Справа № 466/9120/17 Головуючий у 1 інстанції: Едер П.Т.
Провадження № 22-ц/783/486/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2018 року колегія суддів судової палати з розглду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

з участю апелянта - ОСОБА_2, представника апелянта - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 29 січня 2018 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

В листопаді 2017 року ТОВ «Львівгаззбут» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в якій просить стягнути з ОСОБА_2 2 513,85 грн. - основного боргу, 295,43 грн. - інфляційних втрат та 29,70 грн. - 3% річних, а також судовий збір в розмірі 1 600 грн. В обґрунтування позову вказує на те, що відповідач, який є споживачем природного газу, за місцем свого проживання використовував для побутових потреб газ, який надавався ТОВ «Львівгаз». Постачання природного газу здійснювалось відповідно до «Правил надання населенню послуг з газопостачання», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 2246 від 09.12.1999 року. ПАТ «Львівгаз» виконало свої зобовязання та надавало відповідачу послуги, однак відповідач не виконав взятих на себе зобовязань та не оплачував повністю вартість спожитого газу. Заборгованість за спожитий газ станом на 24.03.2017 року становить 2 513,85 грн. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 10.04.2017 року скасовано судовий наказ 466/2109/17 2/н/466/146/17 від 24.03.2017 року, виданий Шевченківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за газопостачання в сумі 2513,85 грн. основного боргу, 295,43 грн. інфляційних витрат. Відповідач не звертався у ТОВ «Львівгаз» із заявами про припинення подачі газу, а фактично користувався послугами із газопостачання, визнаючи таким чином наявність правовідносин, а відтак, взаємних прав і обовязків що з них випливають. А тому звернулися з даним позовом до суду.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 29 січня 2018 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаззбут» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задоволено.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» заборгованість за спожитий газ в розмірі 2 513,85 грн. (дві тисячі пятсот тринадцять грн. 85 коп.) та судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду в розмірі 800,00 грн. (вісімсот грн. 00 коп.).

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку в частині стягнення судових витрат оскаржив адвокат ОСОБА_4, подавши апеляційну скаргу.

В обгрунтування апеляційної скарги посилається на те, що рішення суду в частині стягнення судових витрат є незаконним. Так, суд першої інстанції не врахував майновий стан апелянта, а саме, важке матеріальне становище, в якому опинився останній, виходячи з вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України, суд не звільнив апелянта від сплати судового збору. Важке матеріальне становище підтверджується Дорученням ПМЦ БПД для надання безоплатної правової допомоги від 23.01.2018 року № 30/1, згідно якого апелянт підпадає під категорію осіб, визначену ст. ст. 8-12 та ч. 1 ст. 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу», як особа середньомісячний сукупний дохід сім'ї якої є нижчий суми прожиткового мінімуму, розрахованого та затвердженого відповідно до Закону України "Про прожитковий мінімум" для осіб, які належать до основних соціальних і демографічних груп населення, інваліди, які отримують пенсію або допомогу, що призначається замість пенсії, а також тим, що суд врахувавши скрутне матеріальне становище відповідача ОСОБА_2 може звільнити його від сплати судового збору. Звертає увагу суду на те, що дохід апелянта є меншим розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом, таким чином, коштів, яких він отримує, вистачає лише для сплати комунальних платежів та забезпечення мінімального харчування, необхідного для підтримання життєдіяльності. При цьому апелянт, враховуючи важке фізичне захворювання не може в повній мірі забезпечити себе необхідним лікуванням, а враховуючи, що при поданні позову позивач мав би сплатити судовий збір у розмірі, який значно перевищує його місячний дохід, то саме з цих причин він фактично позбавлений можливості захистити свої права, шляхом звернення до суду, адже у разі сплати судового збору апелянт не зможе оплатити комунальні послуги та залишитись без їжі і лікування.

Просить рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 29 січня 2018 року скасувати в частині стягнення судових витрат та ухвалити нове рішення, яким звільнити відповідача від сплати судових витрат.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників судового процесу, які зявилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, дана справа розглядається Апеляційним судом Львівської області за правилами ЦПК України в редакції Закону №2147-У111 від 03.10.2017 року, яка набрала чинності з 15.12.2017 року.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Відповідач ОСОБА_2 погодився з рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 29 січня 2018 року про стягнення заборгованості за спожитий газ і в цій частині таке не оскаржив. Тому судом апеляційної інстанції переглядається рішення суду першої інстанції лише в оскаржуваній частині, тобто щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до приписів ч.ч. 2, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Приписами ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст.136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Якщо у встановлений судом строк судові витрати не будуть сплачені, заява відповідно до статті 257 цього Кодексу залишається без розгляду, або витрати стягуються за судовим рішенням у справі, коли сплата судових витрат була відстрочена або розстрочена до ухвалення цього рішення.

З матеріалів справи вбачається, що Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаззбут» в листопаді 2017 року звернулося з позовом в суд до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

При поданні позовної заяви до суду, ПАТ «Львівгаз збут» сплатив судовий збір в розмірі 800 грн. 00 коп. (а.с. 4).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 29 січня 2018 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаззбут» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задоволено.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» заборгованість за спожитий газ в розмірі 2 513,85 грн. (дві тисячі пятсот тринадцять грн. 85 коп.) та судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду в розмірі 800,00 грн. (вісімсот грн. 00 коп.).

З урахуванням присів ч. 2 п. 3 ст. 141 ЦПК України суд першої інстанції правомірно провів розподіл судових витрат між сторонами.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

У зв'язку із цим при здійсненні правосуддя у цивільних справах суди повинні вирішувати питання, пов'язані з судовими витратами (зокрема, щодо відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати), у чіткій відповідності до Цивільного процесуального кодексу України, Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір», а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку.

Стаття 5 Закону України «Про судовий збір» визначає пільги щодо сплати судового збору.

Законодавець розмежував у ЗУ «Про судовий збір» поняття наявності пільг щодо сплати судового збору, їх субєктів та можливість звернення до суду за захистом порушеного права у визначеній законом формі незалежно від субєкта звернення, без сплати судового збору (ст. 5 та ч. 2 ст. 3 закону відповідно).

В свою чергу, у п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» надано розяснення про те, що згідно зі статтею 5 Закону № 3674-VI визначено пільги щодо сплати судового збору, відповідно до якої від його сплати звільняються позивачі за подання окремих позовів, а також деякі категорії осіб, визначені законом, незалежно від виду позову. При цьому позивачі, які звільнені від сплати судового збору при пред'явленні окремих позовів, і деякі категорії осіб незалежно від виду позову звільняються від сплати судового збору не лише при пред'явленні позову, а й при поданні апеляційних чи касаційних скарг, заяв про перегляд судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами та Верховним Судом України.

Відповідач ОСОБА_2 не відноситься до жодної з категорій осіб, які згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи у всіх судових інстанціях.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права (частини перша статті 129 Конституції України).

Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити будь-який ризик свавілля.

На думку Європейського суду з прав людини, поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинно буди доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах «C. G. Та інші проти Болгарії» (« C.G. and others v.Bulgaria», заява № 1365/07, 24 April 2008, § 39), «ОСОБА_5 проти України» («Oleksandr Volkov v. Ukraine», заява № 21722/11, § 170)).

Враховуючи, що ст. 5 Закону України «Про судовий збір» визначено пільги щодо сплати судового збору лише при поданні позову позивачем, відтак, хибними є і покликання апелянта, відповідача по справі, на те, що судом першої інстанції безпідставно не застосовано приписи ч. 1 ст. 82 ЦПК України (в редакції яка діяла на час розгляду справи судом першої інстанції), щодо звільнення його від сплати судового збору у звязку з важким матеріальним становищем.

За приписами ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи апеляційної скарги, матеріали справи, зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішення суду першої інстанції. А відтак, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 29 січня 2018 року немає.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 372, 374 ч. 1 п. 1, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах відповідача ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 29 січня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст даного судового рішення складено 18 травня 2018 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

ОСОБА_6