Провадження №: 2/755/2173/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" лютого 2018 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого - судді САВЛУК Т.В.

при секретарі Бурячек О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Моторно (транспортного) страхового бюро України про стягнення коштів в рахунок виплати страхового відшкодування,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, звертаючись з позовом до суду, просив стягнути з Моторно (транспортного) страхового бюро України на свою користь суму коштів в розмірі 75212,51 грн., яка включає: 50000,00 грн. - розмір регламентної виплати; 720,00 грн. - розмір витрат на евакуацію автомобіля; 1176,00 грн. - розмір витрат за послуги автостоянки; 1485,00 грн. - розмір витрат за проведення експертизи; 13410,96 грн. - пеня за період з 15.11.2016 року по 15.11.2017 року; 1520,55 грн. - 3% річних за період з 15.11.2016 року по 15.11.2017 року; 6900,00 грн. - інфляційні втрати за період з 15.11.2016 року по 15.11.2017 року, та відшкодувати за рахунок відповідача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 752,13 грн..

Обгрунтовуючи підстави звернення з цим позовом до суду позивач посилається на наступне, що 08 травня 2016 року мала місце дорожньо транспортна пригода за участю транспортних засобів - автомобіля НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_3, та автомобіля НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4. На підставі постанови Деснянського районного суду міста Києва від 09 червня 2016 року ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу. Після дорожньо - транспортної пригоди автомобіль Позивача було оглянуто та доставлено для зберігання на спеціальний майданчик за адресою: м. Київ, вул.. Набережна Лугова, 4. 20.05.2016 року Управлінням патрульної поліції у місті Києві Листом № 41/11-234, позивача було повідомлено, що у зв'язку із відсутністю необхідності перебування автомобіля НОМЕР_3, на території спеціального майданчику було вказано про можливість видачі автомобіля позивачу, про що було складено розписку від 21.05.2016 року. 15 липня 2016 року експертом-оцінювачем Вартанян Ю. Н., за заявою позивача, складено Протокол огляду транспортного засобу №157-1 - легкового автомобіля - «Daewoo Nexia», державний реєстраційний номер НОМЕР_4, на підставі якого Товариством з обмеженою відповідальністю «Бюро експертиз та оцінки майна «Бюмекс» складено Звіт №157-експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню матеріального збитку завданого власнику ТЗ «Daewoo Nexia», державний реєстраційний номер НОМЕР_4, на момент проведеного дослідження складає 59426,30 грн.. Оскільки, на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди у водія ОСОБА_3, який керував автомобілем «КІА», номерний знак НОМЕР_5, був відсутній договір обов'язкової цивільно - правової відповідальності, 04 серпня 2016 року позивач звернувся до МТСБУ з вимогою виплатити страхове відшкодування по страховому випадку, який мав місце 08 травня 2016 року за участю транспортних засобів - автомобіля НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_3, та автомобіля НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, до поданої заяви було долучено всі необхідні документи, що підтверджується переліком документів, які зазначені у додатку до поданої заяви, однак у виплаті страхового відшкодування позивачу було відмовлено на підставі п.п. 37.1.3 п.37.1 ст.37 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Позивач, вважає, що відповідач помилково дійшов до висновку про відмову у виплаті страхового відшкодування, оскільки, позивачем надано всі необхідні документи, які мали б підтвердити факт ДТП, причини та обставини ДТП, розмір заподіяної шкоди, тому позивач вимушений звернутись з цим позовом до суду за захистом своїх прав

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

Відповідно до п.9 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України №2147-VIII від 03.10.2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_7 в судове засідання не з'явився повідомлений належним чином, звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі на підставі обставин викладених у позовній заяві, та додаткових пояснень, які долучено до справи (а.с.56-57)

Представник відповідача ОСОБА_8 в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутність, заперечує проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві, який долучено до матеріалів. (а.с.94-96)

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до п. 9 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

За вимог Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно частини другої ст.1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Судом встановлено, що на підставі постанови Деснянського районного суду міста Києва від 09 червня 2016 року ОСОБА_3 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 340,00 грн. (а.с.9)

Як встановлено у мотивувальній частині постанови суду: «08.05.2016 р. о 00.10 годин ОСОБА_3 керуючи автомобілем КІА д/з НОМЕР_5 по Московському мосту е/о №29 в місті Києві, порушив п.п. 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку при виді перешкоди не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників об'їзду, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_6 (водій ОСОБА_4), що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим вчинив правопорушення, передбачене ст.. 124 КУпАП».

Відповідно до частини четвертої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об'єднанням страховиків, які здійснюють обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Основними завданнями МТСБУ, серед іншого, є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.

Відповідно до п. 41.1 ст.41 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції Закону, який був чинний на момент настання страхового випадку) МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Як убачається з матеріалів справи, 22 вересня 2015 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» та ОСОБА_1 укладено Договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який оформлено Полісом за №АЕ/6064127, строк дії якого з 23.09.2015 року по 22.09.2016 року. Об'єктом страхування відповідно до даного договору, є транспортний засіб - автомобіль «Деу», державний номерний знак НОМЕР_4. (а.с. 9)

Відповідно до п.1.7 ст.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. (ст.29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»)

04 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Моторно (транспортного) страхового бюро України із заявою про настання страхового випадку, який мав місце 08 травня 2016 року за участю забезпеченого транспортного засобу - легкового автомобіля «Деу», номерний знак НОМЕР_4, яким керував ОСОБА_4, та транспортного засобу «Кіа», державний реєстраційний номер НОМЕР_5, під керуванням водія ОСОБА_3. (а.с.30)

14 листопада 2016 року (вих. №3/1-05/29914) Моторно (транспортне) страхове бюро України, у відповідь на заяву ОСОБА_1, повідомило про відсутність підстав для здійснення регламентної виплати по страховому випадку, який мав місце 08 травня 2016 року, на підставі пп.37.1.3 п.37.1 ст.37 ЗУ ««Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки відповідно до рапорту аварійного комісара, призначеного МТСБУ, пошкоджений транспортний засіб «Мitsubishi Colt», держаний реєстраційний номер НОМЕР_7, було відремонтовано до огляду транспортного засобу представником МТСБУ. (а.с. 21)

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Як роз'яснено у п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», страхове відшкодування шкоди, завданої потерпілому, виплачується за кожним страховим випадком, що настав протягом періоду дії відповідного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності в межах ліміту відповідальності страховика (МТСБУ), з урахуванням умов, зазначених у статті 9 та пункті 19.1 статті 19 Закону № 1961-ІУ.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого: - це шкода, пов'язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров'я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно п.п. 1 п. 36.1 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати ( регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Виходячи з правової позиції відповідача, Моторно (транспортне) страхове бюро України відмовило у виплаті страхового відшкодування ОСОБА_1 на підставі пп.37.1.3 п.37.1 ст.37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки ОСОБА_1 не забезпечено можливість провести огляд пошкодженого майна аварійним комісаром, призначеного МТСБУ, що свідчить про порушення потерпілої особою вимог пп.34.2 ст. 34 Закону України ««Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до 34.2. ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Відповідно до п. 33.3 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов'язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів).

Особи, зазначені в цьому пункті, звільняються від обов'язку збереження пошкодженого майна (транспортних засобів) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, у разі якщо не з їхньої вини протягом десяти робочих днів після одержання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження такого пошкодженого майна.

Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.

Як з'ясовано судом, підтверджується наявними у справі доказами, 19 липня 2016 року Товариством з обмеженою відповідальністю Бюро експертиз та оцінки майна «Бюмекс» складено Звіт № 157-1 про оцінку транспортного засобу від 12 липня 2016 року, яким встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «DAEWOO Nexia», державний реєстраційний номер НОМЕР_4, на момент проведеного дослідження складає 59426,30 грн.. (а.с.13-17)

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачем Моторно (транспортним) страховим бюро України не доведено належними та допустимими доказами обставини, які мали підтвердити той факт, що страховик (МТСБУ) не мало можливості встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди щодо страхового випадку, яка мала місце 08 травня 2016 року за участю автомобіля «Деу», державний реєстраційний номер НОМЕР_4, який належить ОСОБА_1

В свою чергу, всупереч вимог ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідач не скористався процесуальним правом надати докази, які мали спростувати надані позивачем докази на підтвердження обставин скоєння дорожньо-транспортної пригоди, виявленого обсягу механічних пошкоджень, завданих транспортному засобу позивача, та визначення розміру заподіяної матеріальної шкоди, також відповідачем не доведено той факт, що проведення позивачем проведення експертизи для визначення вартості матеріального збитку автомобіля «Деу», державний реєстраційний номер НОМЕР_4, який належить позивачу, позбавило МТСБУ встановити факт дорожньо - транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Крім того, суд враховує, що в межах даного спору відповідачем не надано рапорту аварійного комісару, призначеного МТСБУ, якого було направлено до за місцем знаходження пошкодженого майна, про що безпосередньо зазначено у листі МТСБУ від 14 листопада 2016 року вих.№3/1-05/29914, що слугувало для прийняття рішення про відмову у виплаті регламентної виплати, в той же час доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, як зазначено у ч. 6 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем ОСОБА_1 правомірно пред'явлено вимоги до Моторно (транспортного) страхового бюро України про виплату страхового відшкодування (регламентної виплати) за страховим випадком, який мав місце 08 травня 2016 року, при визначені розміру страхового відшкодування суд бере за основу дійсний розмір матеріальних збитків, який визначений на підставі Звіту № 157-1 про оцінку транспортного засобу від 12 липня 2016 року, складеного Товариством з обмеженою відповідальністю Бюро експертиз та оцінки майна «Бюмекс», та складає 59426,30 грн..

Визначаючи розмір страхового відшкодування за страховим випадком, суд враховує розмір страхової суми, яка відповідно Полісу №АЕ/6064127 обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортів становить 50000,00 грн., розмір франшизи відповідно до Полісу становить 1000,00 грн., таким чином, з МТСБУ підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 страхові відшкодування з вирахуванням франшизи, у розмірі 49000,00 грн..

Крім того, суд вважає правомірними вимоги позивача про компенсацію за рахунок МТСБУ фактично понесених витрат на проведення експертизи у розмірі 1485,00 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0.589318535.1 від 22.07.2016 року (а. с. 28), витрат на евакуацію автомобіля у розмірі 720,00 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0.556261847.1 від 21.05.2016 року, (а. с. 28) та витрати пов'язані за надання послуг автостоянки у розмірі 1176,00 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0.556261202.1 від 21.05.2016 року. (а. с. 28)

У частині другій статті 625 ЦК України передбачено обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 901 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України від 7 березня

1996 року № 85/96-ВР «Про страхування» (далі - Закон № 85/96-ВР) страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно зі статтею 16 цього Закону договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов'язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначенні строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується в разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 511 ЦК України у випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Відповідно до частини першої статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі.

Проаналізувавши норми статей 524, 533 - 535, 625 ЦК України, можна дійти висновку, що грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів.

Таким чином, грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У частині третій статті 510 ЦК України визначено, що якщо кожна зі сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Отже, грошовим слід вважати зобов'язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплата їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням.

Саме до таких грошових зобов'язань належить укладений договір про надання послуг, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму.

Сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника, яким у цих правовідносинах виступає страховик.

При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь страховик зобов'язаний здійснити страхове відшкодування.

Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Відповідно до правової позиції викладеної Верховним Судом України у справі 6-927-цс 16 від 01 червня 2016 року правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплата їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням.

Саме до таких грошових зобов'язань належить укладений договір про надання послуг, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами у справі на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту, є грошовим зобов'язанням.

Отже, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Заяву про здійснення страхового відшкодування позивач подав

04 серпня 2016 року, відповідно до вимог пункту 36.2 статті 36 Закону України від 1 липня 2004 № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ повинен був виплатити суму страхового відшкодування не пізніш як через 90 днів з дня отримання такої заяви.

Однак на момент звернення до суду із зазначеним позовом МТСБУ не здійснило страхової виплати.

Зважаючи на те, що МТСБУ не виконало своїх зобов'язань, не виплатила суми страхового відшкодування в межах 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, про що повідомило позивача ОСОБА_1 листом від 14.11.2016 року (вих. №3/1-05/29914), позивач просить стягнути з МТСБУ на свою користь, 3% річних за період з 15.11.2016 року по 15.11.2017 року в сумі 1520,55 грн.; інфляційні втрати за період з 15.11.2016 року по 15.11.2017 року в сумі 6900,00 грн..

Разом з тим, суд не погоджується з наданим позивачем розрахунком в цій частині заявлених позовних вимог та застосовує наступну методику для розрахунку 3% річних за прострочення грошового зобов'язання, яка має розраховуватись наступним чином: 49000,00 грн. (сума страхового відшкодування) х 3%/365 х 365 (днів прострочення виконання грошового зобов'язання) за період 15 листопада 2016 року по 15 листопада 2017 року, яка становить 1470,00 грн.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Однак, суд не погоджується з наданим позивачем розрахунку розміру інфляції яка повинна бути вирахувана із 49000,00 грн. страхового відшкодування, та повинна становити за період з 15 листопада 2016 року по 15 листопада 2017 року у розмірі 7644,00 грн.

Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Разом з тим, суд не погоджується з наданим позивачем розрахунком пені та застосовує наступну методику для розрахунку пені за прострочення грошового зобов'язання, яка має розраховуватись наступним чином: 49000,00 грн. (сума боргу) х 14%/365 х 150 (днів прострочення виконання грошового зобов'язання) за період 15 листопада 2016 року по 13 квітня 2017 року = 5638 грн. 38 коп.; 49000,00 грн. (сума боргу) х 13%/365 х 42 (днів прострочення виконання грошового зобов'язання) за період 14 квітня 2017 року по 25 травня 2017 року = 1465 грн. 97 коп.; 49000,00 грн. (сума боргу) х 12,5%/365 х 154 (днів прострочення виконання грошового зобов'язання) за період 26 травня 2017 року по 26 жовтня 2017 року = 5468 грн. 49 коп.; 49000,00 грн. (сума боргу) х 13,5%/365 х 19 (днів прострочення виконання грошового зобов'язання) за період 27 жовтня 2017 року по 15 листопада 2017 року = 688 грн. 68 коп. , а всього на загальну суму 12961 грн. 50 коп.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Моторно (транспортного) страхового бюро України про стягнення коштів в рахунок виплати страхового відшкодування підлягає частковому задоволенню, суд присуджує стягнути з Моторно транспортного страхового бюро України на користь Саврицького В'ячкслава Івановича суму коштів 74456,60 грн., які складаються з: 49000,00 грн. - розмір регламентної виплати; 720,00 грн. - розмір витрат на евакуацію автомобіля; 1176,00 грн. - розмір витрат за послуги автостоянки; 1485,00 грн. - розмір витрат за проведення експертизи; 12961,50 грн. - пеня за період з 15.11.2016 року по 15.11.2017 року; 1470,00 грн. - 3% річних за період з 15.11.2016 року по 15.11.2017 року; 7644,10 грн. - інфляційні втрати за період з 15.11.2016 року по 15.11.2017 року

Відповідно до ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, суд, присуджує стягнути з Моторно транспортного бюро України на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 744,56 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене та керуючись Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 16, 1187, 1188 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 22, 32, 33, 37, 39, 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року за № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», ст.ст. 2, 4, 12, 76-81, 89, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Моторно (транспортного) страхового бюро України про стягнення коштів в рахунок виплати страхового відшкодування задовольнити частково.

Стягнути з Моторно (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 49000 грн. 00 коп., витрати на евакуацію транспортного засобу у розмірі 720,00 грн., витрат за послуги автостоянки у розмірі 1176,00 грн., витрат на провадення екпертири у розмірі 1485,00 грн., нарахованої пені у розмірі 12961,50 грн., 3 % річних у сумі 1470,00 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 7644,10 грн., та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 744,56 грн., а всього на загальну суму 75201,16 (сімдесят п'ть тисяч двісті одна) грн. 16 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 354 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

С у д д я