Борівський районний суд Харківської області
справа: № 614/273/18
провадження: 2/614/127/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н ЕМ У К Р А Ї Н И

21.05.2018 року

Справа №614/273/18

смт. Борова Борівського району Харківської області

Борівський районний суд Харківської області в складі:

головуючого-судді Гуляєвої Г.М.,

за участю секретаря Євтіхієвої С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2, ОСОБА_3, 3 особи: Орган опіки та піклування Борівської районної державної адміністрації, Служба у справах дітей Борівської районної державної адміністрації, ОСОБА_4

про про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів та встановлення піклування

за участю учасників справи:

позивача: ОСОБА_1

відповідачів: ОСОБА_2 - не з'явилася

ОСОБА_3 - не з'явився

третіх осіб: органу опіки та піклування Борівської РДА Мірончук Н.П.

представника служби у справах дітей Борівської РДА Кузурман М.О.

ОСОБА_4

В С Т А Н О В И В :

І. Короткий зміст позовних вимог.

04 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів та встановлення піклування, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що його батьками є ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2

Батьки позивача розлучилися 16.08.2011 р. Згідно рішення Борівського районного суду Харківської обл. від 16.08.2011 р. справа №2-237/11, позивач мав залишатися проживати разом з матір'ю. Але відповідач ОСОБА_2 почала вживати спиртні напої, влаштовувати своє особисте життя. Позивача виганяла з будинку, била. Тому з 2011 р. він проживає разом зі своєю бабою за адресою: АДРЕСА_1 Батько позивача також має нову родину, матеріально допомагає дуже рідко, не цікавиться життям позивача, навчанням та здоровʼям.

Позивач залишився на утриманні своєї баби ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1

Позивач вказує, що батьки про нього забули, не беруть участь у його вихованні і утриманні, не надають йому матеріальної допомоги, прохолодно відносяться до нього. Всі турботи про позивача лягли на плечі його баби та діда, які замінили йому батька й матір.

Враховуючи те, що відповідачі не займаються його утриманням і вихованням, таким чином ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, то вони повинні бути позбавлені батьківських прав.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Станом на 21.05.2018 р. відзиви на позовну заяву від відповідачів та пояснення від третіх осіб не надходили.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

04.04.2018 року винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

03.05.2018 року ухвалою Борівського районного суду підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги про позбавлення відносно нього батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, так як відповідачі ухиляються від виконання своїх обов'язків по його вихованню, позовні вимоги про стягнення аліментів також підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, надала заяву про визнання позову та розгляд справи без її участі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, надав заяву про визнання позову та розгляд справи без його участі.

Представник служби у справах дітей Борівської РДА Кузурман М.О. підтримала доводи позовної заяви, так як відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 долею дитини не цікавляться. Матеріальної допомоги не надають.

Представник Органу опіки та піклування Борівської РДА Мірончук Н.П. проти позбавлення батьківських прав відповідачів не заперечує.

ОСОБА_4 підтримує позовні вимоги позивача.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

Відповідно до копії Витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.6).

ОСОБА_4 на території України станом на 09.02.2018 р. до кримінальної відповідальності не притягувалася, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває, що підтверджується довідкою Департаменту інформаційних технологій МВС України (а.с.7).

Відповідно до Висновку органу опіки та піклування при Борівській РДА від 23.03.2018 р., комісія з питань захисту прав дитини при Борівській РДА вважає за можливе позбавити батьківських прав батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у відношенні неповнолітнього сина ОСОБА_1 (а.с.13-14).

Згідно Висновку органу опіки та піклування при Борівській РДА від 23.03.2018 р., вважається можливим призначити ОСОБА_4 піклувальником над неповнолітнім ОСОБА_1, у разі позбавлення батьків батьківських прав (а.с.15-16).

Відповідно до Висновку Служби у справах дітей Борівської РДА від 20.03.2018 р., вважається за можливе позбавити батьківських прав батьків ОСОБА_1 - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.17-18).

З довідки-характеристики виконавчого комітету Підлиманської с/ради вбачається, що ОСОБА_4 зареєстрована на території Підлиманської с/ради в АДРЕСА_1; з 2012 р. виховує онука ОСОБА_1; на теперішній час компрометуючих матеріалів проти ОСОБА_4 Підлиманська с/рада не має, скарг від сусідів на її адресу не надходило (а.с.19).

Як вбачається з копії свідоцтва про народження ОСОБА_1, його батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.20).

Відповідно до заяви ОСОБА_4 та ОСОБА_8, вони являються бабою та дідом ОСОБА_1, який проживає з ними з лютого 2011 р.; всі ці роки вони піклуються про онука - купляють йому одяг, взуття, всі необхідні речі для навчання, купляють ліки, оскільки він часто хворіє, оплачують спортивні секції; батьки фінансово допомагали тільки в 2012-2013 р.р.; останні роки сину не допомагають і взагалі не цікавляться його життям (а.с.21).

З листів мешканців с. Підлиман ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вбачається, що ОСОБА_1 проживає у своїх діда та баби, які все роблять заради того, щоб онук не відчував нестачі батьківської турботи та любові; одягають, взувають та купують все необхідне для школи (а.с.22-23).

Згідно інформації вчителя ООЗ «Борівська ЗОШ №1 І-ІІІ ст.»ОСОБА_11 та вчителя Підлиманської ЗОШ ОСОБА_12, протягом навчання ОСОБА_1 у вказаних закладах, останній проживав разом зі своєю бабою ОСОБА_4, хлопчик завжди був охайно одягнений, відвідував спортивну секцію; за весь період навчання на батьківські збори ніхто з батьків не приходив (а.с.24-25).

Згідно заяви ОСОБА_8, останній не заперечує, щоб його дружина ОСОБА_4 була піклувальником над неповнолітнім онуком ОСОБА_1 (а.с.26).

Як вбачається з акту обстеження умов проживання від 14.03.2018 р., за адресою: АДРЕСА_1, проживають ОСОБА_4, ОСОБА_8 та ОСОБА_1, стосунки між онуком і бабою доброзичливі, сварок немає, для дитини створена сімейна атмосфера (а.с.27).

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 14.03.2018 р., за адресою: АДРЕСА_3, проживає і має постійне місце реєстрації ОСОБА_3; син ОСОБА_1 не проживає разом з батьком з 2011 р., після розірвання шлюбу батьків він проживає з бабою ОСОБА_4 (а.с.28).

Згідно з актом обстеження умов проживання від 16.03.2018 р., за адресою: АДРЕСА_4, проживає ОСОБА_2 та ОСОБА_13; ОСОБА_2 згодна, щоб ОСОБА_4 була опікуном її сина ОСОБА_1 (а.с.29).

Відповідно до копії інформації Міжрайонного відділу ДВС по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та м. Ізюм ГТУЮ у Харківській обл., згідно матеріалів виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №2-315/11, який виданий 10.10.2011 р. Борівським районним судом Харківської обл. про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_1 та ОСОБА_13 в розмірі 1/3 частини від всіх видів доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, борг станом на 01.02.2018 р. становить 23650,87 грн. (а.с.30).

Згідно висновку Борівського районного центру первинної медико-санітарної допомоги про про стан здоровʼя заявника, ОСОБА_4 - «здорова» (а.с.31).

ОСОБА_4 знаходиться на обліку в Управлінні ПФУ Ізюмське обʼєднання управління ПФУ і отримує пенсію за віком, що підтверджується довідкою Ізюмського об'єднаного управління ПФУ Харківської обл. (а.с.32).

ОСОБА_8 та ОСОБА_14 зареєстрували шлюб 24 січня 2006 р., що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.34).

Відповідно до копії рішення Борівського районного суду Харківської обл. від 16.08.2011 р., шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано (а.с.33).

Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання сімей від 09.12.2014 р., що опинилися в складних життєвих обставинах, до комісії неодноразово поступали сигнали про знаходження ОСОБА_2 в нетверезому стані, неадекватної поведінки, відсутність догляду за дитиною, мав випадок залишення молодшої дитини на кілька днів без нагляду в холодному приміщенні та без запасу продуктів харчування (а.с.81).

Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання сімей, що опинилися в складних життєвих обставинах від 19.03.2015 р., ОСОБА_2 рекомендовано стежити за харчуванням сина, заздалегідь подбати про паливо для зимівлі, обробляти земельну ділянку при будинку, де можна виростити основні продукти харчування, докласти зусилля для покращення свого становища, щоб не допустити позбавлення батьківських прав (а.с.82).

Згідно копії попередження Виконавчого комітету Підлиманської с/ради, опікунської ради та громадської комісії у справах неповнолітніх Підлиманської с/ради, ОСОБА_2 попереджена, що у разі ведення аморального способу життя, вживання алкогольних напоїв, наркотичних речовин; при виявленні насильства в сім'ї та іншого, що загрожує життю та здоровʼю малолітньої дитини ОСОБА_13, її сім'я буде поставлена на облік в Підлиманській с/раді та подана в Борівський відділ сім'ї та молоді як неблагополучна сім'я (а.с.83).

Відповідно до копії рішення №92 від 14 жовтня 2014 р. Виконавчого комітету Підлиманської с/ради Борівського р-ну Харківської обл., сім'ю ОСОБА_2 поставлено на облік як сім'ю, яка опинилася в складних життєвих обставинах; вирішено - проводити обстеження житлових умов сім'ї раз на місяць; проводити роз'яснювальну виховну роботу щодо покращення умов проживання та виховання дітей в сім'ї (а.с.84-90).

Відповідно до копії рішення №67 від 13 жовтня 2015 р. Виконавчого комітету Підлиманської с/ради Борівського р-ну Харківської обл., сім'ю ОСОБА_2 знято з обліку (а.с.91-92).

V. Релевантні джерела права та акти їх застосування

Надаючи правову кваліфікацію правовідносинам, суд враховує наступне.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

В даній ситуації суд звертає увагу, що статтею 32 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Сімейне життя - це особисті майнові та немайнові відносини між подружжям, іншими членами сім'ї, яке здійснюється на засадах, визначених у Сімейному кодексі: кожна особа має право на повагу до свого сімейного життя (частина четверта статті 4); ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України (частина п'ята статті 5); регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя (частина четверта статті 7) та інше.

Неможливо визначити абсолютно всі види поведінки фізичної особи у сферах особистого та сімейного життя, оскільки особисті та сімейні права є частиною природних прав людини, які не є вичерпними‚ і реалізуються в різноманітних і динамічних відносинах майнового та немайнового характеру, стосунках, явищах, подіях тощо. Право на приватне та сімейне життя є засадничою цінністю, необхідною для повного розквіту людини в демократичному суспільстві, та розглядається як право фізичної особи на автономне буття незалежно від держави, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб (пункт 3.1 рішення Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року №2-рп/2012 у справі за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України).

Для суду є безспірним, що в даних правовідносинах при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав відповідачів відбувається втручання в їхнє право на сімейне життя, яке не є абсолютним і може бути обмеженим в порядку передбаченому Конституцією України.

З іншої сторони обов'язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини" (статті 1, 9 Конвенції).

Досліджуючи правомірність втручання в право відповідачів на сімейне життя, суд розуміючи місце Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року в сфері стандартів прав людини, вважає за необхідне звернутись до принципів викладених в статті 29 Декларації, згідно із якими: кожна людина має обов'язки перед суспільством, у якому тільки й можливий вільний і повний розвиток її особи.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві. Отже, в даному випадку допускається обмеження прав особи, а процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами Сімейного кодексу України (статті 164-167).

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Проте, жодного з покладених законом на батьків обов'язків, відповідачі не виконують

Верховний Суд України в п.16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідачі своїх батьківських обов'язків, зокрема обов'язку виховувати та утримувати дитину до досягнення нею повноліття, не виконують протягом тривалого часу та не здійснюють жодних дій, спрямованих на їх виконання.

Статтею 150 СК України закріплені обов'язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовки її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

У відповідності до ч. 5 ст. 19 Сімейного кодексу України, Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

У силу положень Закону і роз'яснень, даних у п.15 Постанови пленуму Верховного суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтується на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно з п.17 зазначеної постанови, не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки з підстав, передбаченихст.164 Сімейного кодексу України.

Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Відповідно до пункту 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до пункту 50 рішення Європейського Суду у справі "Хант проти України" втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно здійснене "згідно із законом", відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є "необхідним у демократичному суспільстві" для забезпечення цих цілей.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з'ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (SAVINY v. UKRAINE, № 39948/06, § 50, ЄСПЛ, від 18 грудня 2008 року).

У статті 12 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Тлумачення частини другої статті 171 СК України свідчить, що вона закріплює випадки, коли думка дитини має бути вислухана обов'язково. До таких випадків належить: вирішення спору між батьками, іншими особами щодо її виховання (стаття 159 СК України); вирішення спору між батьками, іншими особами щодо її місця проживання (стаття 161 СК України); вирішення спору про позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України); вирішення спору про поновлення батьківських прав (стаття 169 СК України); вирішення спору щодо управління її майном (стаття 177 СК України).

Частинами 2,3 ст.166 СК України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини: одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повнолітнього віку. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Одним із способів виконання батьками обов'язку по утриманню дитини є стягнення аліментів за рішенням суду.

Згідно ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися в якості аліментів на дитину, визначається судом.

Згідно з ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову.

У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р. зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, а атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВП №789-ХІІ від 27.02.1991 р., держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

VІ. Оцінка Суду.

Позбавлення батьківських прав є крайньою мірою сімейно-правового характеру, вона застосовується до батьків, що не забезпечують належне виховання своїх дітей. По змісту Закону ухилення повинно бути навмисним, коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки.

Проаналізувавши надані сторонами в силу ст.81 ЦПК України докази, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 маючи реальну можливість виконувати передбачені сімейним законодавством батьківські обов'язки, завідомо, навмисно ухилялися від їх виконання у відношенні своєї дитини. Тому суд визнає обґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_1 про позбавлення відповідачів відносно нього батьківських прав та стягнення з останніх аліментів на його утримання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4,12, 81, 263-265,268 ЦПК України, п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України, ст. ст.150,164,166, 180, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, 3 особи: Орган опіки та піклування Борівської районної державної адміністрації, Служба у справах дітей Борівської районної державної адміністрації, ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів та встановлення піклування - задовольнити повністю.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських прав відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6

Встановити піклування над неповнолітньою дитиною ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6

Призначити піклувальником над ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (паспорт НОМЕР_5, ІН НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, аліменти на його утримання, в розмірі однієї чверті від її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду 04.04.2018 р. і до досягнення ним повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, (паспорт НОМЕР_6, ІН НОМЕР_4) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, аліменти на його утримання, в розмірі однієї чверті від його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду 04.04.2018 р. і до досягнення ним повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 704 грн.80 коп.

Рішення суду в межах стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги через Борівський районний суд Харківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Повний текст рішення складено 22.05.2018 р.

Головуючий-суддя Гуляєва Г. М.