Справа № 350/962/18
Провадження № 2-о/350/32/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2018 року смт. Рожнятів

Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді Максиміва І.В.

з участю секретаря Видойник І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Рожнятівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області про встановлення факту реєстрації шлюбу та факту народження дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з даною заявою, в якій просить встановити факт, що має юридичне значення.

В обгрунтування заявлених вимог покликається на те, що 31 березня 2017 року між ним та ОСОБА_2 було укладено шлюб, на підставі чого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Балаклавського районного управління юстиції у м. Севастополі в Автономній Республіці Крим, було видано свідоцтво серії НОМЕР_1. Однак вказане свідоцтво є таким, що не визнається на території України, оскільки видане на тимчасово окупованій території. Після чого вони звернулися до органів РАЦС з заявою про підтвердження реєстрації шлюбу, однак їм було рекомендовано звернутися до суду з метою встановлення відповідного факту.

Крім того, від цього шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_5 в м. Севастополі, Автономна Республіка Крим, що є окупованою територією у них народився син ОСОБА_3, що засвідчується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 12 липня 2017 року виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Балаклавського районного управління юстиції у м. Севастополі. Отримати свідоцтво народження у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Рожнятівського районного управління юстиції неможливо, оскільки факт народження відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації народження відповідно до статті 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Встановлення факту народження йому необхідно для підтвердження громадянства України.

В зв'язку з вище викладеним, заявник просить встановити факт реєстрації шлюбу укладеного 31 березня 2017 року між ним ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Балаклавського районного управління юстиції у м. Севастополі, Автономна Республіка Крим. Прізвище чоловіка після державної реєстрації шлюбу вказати - «ОСОБА_1», прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу вказати «ОСОБА_2» та встановити факт народження ІНФОРМАЦІЯ_5 дитини чоловічої статі - ОСОБА_3, у м. Севастополь, а також встановити дані про її батьків; допустити негайне виконання рішення по справі.

Заявник ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, направив суду заяву про розгляд справи без його участі заявлені вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник заінтересованої особи - Рожнятівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області в судове засідання не з'явилася, направила суду заяву про розгляд справи без її участі.

За таких обставин суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін у порядку визначеному ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Проаналізувавши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає що заява підлягає до задоволення виходячи з наступного.

31 березня 2017 року між заявником ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Балаклавського районного управління юстиції у м. Севастополь, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 31 березня 2017 року (а.с. 9).

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2 народила хлопчика ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого 12 липня 2017 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Балаклавського районного управління юстиції у м. Севастополь, копією медичного свідоцтва про народження серії 67 № 171044 від 05 лютого 2018 року виданного Пологовим будинком № 2 м. Севастополя, копією родового сертифіката пологового будинку. (а.с.10-12).

Відповідно до ч. 3 ст. 49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені та смерть.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до п.п. 4, 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту зокрема: реєстрації шлюбу; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

У відповідності до ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Автономна республіка Крим є тимчасово окупованою територією. Тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Згідно п.п. 1, 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсними і не створює правових наслідків.

Згідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою - не пізніше трьох днів. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров'я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров'я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За відсутності закладу документа охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

Відповідно до ч. 1 ст. 144 СК України, батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно ст. 7 Закону України «Про громадянство України», особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження.

Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства.

Судом встановлено, що мати дитини ОСОБА_2 народила ІНФОРМАЦІЯ_5 хлопчика, про що їй 12.07.2017 року було видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_3, яке відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є недійсним і не створює правових наслідків.

З огляду на викладене суд вважає, що дійсно для проведення державної реєстрації народження дитини є об'єктивні перешкоди. З метою захисту прав і свобод громадянина України, яким є заявник та його дитина, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви про встановлення факту народження дитини, бо законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість отримати громадянами України свідоцтво про народження дитини, виданого державним органом України.

Згідно ч.ч. 1-2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч.ч. 1-2 Розділу 2 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні затвердженні Наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 N 52/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 24.12.2010 N 3307/5) зареєстровані в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 р. за N 719/4940 - для державної реєстрації шлюбу жінкою та чоловіком особисто подається заява про державну реєстрацію шлюбу до органу державної реєстрації актів цивільного стану за їх вибором.

Пунктом 10 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.95 року, з подальшими змінами, визначено, що суди можуть встановлювати факти реєстрації усиновлення (удочеріння), шлюбу, розірвання шлюбу, народження і смерті, якщо в органах реєстрації актів громадянського стану не зберігся відповідний запис чи відмовлено у його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту громадянського стану.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 31 березня 2017 року зареєстрували шлюб на тимчасово окупованій території, про що їм 31 березня 2017 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Балаклавського районного управління юстиції м. Севастополь видано відповідне свідоцтво НОМЕР_4.

Як передбачено ч.ч. 2-3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Таким чином, свідоцтво про шлюб видане 31 березня 2017 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Балаклавського районного управління юстиції м. Севастополь є недійсним і не створює правових наслідків.

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про шлюб, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів шлюбу особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

На підставі ст. ст. 7, 8, 12, 258, 259, 261, 263-265, 268, 273, 315, 317, 319 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа Рожнятівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області про встановлення факту реєстрації шлюбу та факту народження дитини задовольнити.

Встановити факт реєстрації шлюбу між громадянином України ОСОБА_1, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Севастополь, Україна та громадянкою Російської Федерації ОСОБА_2, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Трошково Тугулимського району Свердловської області, який укладено 31 березня 2017 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Балаклавського районного управління юстиції у м. Севастполь в Автономній Республіці Крим, та поновити актовий запис.

Прізвище чоловіка після державної реєстрації шлюбу вказати ОСОБА_1, прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу вказати ОСОБА_2.

Встановити факт народження, ІНФОРМАЦІЯ_5 дитини чоловічої статі ОСОБА_3, місце народження м. Севастополь, Автономна Республіка Крим, Україна у батьків: мати - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженки с. Трошково Тугулимського району Свердловської області, громадянки Росії; батька - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Севастополь Автономна Республіка Крим, громадянина України.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя Максимів І.В.