Справа № 462/7242/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/783/6366/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.,

суддів: Павлишина О.Ф., Приколоти Т.І.

секретаря: Бохонко Е.Р.

З участю позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_5 ОСОБА_6 на заочне рішення Залізничного районного суду м.Львова від 10 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні майном,-

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваним заочним рішенням суду позов задоволено.

Зобовязано ОСОБА_7 не чинити ОСОБА_2 перешкоди у користуванні квартирою № 6 на вулиці Шевченка, 113 у м. Львові.

Зобовязано ОСОБА_7 за власний рахунок демонтувати самочинно замурований дверний отвір з коридору /6-7/ на кухню /6-3/, з кімнати /6-4/ в кімнату /6-5/, відновити робочу здатність зрізаних труб індивідуального опалення.

Вирішено питання судових витрат.

Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 03 жовтня 2017 року заяву ОСОБА_7 залишено без задоволення.

Заочне рішення оскаржив представник відповідача ОСОБА_7 - ОСОБА_4. Вважає таке необґрунтованим, необєктивним, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що позивач ввів суд в оману, що після розлучення квартиру було поділено на дві рівні частки і на момент розгляду позову, власність була не спільною сумісною, а спільною частковою. Крім цього, замурування дверних пройомів не нанесло шкоди іншому співвласнику, що підтверджується висновком спеціаліста. Зазначає, що в порушення процесуальних норм, суд першої інстанції сприйняв на віру слова позивача, що відповідачка замурувала дверні пройоми, хоча вона є інвалідом 2-ї групи і фізично не могла цього зробити, а замурував пройоми якраз позивач після розірвання шлюбу, крім цього суд не перевірив достовірність наданої інформації щодо зрізання труб, чого насправді не відбулося.

Просить скасувати заочне рішення Залізничного районного суду м.Львова від 10 травня 2016 року і ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника відповідача ОСОБА_4 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Із змісту позовної заяви вбачається, що позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні квартирою №6 по вул. Шевченка,113 у м.Львові.

З матеріалів справи та пояснень сторін встановлено, що сторони по справі колишнє подружжя, шлюб між ними розірвано у 2005 році.

За час спільного подружнього життя сторонами набуто у спільну часткову власність по Ѕ частці квартиру №АДРЕСА_1.

Квартира складається з двох житлових кімнат та кухні загальною площею 46,8 кв.м, житлова площа 27,2 кв.м. Комора в підвалі 4,0 кв.м. Зазначене підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру іпотек. Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо об»єкта нерухомого майна ( а.с.56-57).

Із акту комісії ЛКП «Граніт» від 29.09.2015 року з виходом на місце встановлено, що АДРЕСА_2 співвласницею квартири ОСОБА_7 замуровані двері з коридору на кухню, з кімнати в кімнату та обрізані труби індивідуального опалення. Акт затверджений директором ЛКП «Граніт» ОСОБА_8 (а.с.9). Внаслідок самоправних дій відповідача ОСОБА_7 позивачу ОСОБА_2 створені перешкоди у доступі на кухню, а також неможливість проживання у квартирі через відсутність опалення.

Із матеріалів справи та пояснень сторін не встановлено, що частки сторін по справі реально виділені, як позивач так і відповідач мають рівні ідеальні частки по Ѕ частки.

Відповідно до ст. 356 Цивільного кодексу України (далі ЦК) власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

За змістом ч.1 ст.358 ЦК право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Згідно ч.4 ст. 358 ЦК якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов»язковим і для особи, яка придбає згодом частку у праві спільної часткової власності на це майно.

У матеріалах справи відсутній нотаріально посвідчений договір між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 про порядок користування квартирою та виділення реальних часток.

Відповідно до ст.391ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Колегія суддів погоджується із рішенням суду першої інстанції, яким зобов»язано відповідача усунути перешкоди ОСОБА_2 у користуванні квартирою.

Відповідно до статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зі змінами внесеними Протоколом №11 кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Колегія суддів не погоджується із доводами апеляційної скарги, вважає, що такі не спростовують висновків суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 374 ч.1 п.1, 375, 383, 384, 391 ЦПК України, -колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Заочне рішення Залізничного районного суду м.Львова від 10 травня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку визначеному ст.. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 24 травня 2018 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: О.Ф.Павлишин

ОСОБА_9