АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/1376/17-ц 22-ц/774/740/К/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2018 року м. Кривий Ріг

справа № 212/1376/17-ц

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Гладиш К.І.

сторони

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Комплекс»

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 27 листопада 2017 року, яке постановлено суддею Борис О.Н. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, -

В С Т А Н О В И В:

В березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову зазначено, що 23 травня 2011 року згідно наказу №1 він був прийнятий відповідачем у справі в особі керівництва ТОВ «Комплекс» на роботу до вищезгаданого товариства на посаду директора. З відповідачем у даній справі перебував в трудових відносинах з 23 травня 2011 року по 09 лютого 2017 року, оскільки згідно протоколу №1 загальних зборів учасників ТОВ «Комплекс» від 28 січня 2017 року був звільнений з посади директора вказаного ТОВ відповідно до вимог ст. 41 Кодексу Законів про працю України. Конкретна підстава звільнення йому до теперішнього часу невідома, оскільки наказ про звільнення йому не надавався. Вважає, що загальні збори учасників товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс» від 28 січня 2017 року є нелегітимними, оскільки при прведенні таких зборів повинен бути кворум та учасники мають бути повідомлені про час, місце та порядок денний не менше як за 30 днів до скликання загальних зборів, а прийняте на вказаних зборах рішення є необґрунтованим та незаконним, оскільки суперечать як діючому трудовому законодавству України, так і Статуту ТОВ «Комплекс».

Уточнивши позовні вимоги позивач просив суд визнати незаконним його звільнення з 09.02.2017 року з посади директора ТОВ «Комплекс», що оформлено протоколом №01 від 28.01.2017 року, поновити його на посаді директора ТОВ «Комплекс», стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09.02.2017 року по 06.07.2017 року в сумі 6090,70 грн. та судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 27 листопада 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано незаконним звільнення ОСОБА_1 з посади директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс» відповідно до протоколу №1 від 28.01.2017 року.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс».

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс» на користь ОСОБА_1 6090 грн 70 коп середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 09 лютого 2017 року по 06 липня 2017 року.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс» на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн.

Допущено рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах платежу за один місяць, до негайного виконання.

В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та відмову в задоволенні позовних вимог позивача, посилаючись на те, що суд дійшов помилкового висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки позивач тривалий час фактично не здійснював керівництво підприємством, ухилявся від виконання своїх обовязків та від контакту з учасниками ТОВ «Комплекс», що слугувало підставою його звільнення. Неправомірні дії позивача не обмежувалися безпідставним відчуженням майна товариства. Ним було вчинено низку порушень фінансової та бухгалтерської дисципліни, деякі з яких завдали істотної шкоди підприємству та його учасникам, для звільнення позивача, учасники товариства мали вагомі причини та підстави, у зв'язку з чим його не може бути поновлено на роботі на посаді директора, у тому числі через ризик заподіяння ним шкоди підприємству в подальшому.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_2.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_2.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ТОВ «Комплекс» - ОСОБА_3, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, позивача ОСОБА_1, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити без змін рішення суду першої інстанції,перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідно до наказу №1 від 23.05.2011 року, на підставі Протоколу №3 загальних зборів учасників ТОВ «Комплекс», позивач ОСОБА_1 був призначений на посаду директора ТОВ «Комплекс» з окладом згідно штатного розкладу (а.с.30,31).

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань та пункту 1.3 статті 1 Статуту ТОВ «Комплекс», засновниками (учасниками) ТОВ «Комплекс» є ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_1 (а.с.41-42).

З переліку учасників ТОВ «Комплекс», які зареєструвалися для участі у зборах учасників (документ, що підтверджує правомочність прийнятих рішень, оформлених протоколом №5 від 01.11.2012 року) зареєстровані учасники товариства володіють у сукупності 100 голосами. Збори є повноважними приймати рішення з усіх питань порядку денного (а.с.33).

Пункт 5.3 ст. 5 Статуту ТОВ «Комплекс» передбачає, що розмір частки (голосів) кожного з чотирьох учасників Товариства складає 25 відсотків (а.с. 13).

Пункт 7.7 статті 7 Статуту передбачає виключення учасника з Товариства та вказує, що Учасник Товариства, який систематично не виконує або неналежним чином виконує обов'язки, або перешкоджає своїми діями досягнення цілей Товариства, може бути виключений з Товариства на основі рішення Учасників, прийнятого Учасниками, які володіють у сукупності більш як 50 відсотками загальної кількості часток (голосів) Учасників Товариства. При цьому цей Учасник (його представник) у голосуванні участі не бере (а.с.16).

Згідно до підпункту 8.2.1 пункту 8.2 статті 8 Статуту вищім органом Товариства є загальні збори Учасників Товариства, а підпункт 8.2.6 передбачає, що до виключної компетенції вищого органу Товариства відносяться виключення Учасника Товариства (а.с.16, 17).

Пункт 8.2.9 передбачає, що загальні збори Учасників визнають повноважними, якщо в них беруть участь Учасники (їх представники), що володіють більш як 60 відсотків часток (голосів) (а.с.18).

Згідно протоколу №1 загальних зборів учасників ТОВ «Комплекс» від 28 січня 2017 року позивач був звільнений з посади директора вказаного товариства відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 41 Кодексу Законів про працю України (а.с.6).

Задовольняючи позовні вимоги позивача про поновлення на роботі суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ТОВ «Комплекс», вирішуючи питання щодо звільнення позивача з займаної посади, діяло з порушенням норм Статуту та Кодексу законів про працю України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно положень ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов'язком держави.

Згідно Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об'єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається.

Таким чином, закріплення за державою обов'язку забезпечення прав і свобод людини дає можливість, у випадку порушення останніх, звернутися до суду з метою їх захисту та відновлення, а також за компенсацією шкоди, завданої таким порушенням.

Згідно ст. 43 Конституції України кожен громадянин має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до статті 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Порядок призначення та звільнення з посади працівника, в тому числі керівника, визначено КЗпП України.

Відповідно до положень п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП України, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках: одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами.

Пленум Верховного Суду України у п. 27 постанови №9 від 06 листопада 1992 року Про практику розгляду судами трудових спорів розяснив, що на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обовязків трудовий договір може бути розірвано лише з керівником підприємства, установи, організації. Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обовязків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 147 КЗпП України звільнення працівника є дисциплінарним стягненням.

У ст. 149 КЗпП України встановлено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Пленум Верховного Суду України у п. 22 постанови №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» розяснив, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно зясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст. ст. 1471, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

На думку колегії суддів суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що звільняючи позивача із займаної посади директора, відповідач по справі ТОВ «Комплекс» у протоколі загальних зборів учасників товариства №1 від 28 січня 2017 року не навело в чому саме полягало порушення ОСОБА_1 та було підставою звільнення його з посади директора ТОВ «Комплекс», крім того не було кворуму для вирішення питання про звільнення позивача з займаної посади.

Також колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу на підставі ч. 2 ст. 235 КЗпП України, розмір якої перевірено колегією суддів і з яким колегія погоджується.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивач тривалий час фактично не здійснював керівництво підприємством, ухилявся від виконання своїх обовязків та від контакту з учасниками ТОВ «Комплекс», що слугувало підставою його звільнення, з огляду на те, що В протоколі позачергових загальних зборів учасників від 28.01.2017 року не зазначено за яке конкретне одноразове грубе порушення трудових обов'язків підлягає звільненню ОСОБА_1, крім того, посилання відповідача, що одноразове грубе порушення ОСОБА_1 трудових обов'язків полягає у перевищенні ним повноважень в поєднанні з підробкою документів, щодо здійснення відчуження нерухомого майна ТОВ «Комплекс», а саме каналізаційної насосної станції №2 по заниженій вартості не доведено належними та допустимими доказами, в розумінні ст.ст. 10,60 ЦПК України, в редакції 2004 року, чинній на момент ухвалення рішення судом першої інстанції, ст.ст.12,81 ЦПК України, в редакції 2017 року, чинній на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції, як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції. Факт заволодіння позивачем майном товариства шляхом обману на день його звільнення судом не встановлений.

Також колегія суддів вважає недоведеними доводи апеляційної скарги відповідача стосовно того, що неправомірні дії позивача не обмежувалися безпідставним відчуженням майна товариства та що ним було вчинено низку порушень фінансової та бухгалтерської дисципліни, деякі з яких завдали істотної шкоди підприємству та його учасникам, оскільки вказані доводи не підтверджені належними та допустимими доказами та згідно протоколу загальних зборів учасників товариства не були підставою для звільнення позивача.

Не можуть бути підставою для скасування рішення доводи апеляційної скарги про те, що для звільнення позивача, учасники товариства мали вагомі причини та підстави, у зв'язку з чим його не може бути поновлено на роботі на посаді директора, у тому числі через ризик заподіяння ним шкоди підприємству в подальшому, оскільки будь-яких даних чи відомостей, в чому саме полягали вказані вище порушення, що слугувало підставою звільнення ОСОБА_1 з посади директора ТОВ «Комплекс», суду надано не було.

Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що загальні збори учасників ТОВ «Комплекс» з дотриманням вимог чинного законодавства, з огляду на наступне.

Законом України «Про господарські товариства» встановлено, що загальні збори учасників вважаються повноважними, якщо на них присутні учасники (представники учасників), що володіють у сукупності більш як 60 відсотками голосів. Також дана норма міститься в п.8.2.9. Статуту ТОВ «Комплекс».

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань та пункту 1.3 статті 1 Статуту ТОВ «Комплекс», засновниками (учасниками) ТОВ «Комплекс» є ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_1 (а.с.41-42).

Як вбачається із матеріалів справи, позивача своєчасно не було повідомлено про проведення Загальних зборів учасників ТОВ «Комплекс», оскільки повідомлення про проведення зборів 28.01.2017 року було позивачем отримано лише 10.02.2017 року, про що свідчить довідка з Укрпошти від 29.06.2017 року (а.с.141), а учасник Товариства ОСОБА_6 із часткою 25% статутного капіталу 28.01.2017 року знаходився на денному стаціонарному лікуванні, а саме з 24.01.2017 року по 03.02.2017 року, що підтверджено медичним епікризом (а.с.142) та участі у вищевказаних зборах не приймав.

Також, в матеріалах справи відсутній реєстр (перелік) явки учасників Товариства, який повинен бути підписаний головою загальних зборів та секретарем, оскільки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», а саме, рішення уповноваженого органу управління юридичної особи, що подається для державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі, викладається у письмовій формі, прошивається, пронумеровується та підписується засновниками (учасниками), уповноваженими ними особами або головою та секретарем загальних зборів (у разі прийняття такого рішення загальними зборами).

З наведеного вище слідує, що загальні збори учасників ТОВ «Комплекс» від 28.01.2017 року проведені з порушенням встановлених вимог.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс» - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 27 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 22 травня 2018 року.

Головуючий:

Судді: