Справа №639/1709/18
Провадження №2/639/1150/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2018 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Труханович В.В.,

за участю секретаря Кричевської В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду м. Харкова цивільну справу №639/1709/18 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 головного лікаря Комунального закладу охорони здоровя «Харківська міська лікарня № 3» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

04 квітня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова із позовною заявою до ОСОБА_2 головного лікаря Комунального закладу охорони здоровя «Харківська міська лікарня № 3» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, відповідно до якої просив суд стягнути з відповідача невиплачену заробітну плату загиблої ОСОБА_3 та моральну шкоду у розмірі 1 000 000, 00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що у 1992 році загинула ОСОБА_3 лікар 3-ї Харківської міської лікарні. З 1992 року по теперішній час позивачу не була виплачена заробітна плата загиблої та витрати на поховання, не була видана трудова книжка. На неодноразові звернення до головного лікаря позивачем не було отримано відповіді. Вказані обставини і вимусили ОСОБА_1 звернутися до суду з вищезазначеною позовною заявою.

27 квітня 2018 року від головного лікаря Комунального закладу охорони здоровя «Харківська міська лікарня № 3» ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого він просить суд відмовити ОСОБА_1 у задоволені його позовних вимог, посилаючись на наступне.

ОСОБА_3 працювала в міській лікарні № 3 з 01.08.1976 р.

07.06.1992 р. вона померла. На підставі наказу № 100 від 11.06.1992 р. ОСОБА_3 лікаря дільничного терапевта було виключено із чисельного (облікового) складу лікарні у звязку зі смертю.

До керівництва міської лікарні № 3 звернулась рідна сестра померлої ОСОБА_3 - ОСОБА_4 з заявою, в якій вона просила виплатити їй матеріальну допомогу на поховання та не отриману заробітну платню ОСОБА_3 До заяви вона додала довідку «для предявлення в органи соціального страхування» про те, що ОСОБА_3 померла 07.06.1992 р. та був здійснений запис в книзі реєстрації актів про її смерть у відділі Харківського міськвиконкому № 8342 від 11.06.1992 р. та документи, що підтверджували її родинні стосунки з померлою.

ОСОБА_4 - рідна сестра померлої ОСОБА_3 - отримала в лікарні грошові кошти, які належали померлої ОСОБА_3, а саме матеріальну допомогу на поховання у розмірі 1800 купонів згідно видаткового касового ордеру № 106 від 29.06.1992 р. та заробітну платню у сумі 12476 - 99 купонів згідно розрахунково-платіжної відомості № 116 за червень 1992 р.

З червня 1992 р. по теперішній час з заявами про одержання коштів, які належали померлій, до лікарні позивач або інші особи не звертались крім сестри померлої.

Трудова книжка ОСОБА_3 зберігається в лікарні у звязку з тим, що заяв (не усних, ні письмових) на отримання трудової книжки ОСОБА_3 від її родичів з 1992 р. по теперішній час до лікарні не надходило.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 квітня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 квітня 2018 року про відкриття спрощеного позовного провадження по цивільній справі №639/1709/18 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 головного лікаря 3-ї Харківської міської лікарні про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - повернуто заявникові.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 03 травня 2018 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про проведення судового засідання за допомогою телефонного звязку у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 головного лікаря 3-ї Харківської міської лікарні про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовлено.

ПозивачОСОБА_1 в судове засідання не зявився, надав суду телефонограму, в якій просив суд розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце слухання справи, в судове засідання не зявився, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу та ухвалити рішення у відсутності сторін.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Так в судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_3 з 01.08.1976 року працювала в міській лікарні № 3 на посаді лікаря дільничого терапевта, а з 29.05.1991 року на посаді завідуючого терапевтичним відділенням поліклініки, що підтверджується копією трудової книжки . (а.с.26-29)

07.06.1992 року ОСОБА_3 померла, причиною смерті стала закрита тупа травма голови, що підтверджується відповідною довідкою. (а.с. 31)

На підставі Наказу № 100 від 11.06.1992 року ОСОБА_3 07.06.1992 року було звільнено з займаної посади завідуючого терапевтичним відділенням поліклініки у звязку зі смертю, про що зроблено відповідний запис у трудовій книжці. (а.с. 29)

До керівництва міської лікарні № 3 звернулась рідна сестра померлої ОСОБА_3 - ОСОБА_4 з заявою, в якій вона просила виплатити їй матеріальну допомогу на поховання та не отриману заробітну плату ОСОБА_3 До заяви вона додала довідку «для предявлення в органи соціального страхування» про те, що ОСОБА_3 померла 07.06.1992 р. та був здійснений запис в книзі реєстрації актів про її смерть у відділі Харківського міськвиконкому № 8342 від 11.06.1992 р. та документи, що підтверджували її родинні стосунки з померлою. (а.с. 31)

Рішенням профкому від 09.06.1992 року було вирішено виділити родичам загиблої ОСОБА_3 матеріальну допомогу на поховання у розмір 1 800 карбованців, що підтверджується копією витягу з протоколу № 47 від 09.06.1992 року. (а.с. 33)

ОСОБА_4 - рідна сестра померлої ОСОБА_3 - отримала в лікарні грошові кошти, які належали померлій ОСОБА_3, а саме матеріальну допомогу на поховання у розмірі 1800 купонів згідно видаткового касового ордеру № 106 від 29.06.1992 р. та заробітну платню у сумі 12476 - 99 купонів згідно розрахунково-платіжної відомості № 116 за червень 1992 р. ( а.с. 30, 32)

11 квітня 2018 року інспектором праці Головного управління держпраці у Харківській області Державної служби України з питань праці ОСОБА_5 було проведено інспекційне відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю, а саме Комунального закладу охорони здоровя «Харківська міська лікарня № 3», про що складено відповідний Акт № ХК 0184/306/АВ.

В ході вказаного інспекційного відвідування було встановлено та зафіксовано в Акті обставини, встановлені судом у рішенні вище. Будь-яких порушень трудового законодавства з приводу вказаних обставин інспектором виявлено не було. (а.с. 16-25)

Суд вважає вказаний Акт належним та допустимим доказом у справі, він не оскаржувався сторонами, а отже суд приходить до висновку, що сума заробітної плати, яка належала ОСОБА_3 була виплачена її родичам, а саме сестрі ОСОБА_4 у відповідності до законодавства України, будь якої заборгованості із невиплаченої заробітної плати ОСОБА_3 на даний час у Комунального закладу охорони здоровя «Харківська міська лікарня № 3» не існує.

Відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту від 29.07.1993 № 58, яка діяла на час звільнення ОСОБА_3, а саме п. 4.3. у разі смерті працівника трудова книжка видається на руки його найближчим родичам під розписку або надсилається поштою на їх вимогу. У трудовій книжці померлого працівника у розділі "Відомості про роботу" і дати запису у графі 3 записується: "Роботу припинено у зв'язку зі смертю", далі - заповнюється графа 4 - зазначаються дата і номер наказу (розпорядження). Цей запис засвідчується у встановленому порядку.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 не було надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що він звертався до Комунального закладу охорони здоровя «Харківська міська лікарня № 3» із вимогою про повернення йому трудової книжки ОСОБА_3, а йому було відмовлено в цьому, то суд приходить до висновку, що дії головного лікаря Комунального закладу охорони здоровя «Харківська міська лікарня № 3» повністю відповідають вимогам закону, а у звязку з тим, що ні хто з родичів не звертався до поліклініки з вимогою про повернення трудової книжки, то вона до теперішнього часу там зберігається.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, а також враховуючи те, що в судовому засіданні не було встановлено факту порушення трудового законодавства головним лікарем Комунального закладу охорони здоровя «Харківська міська лікарня № 3» з приводу виплати неотриманої заробітної плати після смерті ОСОБА_3 та повернення трудової книжки, а позивачем не було надано суду жодного належного та допустимого доказу протилежного, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідач у своєму відзиві зокрема також просив суд застосувати строк позовної давності до вимог ОСОБА_1

За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто, позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.

Враховуючи те, що підстави для задоволення позову відсутні, суд не застосовує строк позовної давності до вимог позивача.

В своїй позовній заяві позивач також просив винести окрему ухвалу начальнику департаменту медицини ОСОБА_6 за невідповідність його посаді у звязку з відсутністю реакції на факт порушення законодавства головним лікарем Комунального закладу охорони здоровя «Харківська міська лікарня № 3».

Відповідно до ч.1 ст. 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Враховуючи те, що в судовому засіданні не було встановлено факту порушення законодавства головним лікарем Комунального закладу охорони здоровя «Харківська міська лікарня № 3» ОСОБА_2, а також не було встановлено факту неналежного реагування начальника департаменту медицини ОСОБА_6 на обставини на які посилається позивач, то суд не знаходить підстав для винесення окремої ухвали.

У звязку з тим, що у задоволені позову ОСОБА_1 було відмовлено, то на підставі ст. 141 ЦПК України та положень Закону України «Про судовий збір» судові витрати відносяться за рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 5, 11-13, 76-81, 89, 141, 265 ЦПК України, Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту від 29.07.1993 № 58, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 головного лікаря Комунального закладу охорони здоровя «Харківська міська лікарня № 3» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 30.05.2018 року.

Найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, б. 4, кв. 84.

Відповідач ОСОБА_2 головний лікар Комунального закладу охорони здоровя «Харківська міська лікарня № 3», місцезнаходження: м. Харків, пр-т Новобаварський, б. 56.

Суддя В. В. Труханович