня 2006 року № 2006/23) зазначається, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об'єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви у неупередженості судді.

Нормами статті 270 ЦПК України передбачено, що питання про винесення додаткового рішення по справі вирішується тим судом, що ухвалив рішення, в тому самому складі. З огляду на те, що головуючим суддею по справі був суддя - Мельниченко С.П., ухвалення суддею Трещовим В.В. додаткового рішення буде порушенням вимог ЦПК України та зумовить негативні наслідки, як для суду, так і для учасників справи.

Зважаючи на викладене, з метою недопущення порушення вимог Закону та виключення сумнівів в неупередженості судді, в наявності об'єктивного критерію безсторонності суду, вважаю за необхідне у даній справі заявити самовідвід.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 3 Європейського статуту судді, п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки судді, ст.ст. 36 - 41, 260, 353 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Заявити у справі окремого провадження № 201/4028/13-ц за заявою адвоката Верби Андрія Петровича, подану в інтересах ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів самовідвід.

Дану справу передати до канцелярії суду для здійснення повторного автоматичного розподілу в порядку ст. 14 ЦПК України.

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

Суддя : В.В. Трещов