Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
провадження №22ц/778/1268/18
головуючий у 1 інстанції: Плечищевої О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2018 року місто Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,
секретарБурима В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 14 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Оріхівської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 88), територіальної громади села Мала Токмачка Оріхівського району Запорізької області в особі Малотокмачанської сільської ради Оріхівського району Запорізької області про визнання права власності на житло за набувальною давністю,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що за родом своєї служби в Оріхівській виправній колонії № 88 отримав в користування службове житло, а саме квартиру № АДРЕСА_1. Законність користування житлом підтверджується ордером серії АА № 34 від 05.06.2006 року, яке в подальшому, з метою виправлення описки, допущеної у його прізвищі, видано ордер серії АА № 49 від 05.04.2011 року.

З дня вселення до квартири, яке відбулося після отримання ордеру по теперішній час він використовує цю квартиру за призначенням, як житло, зокрема здійснює її повне утримання, поточні ремонти, оплату комунальних платежів тощо.

Загальний строк служби в Оріхівській виправній колонії складає понад 14 років, а загальний термін безперервного користування службовим житлом становить понад 10 років. Зазначає, що не має наміру виселятися з цієї квартири і має плани використовувати її за призначенням і в подальшому. За таких обставин відпадає потреба у використанні його в якості службового..

Враховуючи наведені обставини, він звернувся до керівництва Оріхівської ВК № 88 та Управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області з проханням сприяти у вирішенні питання щодо виключення житла з числа службового, оскільки відпала потреба у використанні його саме як службового і це дало б йому змогу здійснити приватизацію вказаної квартири та реалізувати своє законне право на житло.

В задоволенні його клопотання було відмовлено, одержав відповідь про відсутність підстав для виключення квартири з числа службових і у зв'язку з цим орган місцевого самоврядування в особі утвореної у 2016 році Малотокмачанської громади не приймає рішення про надання дозволу на приватизацію майна.

Позивач ОСОБА_5 просив суд на підставі ст. 344 ЦК України визнати за ним право власності за набувальною давністю на квартиру № АДРЕСА_2.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 14 грудня 2017 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду, ухвалити нове про задоволення позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд в складі колегії суддів дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову суд попередньої інстанції фактично дійшов висновку про відсутність підстав для застосування положень статті 344 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) до спірних правовідносин, оскільки житлове приміщення позивачу було надано у користування як службове.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду (частина четверта статті 344 ЦК України).

У пункті 9 постанови пленуму Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз'яснено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Отже, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати по відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Судом встановлено, що 05.04.2011 року ОСОБА_5 отримав ордер, серії АА, виданий виконавчим комітетом Малотокмачанської сільської ради на право заселення в квартирі № АДРЕСА_3 (а.с.10) на підставі рішення виконавчого комітету Малотокмачанської сільської ради Оріхівського району № 32 від 29.03.2011 року (а.с.17).

Як вбачається з повідомлень Оріхівської виправної колонії Управління ДПтС України в Запорізькій області квартира, в якій мешкає позивач є службовою, передані в КП «Малотокмачанське» тільки для обслуговування. Крім того зазначено, що на даний час в установі не має жодних підстав для виключення даного житла із числа службових і сам по собі факт проживання в службових приміщеннях колишніх працівників, які звільнені з служби не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових ( а.с.11, 14,15,16).

Таким чином, врахувавши обставини справи та надавши належну правову оцінку поданим сторонами доказам, вірно застосувавши норми матеріального права, з дотриманням норм процесуального права, суд попередньої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивачу було відомо про власника службового житла, він туди поселився за його згодою - за ордером, і весь час проживання він знав і знає про власника, а квартиру він отримав як службове житло.

Аргументи апеляційної скарги зводяться до цитування норм матеріального і процесуального права та на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції не впливають.

Вказані висновки відповідають висновкам викладеним у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.03.2018 року у аналогічній справі № 175/4741/16, провадження № 61-6971св18.

У зв'язку з наведеним апеляційний суд у складі колегії суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 14 грудня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 22 травня 2018 року.

Головуючий, суддя-доповідач

судді: