Номер провадження 2/540/46/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2018 Машівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого-судді Косик С.М.

за участю секретаря Ткач Н.М.

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Машівка цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3, про звернення стягнення, -

відповідно до ч.1 ст.268 ЦПК України в судовому засіданні 14.05.2018 року проголошено вступну та резолютивну частину Рішення, -

в с т а н о в и в :

у липні 2017 року з Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області за підсудністю (а.с.116-121) надійшла дана справа, з наступним уточненням позовних вимог (а.с.158-160), у якій позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору № VIH0AE00001450 від 12.04.2007 року ОСОБА_3 12.04.2007 року отримав кредит у сумі 14918,81 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 10,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 10.04.2012 р. У порушення ст.ст. 526,527 та 530 ЦК України та зазначеного договору третя особа зобовязання за договором не виконав та станом на 10.05.2016 року має заборгованість в сумі 81910,86 доларів США.

В забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором позивач та третя особа 03.04.2007 р. уклали договір застави рухомого майна, відповідно до якого третя особа надала в заставу автомобіль Volkswagen, модель: Passat 2.0, рік випуску 2005, тип седан В, № кузова/шасі: WVWZZZ3BZ5РО58822, реєстраційний номер: АВ4402АК, що належав на праві власності ОСОБА_3 та який в порушення вимог указаного договору та ст.526 ЦК України предмет застави в заклад банку не передав.

Також в ході моніторингу даного кредиту позивачем установлено, що в 2016 році в порушення умов договору застави та ч.2 ст.586 ЦК України, ст.17 Закону України «Про заставу» третя особа ОСОБА_3 без згоди банку реалізував заставлений автомобіль відповідачу ОСОБА_1 13.04.2007 року ПАТ КБ «Приватбанк» зареєстрував в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомості про звернення стягнення на предмет застави.

Враховуючи викладене, позивач просить вилучити у ОСОБА_1 та передати в заклад ПАТ КБ «Приватбанк» предмет застави автомобіль Volkswagen, модель: Passat 2.0, рік випуску 2005, тип седан В, № кузова/шасі: WVWZZZ3BZ5РО58822, реєстраційний номер: АВ4402АК, що належить на праві власності ОСОБА_1, комплект ключів та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу до вказаного автомобіля; в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором № VIH0AE00001450 від 12.04.2007 року в сумі 81910,86 доларів США, що за курсом 25,16 відповідно до службового розпорядження НБУ від 10.05.2016 р. складає 2060877,24 грн. звернути стягнення на предмет застави на вказаний автомобіль, шляхом продажу автомобіля ПАТ КБ «Приватбанк»з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку та наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Позивач також просить стягнути з відповідача судові витрати.

Протокольною ухвалою від 21.04.2017 р. Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області проведено заміну відповідача на ОСОБА_1. (а.с.115).

У судове засідання представник позивача не зявився, в позові клопоче про розгляд справи за його відсутності (а.с.158-160), позов підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи.

В судовому засіданні відповідач та його представник проти задоволення позову заперечували, посилаючись на те, що автомобіль, на який позивач просить звернути стягнення ніколи не перебував у власності відповідача ОСОБА_1 За договором застави від 03.04.2007 р третя особа ОСОБА_3 передав у заставу інший автомобіль. Крім того, пояснили, що автомобіль, який є предметом позову, також перебуває у заставі, але за іншим договором.

Суд, заслухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши надані письмові докази, прийшов до такого висновку.

Судом установлено, що 12.04.2007 року між ОСОБА_4 акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_3 укладений кредитний договір № VIH0AE00001498, за умовами якого банк надав позичальнику кошти на строк з 12 квітня 2007 року по 10 квітня 2012 року включно, у розмірі 18779,06 доларів США на наступні цілі: купівлі автомобіля 14918,81 доларів США, а також у розмірі 34 грн для сплати за реєстрацію Предмету застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна шляхом перерахування відповідно до п.1.2 та у розмірі 3860,25 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбаченого п.п. 2.1.3, 2.2.7 договору, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,84 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту та винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,14% від суми виданого кредиту щомісячно в період сплати. Періодом сплати вважається період з 25 по 30 число кожного місяця, щомісячний платіж становить 339,49 доларів США (а.с. 9-11).

За пунктом 4.1 Договору, при порушенні позичальником будь-якого зобовязання, передбаченого п.п.2.2.2 (щодо строків сплати відсотків за користування кредитом), 2.2.3 (щодо сплати винагороди банку) даного Договору, Банк має право нарахувати пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн за кожен день прострочки. Сплата пені здійснюється у гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплату.

Згідно з п.7.4. договору при порушенні позичальником зобовязань по погашенню кредиту, передбачених п.п. 1.1, 2.2.4, 2.3.3 цього Договору, Позичальник сплачує Банку відсотки за користування Кредитом у розмірі 2,09% на місяць, розраховані на суму непогашення в строк заборгованості за Кредитом.

В забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором позивач та третя особа ОСОБА_3 03.04.2007 р. уклали договір застави рухомого майна, відповідно до якого ОСОБА_3 надав в заставу автомобіль Volkswagen, модель: Passat 2.0, рік випуску 2005, тип седан В, № кузова/шасі: WVWZZZ3BZ5РО56837, реєстраційний номер: АВ4962АМ, що належав на праві власності ОСОБА_3 (а.с. 12-15).

За змістом ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобовязання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобовязанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін.

Згідно ч.1 ст.1049 цього Кодексу, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як убачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 10.05.2016 р. третя особа ОСОБА_3 має заборгованість перед банком за кредитним договором № VIH0AE00001450 від 12.04.2007 року у розмірі 81910,86 доларів США, що по курсу НБУ 25.16 станом на 10.05.2016 складає 2060877,24 грн, з яких: за тілом кредиту 13535,12 доларів США грн, що складає 340543,62 грн, за відсотками 15796,68 доларів США, що складає 397444,47 грн, з комісії 630,24 доларів США, що складає 15856,84 грн, нарахована пеня 51948,82 долари США, що становить 1307032,31 грн (а.с. 5-7).

Згідно ч.2 ст. 17 ЗУ «Про заставу», заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя. Аналогічне положення міститься у п.17.7 договору застави рухомого майна від 03.04. 2007 року.

Згідно ст. 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленного майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих про строчкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

За приписами ст.27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи.

Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст.590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

На підставі вказаних норм закону, в разів невиконання зобовязання щодо погашення заборгованості за кредитним договором № VIH0AE00001450 від 12.04.2007 року в установлені договором строки, позивач в рахунок погашення заборгованості за указаним кредитним договором може звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на заставний автомобіль.

Водночас, згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Аналогічне положення міститься й у статті 321 ЦК України.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Як убачається з витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за № 4799351 (а.с.15-21) 13.04.2007 року зареєстрована заборона відчуження заставного автомобіля Volkswagen, модель: Passat 2.0, рік випуску 2005, тип седан В, № кузова/шасі: WVWZZZ3BZ5РО56837. Реєстрація здійснена на підставі договору № VIH0AE00001450 від 12.04.2007 року, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3

Із зазначеного вище витягу убачається також реєстрація заборони відчуження, на підставі договору застави автотранспорта № VIH0AE00001498 від 12.04.2007 року, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3, автомобіля Volkswagen, модель: Passat 2.0, рік випуску 2005, тип седан В, № кузова/шасі: WVWZZZ3BZ5РО58822, реєстраційний номер: АВ4402АК, на який позивач просить звернути стягнення, але який не перебуває у власності відповідача ОСОБА_1 (а.с. 109).

Таким чином, оскільки позивачем заявлено вимогу про звернення стягнення в рахунок заборгованості по кредитному договору № VIH0AE00001450 від 12.04.2007 року, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3, до якого вимоги в даній справі не заявлено, на автомобіль Volkswagen, модель: Passat 2.0, рік випуску 2005, тип седан В, № кузова/шасі: WVWZZZ3BZ5РО58822, реєстраційний номер: АВ4402АК, який не передано в заставу для забезпечення виконання зобовязань за указаним договором та автомобіль не перебуває у власності відповідача ОСОБА_1, суд приходить до висновку про відмову в задоволені позову за безпідставністю.

У відповідності зі ст.141, 142 ЦПК України судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 1-18, 76-81, 141, 209-241, 259, 263-265, 268, 355 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3, про звернення стягнення відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Полтавської області через Машівський районний суд Полтавської області.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Позивач ОСОБА_4 акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», місце знаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, поштовий індекс 01001, .

Відповідач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, інші відомості відсутні.

Суддя С.М.Косик

Повний текст Рішення складено 24.05.2018.