Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/9078/15-ц Головуючий у 1-й інст. Шалота К. В.
Категорія 27 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Григорусь Н.Й., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №296/9078/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» про визнання кредитного договору недійсним

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 10 жовтня 2016 року, ухвалене головуючим суддею Шалатою К.В.

в с т а н о в и в:

У серпні 2015 року ПАТ «Банк Форум» (далі Банк) звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором у сумі 29835,30 доларів США, з яких: прострочена заборгованість 8260,54 доларів США, поточна заборгованість 17757,43 доларів США, прострочена заборгованість за % - 3567,99 доларів США, поточна заборгованість за % - 249,34 доларів США, нараховану пеню в розмірі 4806,24 доларів США та штраф в сумі 5000 грн.

В обґрунтування позовних вимог Банк зазначав, що 28.09.2007 між АКБ "Форум" та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 0005/07/101-N, на підставі якого останньому було надано кредит в сумі 59400 доларів США строком по 27.09.2017 зі сплатою 11,5% річних за його користування. В цей же день в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, між Банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки №07-0005/07/101-N, за умовами якого поручитель зобовязався відповідати перед позивачем як кредитором у тому ж об'ємі, що й позичальник. Починаючи з лютого 2014 року ОСОБА_4 не виконував своїх зобовязань, в звязку з чим станом на 31.07.2015 утворилась вказана заборгованість.

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому просив визнати кредитний договір № 0005/07/101-N від 28.09.2007 недійсним.

Зазначав, що він є інвалідом ІІІ групи від народження, глухонімим, погано володіє писемною мовою, та внаслідок своєї хвороби при укладенні кредитного договору, помилився щодо обставин, які мають істотне значення, зокрема щодо природи правочину та обовязків сторін по сплаті кредиту та відсотків.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 10 жовтня 2016 року позов ПАТ «Банк Форум» задоволено. Стягнуто солідарно з відповідачів на користь ПАТ "Банк Форум" заборгованість за кредитним договором №0005/07/101-N від 28.09.2007 р. у сумі 29835,30 доларів США, пеню в розмірі 103 871,38 грн. та штраф в сумі 5000 грн. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити.

Зазначає, що рішення є необґрунтованим, неповно встановлені обставини, які мають значення для справи, внаслідок неправильного та неповного дослідження доказів. Також ОСОБА_4 вказує на ту обставину, що при укладенні кредитного договору він помилився щодо обставин, які мають істотне значення, зокрема щодо природи правочину та прав, обовязків сторін договору, а тому вказаний кредитний договір згідно ст. 229 ЦК України судом необхідно визнати недійсним. Крім того, він зазначає, що причиною здійснення помилки стало те, що він є інвалідом 3 групи від народження, глухонімим, в звязку з чим має низький рівень пізнавальної діяльності, зокрема погано сприймає, запамятовує, відтворює сприйняту інформацію, має низький рівень освіти та розумового розвитку, а ПАТ «Банк Форум» при укладенні кредитного договору не виконав вимоги законодавства про захист прав споживачів. Зокрема, не було залучено сурдоперекладача, Банк не надав ОСОБА_2 у відповідності до п.3.3. Постанови Правління НБУ від 10.05.2007 №168 інформацію про умови кредитування.

Представник ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги з наведених у ній підстав.

Представник ПАТ «Банк Форум» заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на його законність і обґрунтованість.

ОСОБА_4, ОСОБА_3 будучи належним чином повідомленими, в судове засідання не зявились, заяв та клопотань не подавали.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 28.09.2007 між Акціонерним комерційним банком «Форум» (правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум») та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 0005/07/101-N, за умовами якого останній отримав кредит у сумі 59400 дол. США, зі сплатою 11,5 процентів річних за користування кредитом та строком повернення по 27.09.2017 (а.с.3-4).

В забезпечення виконання зобовязань за цим договором 28.09.2007 між Акціонерним комерційним банком «Форум» (правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум») та ОСОБА_3 укладено договір поруки №07- 0005/07/101-N, відповідно до умов якого поручитель зобовязався відповідати перед кредитором за виконання ОСОБА_2 зобовязань, що виникли з кредитного договору №0005/07/101-N (а.с.6).

29.04.2011 між ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_4 укладено Додатковий договір №1 до Кредитного договору № 0005/07/101-N, яким змінено рахунки для внесення коштів та графік погашення заборгованості (а.с.5), у звязку з чим відповідні зміни також внесено до договору поруки шляхом укладення з ОСОБА_3 додаткового договору №1 від 29.04.2011 (а.с.6 зворот).

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Банк Форум» про стягнення з відповідачів в солідарному порядку заборгованості за кредитом, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що внаслідок невиконання ОСОБА_2 зобовязань за кредитним договором від 28.09.2007, забезпечених договором поруки, станом на 31.07.2015 утворилась заборгованість у розмірі 29 835,30 дол. США, з яких: прострочена заборгованість по поверненню кредиту 8 260,54 дол. США; поточна заборгованість по поверненню кредиту - 17 757,43 дол. США; прострочена заборгованість за нарахованими процентами 3 567,99 дол. США; поточна заборгованість за нарахованими процентами 249,34 дол. США. , а тому наявні правові підстави для стягнення вказаної заборгованості з відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 солідарно. В той же час, відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог про визнання недійсним кредитного договору,суд вважав відсутніми існування істотних обставин, щодо яких відповідач ОСОБА_4 помилявся при укладенні спірного кредитного договору, а помилка внаслідок власного недбальства не є підставою для визнання недійсним договору або його частин, тому дійшов висновку, що укладений між сторонами спірний правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, волевиявлення позичальника ОСОБА_2 було вільним і відповідало внутрішній волі останнього.

Вказані висновки суду є правильними з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою, шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Як розяснено у п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року №9, правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За нормами статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтями 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 та ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції застосував наведені норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини та дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором, виходячи з того, що ОСОБА_4 порушив його умови, допустив утворення заборгованості, що підтверджується відповідними письмовими доказами (а.с.7-10 т.1), які відповідачами не оспорюються.

Так, станом на 31.07.2015 вказана заборгованість складала 29835,30 дол. США: з яких: прострочена заборгованість по поверненню кредиту 8 260,54 дол. США; поточна заборгованість по поверненню кредиту - 17 757,43 дол. США; прострочена заборгованість за нарахованими процентами 3 567,99 дол. США; поточна заборгованість за нарахованими процентами 249,34 дол. США.

Відтак, вимоги банку про дострокове стягнення заборгованості за кредитом із боржника та поручителя відповідають закону та умовам кредитного договору.

Посилання позивача за зустрічним позовом на те, що він будучи глухонімим, внаслідок помилки, не розуміючи обсягу своїх зобовязань за кредитним договором, уклав спірний кредитний договір, а представником банку не було надано в повному обсязі інформації в письмовому вигляді про умови кредитування, є непереконливими.

Із матеріалів справи вбачається, що укладаючи оспорюваний кредитний договір, ОСОБА_4 зазначив і посвідчив власним підписом, що банк надав йому повну, достовірну та вичерпну інформацію про всі умови отримання, користування та повернення кредиту. Разом з цим, особистим підписом на зазначеному договорі позичальник засвідчив про відсутність у нього будь-яких зауважень чи заперечень стосовно змісту наданої йому банком інформації, як про особу і місце знаходження банку, так і про умови отримання, користування та повернення кредиту.

Посилання ОСОБА_2 на те, що йому не була надана банком необхідна інформація щодо порядку та умов кредитування спростовується матеріалами справи та не є підставою для визнання кредитної угоди недійсною у розумінні ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки умови спірного договору містять інформацію щодо сукупних послуг позичальника, порядок погашення кредиту, кількість платежів та їх періодичність, обсяг платежів на весь час дії договору тощо.

ОСОБА_4 при укладенні спірного договору був повідомлений про всі істотні умови договору, добровільно згідно з положеннями ст. ст.3, 627 ЦК України підписав його, на момент укладення вказаного договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому протягом тривалого часу - понад 7 років виконував його умови.

Між тим, слід зазначити, що ОСОБА_4 не скористався своїм правом відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом 14 днів з моменту отримання копії примірника договору, що передбачено його умовами (а.с.53 т.1).

Крім того, протягом дії кредитного договору боржник укладав з Банком додаткові угоди, погоджуючи зміни до кредитного договору, але не звертався за роз'ясненням положень, які були йому не зрозумілі, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, тим самим погоджуючись зі всіма умовами такого договору.

Отже, ОСОБА_4 з власної ініціативи звернувся за отриманням кредиту в іноземній валюті до вільно обраного ним банку, отримавши від останнього всю передбачену законодавством інформацію перед укладанням договору, що відповідає положенням статей 19, 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», статей 3-5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Крім того, апеляційним судом встановлено, що оспорюваний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, ОСОБА_4 на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов оспорюваного договору та виконував його умови, що свідчить про прийняття ним таких умов.

Виходячи із наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для визнання оспорюваного кредитного договору недійсним відповідно до положень статей 203, 215, 229 ЦК України - як укладеного унаслідок помилки.

В контексті наведеного є необґрунтованим посилання представника ОСОБА_2 на висновки експерта за результатами проведення судово-психологічної експертизи № 98/17-25 від 18.04.2018 (а.с.82-89 т.2), відповідно до яких ОСОБА_4 в ситуації укладення кредитного договору не здатен був усвідомлювати фактичний зміст власних дій та передбачати їх наслідки, оскільки позов із підстав, передбачених ст.225 ЦК України, не заявлявся.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції були правильно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які не підлягали застосуванню при вирішенні даного спору.

Рішення суду відповідає вимогам матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Корольовського районного суду м. Житомира Житомирської області від 10 жовтня 2016 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді:

Повний текс постанови складений: 22 травня 2018 року