Провадження № 22-ц/783/6253/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Юзефович Ю.І.

з участю відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 вересня 2017 року в справі за позовом Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_2, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ЛКП «Центральне», про зобовязання до вчинення дій,-

встановила:

У листопаді 2015 року позивач ОСОБА_4 районна адміністрація Львівської міської ради звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ЛКП «Центральне», про зобовязання відповідача за власні кошти демонтувати самовільно влаштовану металеву решітку на рівні першого поверху в межах квартири № 17 на дворовому фасаді буд. 31 по вул. Куліша у м. Львові. В обгрунтування вимог покликається на те, що будинок № 3 по вул. Куліша перебуває у віданні Львівської міської ради та на обслуговуванні Львівського комунального підприємства «Центральне». Квартира № 17 у вказаному будинку належить на праві власності ОСОБА_2 Відповідач самовільно влаштував металеву решітку на рівні першого поверху в межах квартири № 17 на дворовому фасаді будинку. Попередженням №382 ЛКП «Центральне» від 23.07.2015 року власника квартири зобовязано демонтувати встановлену конструкцію. У серпні 2015 року встановлено, що решітка не демонтована, власника попереджено про необхідність її демонтажу. 27.08.2017 року адміністративною комісією ГРА ЛМР винесено постанову № 154, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 150 КУпАП у звязку із самовільним встановленням металевої загорожі (решітки) та накладено на останнього стягнення у виді штрафу.

В подальшому, 01.09.2015 року комісією ЛКП «Центральне» складено акт обстеження технічного стану квартири № 17, в якому була встановлена суть перепланування встановлення металевої решітки. 21.09.2015 року в.о. голови ГРА ЛМР прийнято розпорядження № 399 «Про демонтаж самовільно встановленої металевої решітки на дворовому фасаді буд. № 31 по вул. Куліша у м. Львові», однак, відповідач вимоги розпорядження не виконав. Просив позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 18 вересня 2017 року задоволено позов Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ЛКП «Центральне», про зобовязання до вчинення дії.

Зобов`язано ОСОБА_2 за власні кошти демонтувати самовільно влаштовану металеву решітку на рівні першого поверху в межах частини квартири №17 на дворовому фасаді будинку № 31 на вул. Куліша у м. Львові.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Галицької районної адміністрації Львівської міської ради витрати на оплату судового збору в розмірі 1218 гривень.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_2, вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, таким, що підлягає скасуванню.

Покликається на те, що у розпорядженні Галицька районна адміністрація Львівської міської ради не зазначає яким чином і чиї інтереси порушено відповідачем встановленням металевої решітки на вікно та двері.

Звертає увагу на те, що ним не проведені роботи по переплануванню чи переобладнанню житла, тому дозвіл виконавчого комітету не є обовязковим, як це передбачено Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, оскільки влаштування металевої решітки на вікні та дверях, які одночасно є вікном на рівні першого поверху в межах квартири, влаштовані з метою захисту від проникнення в квартиру, такі дії не є реконструкцією, переплануванням чи переобладнанням.

Всупереч наведеному, постановою Адміністративної комісії Галицької районної адміністрації Львівської міської ради накладено штраф у звязку із здійсненням ним самовільного перепланування жилого будинку і жилого приміщення.

Крім цього, згідно листа Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради від 13.08.2015 року встановлення металевої огорожі не є порушенням памяткоохоронного законодавства, тому в діях ОСОБА_2 не вбачається ознак адімінстартивного правопорушення.

Просить рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 вересня 2017 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Судовий збір стягнути з Галицької адміністрації Львівської міської ради.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали, в обґрунтування надали пояснення, аналогічні доводам апеляційної скарги.

Представник позивача ОСОБА_5 в судовому засіданні 15.05.2018 року апеляційну скаргу заперечила, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін. В судове засідання 16.05.2018 року представник позивача не прибув, не повідомив суд про причину неявки.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників розгляду справи, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що вимоги апеляційної скарги необхідно задовольнити враховуючи таке.

ОСОБА_6 із пунктом 9 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу (надалі ЦПК України).

ОСОБА_6 із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ОСОБА_6 із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Задовольняючи позов районний суд виходив з того, що відповідачем самовільно влаштована решітка на внутрішньому фасаді будинку без отримання відповідного дозволу у встановленому законом порядку.

Постановою адміністративної комісії ГРА ЛМР № 154 від 27.08.2017 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення правил користування жилими приміщеннями, самовільне переобладнання жилого будинку, постанова не оскаржена відповідачем.

Відтак, суд дійшов висновку, що скасування судом розпорядження в.о. голови ГРА ЛМР № 399 «Про демонтаж самовільно встановленої металевої решітки на дворовому фасаді буд. № 31 по вул. Куліша у м. Львові» не є підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки відповідач не надав суду жодних доказів на спростування позовних вимог.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.

Судом встановлено, що згідно довідки ЛКП «Центральне» з місця проживання про склад сім»ї і прописку № 4400 від 23.10.2015 року, відповідач ОСОБА_2 є власником квартири № АДРЕСА_1 П. у м. Львові. Загальна площа квартири 37,30 кв.м. (а.с. 4).

Попередженням № 382 ЛКП «Центральне» від 23.07.2015 року ОСОБА_2 зобовязано демонтувати встановлену металеву загорожу біля вікна та дверей. Повідомлено про наслідки невиконання такого попередження (а.с. 5).

ОСОБА_6 Акту-попередження від 04.08.2015 року при перевірці встановлено порушення відповідачем ОСОБА_2 ст. 97 КпАП України (а.с. 6).

27.08.2015 року адміністративною комісією ГРА ЛМР винесено постанову № 154, якою ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 150 КУпАП у звязку із самовільним встановленням металевої загорожі (решітки) та накладено на останнього стягнення у виді штрафу (а.с. 7).

В подальшому, 01.09.2015 року комісією ЛКП «Центральне» складено акт обстеження технічного стану квартири № 17, в якому була встановлена суть перепланування встановлення металевої решітки.

ОСОБА_6 із протоколу № 34 від 08.09.2015 року ОСОБА_2 зобов`язано за власні кошти демонтувати самовільно влаштовану металеву решітку на рівні першого поверху в межах частини квартири №17 на дворовому фасаді будинку № 31 на вул. Куліша у м. Львові (а.с. 9).

21.09.2015 року в.о. голови ГРА ЛМР прийнято розпорядження № 399 «Про демонтаж самовільно встановленої металевої решітки на дворовому фасаді буд. № 31 по вул. Куліша у м. Львові».

ОСОБА_7 від 23 жовтня 2015 року Розпорядження відповідачем ОСОБА_2В, не виконане (а.с. 11).

Звертаючись з позовними вимогами позивач Галицька РА ЛМР звертала увагу та покликалась на те, що відповідач ОСОБА_2 самовільно влаштував металеву решітку на рівні першого поверху в межах квартири № 17 на дворовому фасаді будинку, за що його притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 150 КУпАП, накладено на останнього стягнення у виді штрафу, зобовязано демонтувати встановлену конструкцію, однак вимоги залишились без виконання.

Відповідно до положень ст. 5 ЖК УРСР та ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» власником житлового фонду в м. Львові є Львівська міська рада.

Її виконавчі органи відповідно до приписів ст. 15 ЖК УРСР здійснюють повноваження щодо державного контролю за використанням та збереженням житлового фонду, забезпечують його належний технічний стан, проведення капітального та поточного ремонту.

Зазначені положення спростовують доводи апеляційної скарги в частині чиї права порушені відповідачем ОСОБА_2

ОСОБА_7 із ч. 2 ст. 383 ЦК України, ст. 152 ЖК УРСР, власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

ОСОБА_7 ст.10 ЖК УРСР громадяни зобов»язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилим приміщенням. Жилі будинки і жилі приміщення не можуть використовуватися громадянами на шкоду інтересам суспільства.

Вимоги щодо належного рівня благоустрою та дотримання встановлених санітарних та технічних вимог у житлових приміщеннях регламентуються, зокрема, діючим наказом Державного комітету України з будівництва та архітектури від 18.05.2005 р. № 80 «Про прийняття та надання чинності ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення».

Пунктом 2.33 ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення» передбачено, що з метою недопущення проникнення сторонніх осіб до квартир, розташованих на першому поверсі, вікна і лоджії у них можуть бути захищені металевими ґратами, що відчиняються зсередини, за умови забезпечення нормованих значень коефіцієнта природної освітленості та умов евакуації з приміщень.

У преамбулі Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 17 травня 2005 року № 76 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року за № 927/11207 надано визначення терміну перепланування.

До елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків.

ОСОБА_7 з п. 1.4.1. вказаних Правил переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства.

Відповідно до п. 1.4.4 цих Правил, переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що призводять до порушення тривкості або руйнації несучих конструкцій будинку, погіршення цілісності і зовнішнього вигляду фасадів, порушення вимог протипожежної безпеки та засобів протипожежного захисту, не допускається. Перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі, не допускається.

ОСОБА_7 із п.1.4.6 Правил, власник, наймач (орендар) жилого будинку, жилого чи нежилого у жилому будинку приміщення, що припустив самовільне переобладнання або перепланування, що призводить до порушення конструктивних елементів або засобів протипожежного захисту, зобов'язаний за свій рахунок привести це приміщення до попереднього стану.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

ОСОБА_7 із ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Під час розгляду апеляційної скарги відповідач та його представник надали суду висновок судової будівельно-технічної експертизи № 8/18 від 10.04.2018 року, складений відповідно до положень ст. 106 ЦПК України на замовлення відповідача ОСОБА_2 від 23.03.2018 року, з якого вбачається, що облаштування грат на дворовому фасаді будинку №31 на вул. Куліша в м. Львові, які закривають віконний та дверний прорізи до квартири №17 вказаного будинку порушенням вимог будівельних норм та правил не являється. Виконання таких робіт допускається вимогами будівельних норм (п. 2.33 ДБН В.2.2-15-2005).

Роботи по облаштуванню грат на дворовому фасаді будинку № 31 по вул. Куліша в м. Львові, які закривають віконний та дверний прорізи до квартири № 17 вказаного будинку до робіт по переплануванню даної квартири не відносяться та дозволу на їх виконання не потребують (а.с. 195-203).

З врахуванням того, що встановлення відповідачем металевої решітки на внутрішньому фасаді будинку 31 по вул. Куліша у м. Львові на рівні першого поверху в межах квартири №17 не є переплануванням в розумінні вимог закону, не порушує прав інших осіб, тому самовільний характер такого встановлення не є підставою для задоволення позовних вимог про зобовязання відповідача демонтувати решітку.

Крім цього, колегія суддів бере до уваги те, що розпорядження в.о. голови ГРА ЛМР №399 від 21.09.2015 року «Про демонтаж самовільно встановленої металевої решітки на дворовому фасаді буд. № 31 по вул. Куліша у м. Львові», на підставі якого позивач звертався з позовною заявою по даній справі, скасоване постановою Галицького районного суду м. Львова від 30.11.2015 року, яка залишена без змін судами вищих інтанцій (а.с. 21-24, 30-36).

На думку колегії суддів, зазначені обставини спростовують висновки місцевого суду та у своїй сукупності свідчать про безпідставність позовних вимог.

Враховуючи зазначене оскаржуване рішення необхідно скасувати з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, при цьому необхідно вирішити, відповідно до ст. 141 ЦПК України, питання про розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 вересня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у позові Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_8 Васильовича, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ЛКП «Центральне», про зобовязання відповідача за власні кошти демонтувати самовільно влаштовану металеву решітку на рівні першого поверху в межах квартири № 17 на дворовому фасаді буд. 31 по вул. Куліша у м. Львові відмовити.

Стягнути з Галицької районної адміністрації Львівської міської ради на користь ОСОБА_2 судовий збір за розгляд апеляційної скарги в сумі 1339 (одна тисяча триста тридцять дев»ять) грн. 80 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складений 17 травня 2018 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

ОСОБА_9