Справа № 666/6735/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2018 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Дорошинської В.Е.

при секретарі Філіпенко І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Херсонської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Херсонської міської ради до ОСОБА_1, Дніпровського районного управління юстиції у м.Херсоні, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю Торговий дім «Херсон-Юг» про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування права власності на нерухоме майно, -

в с т а н о в и в :

Представник позивача звернувся в інтересах держави в особі Херсонської міської ради з позовом до ОСОБА_1, Дніпровського районного управління юстиції у м. Херсоні, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю Торговий дім "Південенерго" про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування права власності на нерухоме майно. Позовні вимоги мотивуються рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 02.04.2015 у справі №666/7480/14-ц, залишеним без змін апеляційною інстанцією, яким позов Прокурора Дніпровського району м. Херсона в інтересах держави задоволено та визнано незаконним (недійсним) рішення Херсонської міської ради №541 від 04.09.2007 в частині надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки ОСОБА_2 в м. Херсоні по провулку №1 Парковому, 16-в площею 0,0600 га для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); визнано незаконним (недійсним) рішення Херсонської міської ради №597 від 05.10.2007 в частині затвердження проекту із землеустрою, яким надано у власність земельну ділянку ОСОБА_2 в місті Херсоні по провулку №1 Парковому, 16-в площею 0,0600 га вартістю 122460 грн. для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Представник позивача також вказує, що 08.02.2008 укладено договір купівлі-продажу за яким ОСОБА_2 продала, а ТОВ «Торговий дом Югпромынвест» придбало зазначену земельну ділянку. В наступному, за договором купівлі-продажу від 12.07.2013, право власності на спірну земельну ділянку придбано ОСОБА_1 у ТОВ «Торговий дім Південенерго», яке є правонаступником ТОВ «Торговий дом Югпромынвест».

За перелічених обставин Позивач обґрунтовує позовні вимоги положеннями ст. 387, пунктом 3 частини першої ст. 388, ст. 1212 Цивільного кодексу України зазначаючи, що у відповідача ОСОБА_1 відсутні правові підстави для володіння спірною земельною ділянкою оскільки у ході судового розгляду цивільної справи №666/7480/14-ц встановлено, що при прийнятті рішень щодо надання дозволу на розробку та затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_2 земельної ділянки по провулку №1 Парковому, 16-в площею 0,0600 га, Херсонська міська рада не мала законних підстав на передачу цієї землі у власність громадянину через віднесення її до зелених зон загального користування. З огляду на викладене, Херсонська місцева прокуратура в інтересах держави в особі Херсонської міської ради, просить витребувати у ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0600 га, кадастровий номер :31:002:0103, розташовану за адресою: Херсонська область, м. Херсон, провулок №1 Парковий, 16-в, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на користь Херсонської міської ради; зобовязати ОСОБА_3 районне управління юстиції у м. Херсоні скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0600 га, кадастровий номер :31:002:0103, розташовану за адресою: Херсонська область, м. Херсон, провулок №1 Парковий, 16-в; судові витрати покласти на відповідача.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити.

Представник Херсонської міської ради підтримав представника позивача та просив задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача, ОСОБА_1, позов не визнала посилаючись на відсутність належних та допустимих доказів у підтвердження вибуття спірної земельної ділянки з власності Херсонської міської ради поза її волі, наводячи практику Європейського суду з прав людини та заперечуючи проти повернення землі на користь Херсонської міської ради оскільки саме незаконні дії останньої спричинили скасування права власності у первісного власника ОСОБА_2, а відтак повернення власності на користь ради без відповідного відшкодування відповідачеві призведе до порушення справедливого балансу. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_3 районне управління юстиції у м. Херсоні направило до суду клопотання про розгляд справи у її відсутності.

Третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Херсон Юг» направило до суду письмові пояснення згідно яких просило у позові відмовити за необґрунтованістю та клопотання про розгляд справи у його відсутності. Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, юридичною особою Товариством з обмеженою відповідальністю Торговий дім "Південенерго" змінено назву на Товариство з обмеженою відповідальністю Торговий дім "Херсон-Юг" у звязку із чим 13.12.2016 судом по справі постановлено ухвалу про заміну сторони, а саме третю особу Товариство з обмеженою відповідальністю Торговий дім «Південенерго» на Товариство з обмеженою відповідальністю Торговий дім «Херсон-Юг».

Відповідно до п. 9 ч. 1 розділу ХІІІ «Перехідних положень» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності редакцією ЦПК, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності редакцією ЦПК.

Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи та зібрані в ній письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

З огляду на п.141 рішення Херсонської міської ради №541 від 04.09.2007 та пункт 103 рішення Херсонської міської ради №597 від 05.10.2007, ОСОБА_2, 09.11.2007 видано державний акт № ЯД 744092 на право власності на земельну ділянку в м. Херсоні по провулку №1 Парковому, 16-в площею 0,0600 га для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 08.02.2008 зареєстрованого в реєстрі за №466 ОСОБА_2 продано земельну ділянку в м. Херсоні по провулку №1 Парковому, 16-в площею 0,0600 га, ТОВ «Торговий дом «Югпроминвест».

Згідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12.07.2013 зареєстрованого в реєстрі за №3108 спірна земельні ділянка придбана ОСОБА_1 у Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Південенерго», що є правонаступником Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дом «Югпроминвест».

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 02.04.2015 по справі №666/7480/14-ц позов Прокурора Дніпровського району м. Херсона в інтересах держави до ОСОБА_2, Херсонської міської ради, третя особа: ОСОБА_1 задоволено та визнано незаконним (недійсним) рішення Херсонської міської ради №541 від 04.09.2007 в частині надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки ОСОБА_2; визнано незаконним (недійсним) рішення Херсонської міської ради №597 від 05.10.2007 в частині затвердження проекту із землеустрою, яким надано у власність земельну ділянку ОСОБА_2 в місті Херсоні по провулку №1 Парковому, 16-в площею 0,0600 га вартістю 122460 грн. для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Дніпровським районним судом м. Херсона у справі №666/7480/14-ц встановлено, що Херсонською міською радою при прийнятті наведених рішень не враховані обмеження щодо використання ділянок за статусом «зелених зон загального користування».

Посилаючись на обставини встановлені у справі №666/7480/14-ц представник позивача покликається на право Херсонської міської ради, як власника земельної ділянки, котра розташована в місті Херсоні по провулку №1 Парковому, 16-в площею 0,0600 га, витребувати останню у ОСОБА_1 як із чужого незаконного володіння, оскільки вона вибула із власності Херсонської міської ради не з її волі іншим шляхом. Питання щодо умов надання компенсації ОСОБА_1 за позбавлення його власності, а саме спірної земельної ділянки, представником позивача, не порушується, усно представником позивача повідомлено суду, що не вбачає підстав для такої компенсації.

Разом з цим, відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

За змістом ст.ст. 26, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» міські ради приймають рішення з питань регулювання земельних відносин колегіально, а саме виключно на пленарних засіданнях після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради відкритим поіменним голосуванням.

Одночасно, Цивільним кодексом України передбачені засади захисту права власності. Зокрема, ст. 387 Цивільного кодексу України надає власникові право витребувати майно із чужого незаконного володіння. При цьому, незаконним володільцем може бути як добросовісний, так і недобросовісний набувач. Добросовісним набувачем є особа, яка не знала і не могла знати про те, що майно придбане в особи, яка не мала права його відчужувати. Недобросовісний набувач, навпаки, на момент здійснення угоди про відчуження спірного майна знав або міг знати, що річ відчужується особою, якій вона не належить і яка на її відчуження не має права. Від недобросовісного набувача майно може бути витребувано в будь-якому випадку. Від добросовісного набувача майно може бути витребувано лише за наявності обставин встановлених ст. 388 ЦК.

Суд оцінює посилання представника позивача на право встановлене пунктом 3 частини 1 ст. 388 ЦК за яким у разі відчуження майна за відплатним договором власник має право витребувати це майно від добросовісного набувача у разі, якщо майно вибуло з володіння власника не з його волі, з позиції порядку відчуження Херсонською міською радою, як власником, спірної земельної ділянки та обставин встановлених у справі №666/7480/14-ц.

Аналізуючи вище наведені норми законодавства та обставини справи, суд приходить до висновку про те, що витребування майна від добросовісного набувача, яким є ОСОБА_1 з огляду на підстави набуття ним права власності на спірну земельну ділянку, залежить від обставин вибуття майна з володіння власника, а саме Херсонської міської ради, адже, як слідує із ст. 388 ЦК, наявність у діях власника майна волі на передачу цього майна, виключає можливість його витребування від добросовісного набувача.

В даному випадку, спірна земельна ділянка вибула з володіння Херсонської міської ради на підставі рішень останньої, а саме: пункту 141 рішення Херсонської міської ради №541 від 04.09.2007 та пункту 103 рішення Херсонської міської ради №597 від 05.10.2007 якими спірну земельну ділянку передано у власність ОСОБА_2, тобто з волі власника, котра вбачається і підтверджується з відповідних колегіальних рішень прийнятих відкритим голосуванням. При цьому, суд враховує відсутність надання належних доказів на підтвердження недобросовісності набуття прав на землю ОСОБА_2, ОСОБА_4

Відтак, представлені позивачем докази та обставини справи в цілому, не дають можливості встановити факт того, що спірне майно вибуло з володіння Херсонськї міської ради поза її волею.

Натомість, з обставин встановлених у справі №666/7480/14-ц вбачається, що рішення Херсонської міської ради стосовно передачі спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_2 визнанні недійсними через порушення Херсонською міською радою чинного законодавства, що не може свідчити про позбавлення Херсонської міської ради цієї земельної ділянки поза її волі. Такі дії міської ради суд розцінює як свідоме сприяння відчуженню власного майна на користь інших осіб.

Так, Постановою Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», зокрема, в п.25 зазначено, що до вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом ( п.3 ч.1 ст.388 ЦК) відносяться, зокрема, такі випадки, як вчинення правочину під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника власника з другою стороною, тобто у всіх випадках, коли майно вибуло з володіння поза волею власника (або законного володільця). Також, Пленум ВССУ наводить, що недійсність правочину, на виконання якого передано майно, сама по собі не свідчить про його вибуття із володіння особи, яка передала це майно, не з її волі. При цьому суд має встановити, чи була воля власника на передачу права володіння іншій особі (п.26).

В даному випадку Херсонська міська рада, приймаючі рішення спрямовані на передачу у власність спірної земельної ділянки ОСОБА_2, висловлювала своє безумовне волевиявлення на відчуження нерухомого майна. Отже, ОСОБА_1 є добросовісним набувачем, повністю сплатившим обумовлену суму за купівлю нерухомого майна, що підтверджується матеріалами справи, а відтак законних підстав для витребування у нього нерухомого майна в порядку п.3 ч.1 ст.388 ЦК України на користь Херсонської міської ради, не вбачається.

Одночасно з цим, положеннями ст.ст. 17, 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, практику Європейського суду з прав людини визнано джерелом права в Україні та покладено на суди обов'язок при здійсненні судочинства застосовувати у своїх рішеннях тлумачення Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, які надані Європейським судом з прав людини.

Згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В положеннях пункту 53 Рішення по справі «Сичов проти України» (справа за заявою № 4773/02), Європейський суд з прав людини зазначає, що держава несе відповідальність за недотримання своїх обов'язків, передбачених положеннями статті 1 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, щодо забезпечення збереження, закріплених цією Конвенцією та Протоколом № 1 до неї, прав та свобод на національному рівні для кожного, хто знаходиться під їх юрисдикцією.

Виходячи зі змісту пунктів 32-35 рішення Європейського суду з прав людини «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24 червня 2003 року майном у значенні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади.

У вказаному рішенні Європейський суд з прав людини зазначив: «наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила. Оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку мало місце «непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції».

При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини системно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої особи (наприклад, рішення у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" ("Sporrong and Lonnroth v. Sweden") від 23.09.1982р., "Новоселецький проти України" від 11.03.2003р., "Федоренко проти України" від 01.06.2006р.). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі ст.1 зазначеного Першого протоколу. Зокрема, необхідно щоби була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагається досягти держава шляхом позбавлення особи її власності.

Європейський Суд наголошує на тому, що особа на користь якої органом влади прийняте певне рішення, має повне право розумно очікувати, що якщо місцевий орган влади вважає, що в нього є певна компетенція, то така компетенція дійсно існує, а тому визнання незаконності дій органу влади не повинно змінювати відносини прав, які виникли внаслідок такої дії органу влади. Окрім цього суд наголошує на тому, що позбавлення власності без сплати суми її вартості становитиме непропорційне втручання та покладає на особу індивідуальний та надмірний тягар, який порушує справедливий баланс, що мав бути дотриманий між вимогами суспільного інтересу з одного боку та захистом права на мирне володіння майном з іншого.

Рішенням Європейського суду з права людини від 24.06.2003 р. №44277/98 "Стретч проти Сполученого Королівства" встановлено, що, оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку владного органу, а не громадянина, то в такому випадку мало місце "непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції", отже визнання недійсним договору, згідно якого особа отримала майно від держави, та подальше позбавлення його цього майна на підставі того, що державний орган порушив закон, є неприпустимим.

Отже, спірна земельна ділянка за існуючих обставин набута ОСОБА_1 у власність правомірно, в зв'язку із чим, відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право останнього підлягає врахуванню і захисту, адже судове рішення по справі №666/7480/14-ц не може стати безумовною підставою для витребування майна на користь Херсонської міської ради, в даному випадку, винного у порушенні закону, владного органу, оскільки це становитиме непропорційне втручання в право власності ОСОБА_1 на мирне володіння майном. Належних доказів в підтвердження наявності обставин, які б дозволяли витребувати у відповідача спірну земельну ділянку, представником позивача не надано.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, керуючись ст.ст. 6-13, 81, 102, 133, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, Конституцією України, ст.ст. 387, 388 ЦК України, ст.ст. 26, 59 Закону України «Про місцеве самоврядуваня в Україні», Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд, -

-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Херсонської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Херсонської міської ради до ОСОБА_1, Дніпровського районного управління юстиції у м.Херсоні, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю Торговий дім «Херсон-Юг» про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування права власності на нерухоме майно відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя В.Е. Дорошинська