Справа № 466/6704/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Невойт П.С.
Провадження № 22-ц/783/5149/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Жукровської Х.І.

з участю: ОСОБА_2,

представника ЛМКП «Львівтеплоенерго» - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 05 липня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» звернулось з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з 01.07.2014 року до 30.04.2017 року у розмірі 16914,10 грн., інфляційних втрат в розмірі 1197,61 грн. та 3 % річних в розмірі 247,45 грн., а всього 18359,16 грн., а також стягнення судового збору у розмірі 1600.00 грн.

ОСОБА_2 звернулась із зустрічним позовом до Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про визнання відсутності договірних відносин між ОСОБА_2 та ЛМКП «Львівтеплоенерго» у сфері надання комунальних послуг; визнання повідомлень на оплату житлово-комунальних послуг ЛМКП «Львівтеплоенерго» недійсними; визнання нарахувань плати за централізоване опалення недійсними, а заборгованості неіснуючою; визнання підприємницької діяльності ЛМКП «Львівтеплоенерго» нечесною та стягнення із ЛМКП «Львівтеплоенерго» моральної шкоди в сумі 25000.00 грн.

Оскаржуваним рішенням первісний позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» 16914,10 грн. заборгованості за послуги з централізованого опалення, 1197,61 грн. інфляційних втрат, 247,45 грн. - 3 % річних, а всього 18359,16 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» 1600,00 грн. судового збору.

У зустрічному позові відмовлено за безпідставністю.

Рішення в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_2,вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що позовна заява ЛМКП «Львівтеплоенерго» не відповідає вимогам ст.ст. 119, 120 ЦПК України (в редакції чинній на момент подання позову), оскільки така підписана не уповноваженою особою, в ній не зазначено імя представника позивача, його місце проживання або місцезнаходження, поштовий індекс, номер засобів звязку, не зазначено підстав для предявлення позову особою, яка діє на захист інтересів іншої особи, зазначена конфіденційна інформація про відповідача, довіреність на представництво інтересів комунального підприємства не завірена належним чином та позивачем не сплачено судовий збір за подання позовної заяви. Також зазначає, що надані позивачами розрахунки заборгованості видані без участі головного бухгалтера та не затверджені керівником юридичної особи, складені з порушенням вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», не зазначені прізвища посадових осіб, підписи яких поставлені поверх відбитку печатки ЛМКП «Львівтеплоенерго» і представником позивача умисно не зазначено розміру опалювальної площі квартири. В розрахунках заборгованості не вказано якими нормативно правовими актами встановлені тарифи, що були покладені в основу обгрунтування заявленого ним розміру заборгованості. Просить врахувати, що представник позивача не надав суду першої інстанції доказів, чи звертався позивач із заявою про видачу судового наказу щодо вимог, які зазначені у заяві про збільшення позовних вимог. Крім цього, суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів законності нарахування плати за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, а також постанов та рішень якими встановлені тарифи за надання вищевказаних послуг. З вищенаведених підстав апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ЛМКП «Львівтеплоенерго» ОСОБА_3 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрована, проживає і є співвласником квартири 68 на вул. Ю.Липи, 43 у м.Львові, що стверджується копією довідки з місця проживання про склад сімї і прописки №3879 від 16.12.2015 року, виданою ЛКП «Під Голоском 410», є споживачем послуг з централізованого опалення, які надає ЛМКП «Львівтеплоенерго».

На ім»я ОСОБА_2 відкрито особовий рахунок НОМЕР_1, на який вносилась оплата за надані послуги з централізованого опалення.

Отже, між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються Законом України «Про теплопостачання», Законом України «Про житлово комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМ України від 21.07.2005 року №630.

Пунктом 1 ч.1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов»язок споживача оплачувати житлово комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п.18 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що між ОСОБА_2 та ЛМКП «Львівтеплоенерго» встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг в сфері теплопостачання, а саме: виконавець надавав послуги відповідачу, остання такими послугами користувалася, не відмовлялася від них, усвідомлюючи, що надані послуги слід оплачувати, від надання послуг ЛМКП «Львівтеплоенерго» не відмовлялася, однак надані ЛМКП «Львівтеплоенерго» послуги не оплачувала.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про застосування до спірних правовідносин положень ч.2 ст. 625 ЦК України, незважаючи на те, між сторонами не було укладено відповідного договору щодо споживання та надання послуг з централізованого опалення, і оскільки відповідач не виконала обов»язку щодо оплати за надані послуги з централізованого опалення, вона зобовязана сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми.

Відповідно до наданого ЛМКП «Львівтеплоенрго» розрахунку заборгованості за послуги з централізованого опалення, заборгованість за послуги з централізованого опалення квартири №68 на вул. Ю.Липи, 43 у м.Львові, де проживає відповідач ОСОБА_2, станом на 04.05.2017 за період з 01.07.2014 по 30.04.2017 року становить 16914,10 грн., інфляційні втрати у розмірі 1197,61 грн. та 3 % річних у розмірі 247,45грн., а всього 18359,16 грн.

А відтак, взявши до уваги долучені ЛМКП «Львівтеплоенерго» до матеріалів справи розрахунки заборгованості за надані їй послуги з централізованого опалення, у яких розмір заборгованості ОСОБА_4 збільшувався у зв»язку зі збільшенням позивачем розміру позовних вимог на підставі ст. 31 ЦПК України, і які відповідачкою не були спростовані, суд першої інстанції задовольнив позов в повному обсязі.

Колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ЛМКП «Львівтеплоенерго» в повному обсязі з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 95 ЦПК України 2004 року судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 96 цього Кодексу.

Пункт 3 ч.1 ст. 96 ЦПК України 2004 року передбачав, що судовий наказ може бути видано, у разі якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Частина 3 ст. 118 ЦПК України 2004 року передбачала, що позовна заява щодо вимог, визначених у ч.1 ст. 96 цього Кодексу, може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом.

Матеріалами справи підтверджується та не заперечувалося сторонами, що 03.02.2016 року ЛМКП «Львівтеплоенерго» зверталося до Шевченківського районного суду м. Львова із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» заборгованості за послуги з централізованого опалення в розмірі 3042.90 грн., інфляційних втрат в сумі 365.55 грн. та 3% річних в сумі 30.03 грн., а всього 3438.48 грн., яка склалася за період з 01.07.2014 року до 31.12.2015 року.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 05.02.2016 року, яка заявником не оскаржувалася, у прийнятті заяви ЛМКП «Львівтеплоенерго» про видачу судового наказу, відмовлено, оскільки стягнення трьох відсотків річних не підлягають розгляду в порядку наказного провадження.

Задовольняючи позовні вимоги ЛМКП «Львівтеплоенерго», суд першої інстанції не врахував, що ЛМКП «Львівтеплоенерго» зверталося за видачею судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за послуги з централізованого опалення в розмірі 3438.48 грн., яка склалася за період з 01.07.2014 року до 31.12.2015 року, ухвалою суду ЛМПК «Львівтеплоенерго» було відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу про стягнення заборгованості в розмірі 3438.48 грн., яка склалася за період з 01.07.2014 року до 31.12.2015 року.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за період з 01.01.2016 року до 30.04.2017 року за надані послуги з централізованого опалення, ЛМКП «Львівтеплоенерго» до суду не зверталося, що свідчить про недотримання позивачем порядку, визначеного ч.3 ст.118 ЦПК України.

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що з ОСОБА_2 на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» слід стягнути заборгованість по оплаті за послуги з централізованого опалення за період з 01.07.2014 року до 31.12.2015 року, що становить 3042.90 грн. , інфляційних втрат в сумі 365.55 грн. та 3% річних в сумі 30.03 грн., а всього 3438.48 грн., оскільки саме за цей період ЛМКП «Львівтеплоенерго» зверталося до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за послуги теплопостачання.

Розмір заборгованості ОСОБА_2 за період 01.07.2014 року до 31.12.2015 року підтверджується долученими до матеріалів справи розрахунками заборгованості по оплаті за послуги з централізованого опалення, які ОСОБА_2 не спростовані, а також наданим на вимогу суду апеляційної інстанції помісячним розрахунком заборгованості з централізованого опалення за період з 01.07.2014 року до 30.04.2017 року по квартирі №68 житлового будинку №43 по вул. Ю.Липи у м. Львові з відповідним поясненням до нього (лист №09-2898 від 18.04.2018 року), щодо нарахованої заборгованості за період з 01.07.2014 року до 31.12.2015 року.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимог за зустрічним позовом ОСОБА_2 з огляду на таке.

Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обовязки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів наведено в ст. 16 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який вірно вважав, що заявлені ОСОБА_2 зустрічні позовні вимоги не відповідають способам захисту судом цивільних прав та інтересів, передбачених ст.16 ЦК України, а отже такі не підлягають до задоволення.

Що стосується повідомлень на оплату житлово - комунальних послуг ЛМКП «Львівтеплоенерго», то такі не підлягають визнанню недійсними в судовому порядку, а повинні враховуватися судом при розгляді справ про стягнення заборгованості, як доказ наявності чи відсутності заборгованості, наявності чи відсутності заборгованості у зазначеному повідомленні розмірі.

Що стосується тарифів на послуги з централізованого опалення, то постановою НКРЕКП від 31.03.2015 № 1171 "Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню субєктами господарювання, які є виконавцями цих послуг" (з наступними змінами) встановлені діючі тарифи на комунальні послуги з централізованого опалення для абонентів без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії для потреб населення, встановлені ліцензіатам Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг в розрізі регіонів України з ПДВ, у т.ч. і по підприємству Львівтеплоенерго.

Судом першої інстанції встановлено, що оплата за надані послуги з теплопостачання була нарахована ОСОБА_2 ЛМКП «Львівтеплоенергро» на підставі діючих тарифів, належних та допустимих доказів невірного нарахування оплати відповідачка, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не надала.

ОСОБА_2 не надала суду доказів того, що вона відмовлялася від надання послуг з опалення, або такі послуги надавалися неякісні чи не в повному обсязі, що вона такими послугами не користувалася.

Вірним та обгрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг, сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідно до розяснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди", спори про відшкодування моральної шкоди розглядаються, зокрема, коли право особи на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції, у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди, або при порушенні зобовязань, які підпадають під дію Закону України "Про захист прав споживачів".

Враховуючи передбачені Законом України «Про захист прав споживачів» підстави для відшкодування моральної шкоди, вірною є відмова суду першої інстанції в задоволенні позову ОСОБА_2 про стягнення 25000.00 грн. моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги про те, що позовна заява не відповідає вимогам ст. ст. 119, 120 ЦПК України, оскільки така підписана неуповноваженою особою, в ній не зазначено імя представника позивача, його місце проживання або місцезнаходження, поштовий індекс, номер засобів звязку, не зазначено підстав для предявлення позову особою, яка діє на захист інтересів іншої особи, довіреність на представництво інтересів комунального підприємства не завірена належним чином та позивачем не сплачено судовий збір за подання позовної заяви, спростовується матеріалами справи, позовною заявою, яка за змістом і формою відповідає ст. ст. 119, 120 ЦПК України, долученою до матеріалів справи квитанцією про сплату судового збору, довіреністю, виданою 10.06.2016 року за підписом директора ЛМКП «Львівтеплоенерго» ОСОБА_5, яка зареєстрована за №32, у якій передбачено права представника ОСОБА_3 при здійсненні представницьких функцій, в тому числі право підписувати та подавати позовні та інші заяви.

Враховуючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції витребував у ЛМКП «Львівтеплоенерго» розрахунок заборгованості ОСОБА_2 з оплати послуг централізованого опалення за період з 01.07.2014 року до 30.04.2017 року по квартирі №68 житлового будинку №43 по вул. Ю.Липи у м. Львові з відповідними поясненнями підставності нарахування плати за послуги з централізованого опалення.

На вимогу суду апеляційної інстанції, ЛМКП Львівтеплоенерго» надало помісячний розрахунок заборгованості з централізованого опалення за період з 01.07.2014 року до 30.04.2017 року по квартирі №68 житлового будинку №43 по вул. Ю.Липи у м. Львові з відповідним поясненням до нього (лист від 18.04.2018 року №09-2898), в тому числі і щодо нарахованої заборгованості за період з 01.07.2014 року до 31.12.2015 року, у якому детально обґрунтувано підстави нарахування оплати за послуги з централізованого опалення, правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості ОСОБА_2 по оплаті за надані послуги з централізованого опалення.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з»ясування обставин,що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 05 липня 2017 року в частині вирішення первісного позову ЛМКП «Львівтеплоенерго» - скасувати та ухвали в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги ЛМКП «Львівтеплоенерго» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» заборгованість за період з 01.07.2014 року по 31.12.2015 року (включно) за послуги з централізованого опалення в розмірі 3042.90 грн., інфляційних втрат в сумі 365.55 грн. та 3% річних в сумі 30.03 грн., а всього 3438.грн.48 коп.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 25.05.2018 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

ОСОБА_6