Справа № 559/640/18
Номер провадження 2-з/559/17/2018
У Х В А Л А

про вжиття заходів забезпечення позову

29 травня 2018 року м. Дубно Рівненської області

Суддя Дубенського міськрайонного суду Рівненської області Ходак С.К., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 (вул. Коперника, 3, м.Дубно, Рівненська область) до ОСОБА_2 (адреса: вул. Полуботка, 39, м.Дубно Рівненська область) про стягнення грошових коштів за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

В провадження Дубенського міськрайонного суду поступила цивільна справа за позовом ОСОБА_1 (вул. Коперника, 3, м.Дубно, Рівненська область) до ОСОБА_2 (адреса: вул. Полуботка, 39, м.Дубно Рівненська область) про стягнення грошових коштів за договором позики. Позивач в обгрунтування позову зазначив такі обставини: що 12 травня 2015 року він передав відповідачу за усним договором позики 70000 грн. та 700 дол. США при фактичному одержанні вказаної суми була надана 12.05.2015 розписка. Відповідач зобовязання належним чином не виконав. Позивач просить стягнути із відповідача 154868,26 грн.

24.05.2018 до суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі. Свою заяву обґрунтовує наступним. Предметом спору є значна грошова сума в розмірі 154 868,26 грн. Оскільки, ОСОБА_2 не бажає повертати позичені грошові кошти, які мав би повернути ще до 1 жовтня 2015 року, то існує ризик того, що з метою ухилення від виконання свого обов'язку та для навмисного створення і перешкод у реалізації майнового права, відповідач спробує відчужити належне йому особисто або на праві співвласності майно, за рахунок якого може бути виконане судове рішення в даній справі. Відомо, що відповідач має у власності як мінімум будинок та земельну ділянку в м. Дубно. Для того, щоб не допустити відчуження майна та запобігти його продажу, потрібно накласти арешт на все майно або грошові кошти, що належать відповідачу та знаходяться у нього або в інших осіб або підлягають передачі чи сплаті відповідачеві і заборонити відчуження вказаного майна. Невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в справі про стягнення грошових коштів за договором позики, оскільки готівкою таких коштів відповідач може і не мати, а все належне йому майно (в першу чергу - нерухоме) ОСОБА_2 може відчужити іншим особам до винесення судового рішення у справі. Пропозицій щодо зустрічного забезпечення у немає, так як у даному випадку застосовувати такий захід не доцільно. Просить, накласти арешт на все рухоме і нерухоме майно та грошові кошти, що належить відповідачу - ОСОБА_2 або підлягають передачі чи сплаті відповідачеві та знаходяться у нього або в інших осіб, і заборонити відчуження даного майна.

Дослідивши заяву про забезпечення позову та матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує, зокрема те, що відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення є обовязковим до виконання на всій території України.

Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого2006 року № 3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Згідно з Конвенцією про захист прав і основних свобод людини (ст. 1) високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені у розділі 1 цієї конвенції.

Стаття 6 Конвенції гарантує кожному при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обовязків право на справедливий і відкритий розгляд у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту» встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Так, згідно п. 43 Рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обовязкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною 1 статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктами 1 та 2 частини 1 ст. 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії. Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суддя має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Згідно п. 6 зазначеної Постанови, особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або повязані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Також, відповідно до пункту 20 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що з метою забезпечення знаходження майна у володінні відповідача на час судового розгляду позову про право на це майно суд за клопотанням позивача може вжити заходи забезпечення позову (статті 151, 152 ЦПК), наприклад, накласти арешт на майно, заборонити відповідачеві вчиняти певні дії (розпоряджатися і/або користуватися спірним майном), заборонити державному реєстратору прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, передати спірне майно на зберігання третій особі відповідно до статті 976 ЦК (судовий секвестр).

Згідно ч. 6 ст. 154 ЦПК України, питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна №125167665 від 24.05.2018 ОСОБА_2, належить на праві приватної власності житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: вул. Павла Полуботка, будинок 39, м.Дубно, Рівненської області. Загальна вартість майна відповідно до даної інформації становить 230689,00 грн. Інформації, щодо наявності у власності ОСОБА_2 іншого майна суду не надано.

Перевіривши матеріали справи і заяву про забезпечення позову та оцінивши надані докази, а також враховуючи, що заява подана з додержанням вимог статті 151 ЦПК України, а заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно, є видами забезпечення позову, передбаченими ст. 150 ЦПК України і відповідають предмету позову та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті.

З урахуванням вище викладеного, розміру позовних вимог та наявної інформації про майно, слід дійти висновку, що у разі невжиття заходів забезпечення позову відповідач матимуть можливість здійснити відчуження майна на користь інших осіб чи вчинити будь-які інші дії щодо зазначеного майна, тому дійсно існує реальна загроза утруднення або неможливість виконання рішення суду, так як у сторони спору (відповідача) до його вирішення наявна можливість розпорядитися обєктом прав, що йому належить, в звязку з чим невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, крім того, слід зазначити, що вказаним не порушуються інтереси інших осіб, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер, справа ще не розглянута, по справі проводяться процесуальні дії з метою повного і всебічного її розгляду і зясування обставин, матеріали справи ще не досліджувалися по суті, в звязку з чим заяву необхідно задоволити частково та накласти арешт лише на житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: вул. Павла Полуботка, будинок 39, м.Дубно, Рівненської області та належить на праві приватної власності ОСОБА_2.

Відповідно ч. 6 ст. 154 ЦПК України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Згідно ч. 1 ст. 157 ЦПК України, ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 149, п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 150, ст. 151, ч. 10 ст. 153, ст. 154, ч. 1 ст. 157, 260, 353 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 (вул. Коперника, 3, м.Дубно, Рівненська область) до ОСОБА_2 (адреса: вул. Полуботка, 39, м.Дубно Рівненська область) про стягнення грошових коштів за договором позики - задовольнити частково.

Накласти арешт на:

- житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: вул. Павла Полуботка, будинок 39, м.Дубно, Рівненської області та належить на праві приватної власності ОСОБА_2.

Відповідно до ч.1 ст.157 ЦПК України, ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Строк предявлення рішення до виконання - протягом трьох років.

Копію ухвали негайно направити для виконання до Відділу "Центр надання адміністративних послуг" Дубенської міської ради (поштова адреса: 35603, Рівненська область, м.Дубно, вул. Замкова, 4), а також для відома сторонам.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Рівненської області через Дубенський міськрайонний суд Рівненської області протягом 15 днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на її апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала складена 29 травня 2018 року.

Суддя: