Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №335/3254/18 Головуючий у 1 інстанції Макаров В.О.
Провадження № 22-ц/778/2026/18 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.

Полякова О.З.

за участю секретаря судового засідання Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 березня 2018 року у справі за заявою ОСОБА_3, заінтересована особа: Вознесенівський районний у місті Запоріжжі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про встановлення факту смерті, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою, заінтересована особа: Вознесенівський районний у місті Запоріжжі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про встановлення факту смерті.

У заяві зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року у місті Донецьку помер його батько ОСОБА_4, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року у місті Донецьку Донецької області УРСР.

Його батьки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розірвали шлюб 06 грудня 2002 року, та з тих пір, стосунки заявник з батьком не підтримує. Про смерть батька він дізнався випадково з ЗМІ, зокрема з Інтренет ресурсів. ОСОБА_4 було поховано 20 лютого 2018 року на міському кладовище міста Донецька.

Встановлення факту смерті батька заявнику необхідно для проведення реєстрації його смерті на території України та подальшого отримання законного свідоцтва про смерть, що буде створювати правові наслідки на території України та подальшого оформлення своїх спадкових прав.

Посилаючись на викладене, просив суд встановити факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року у місті Донецьк Донецької області, громадянина України ОСОБА_4 у віці 56 років, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця УРСР, місто Донецьк, Донецька область.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 березня 2018 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом не надана належна оцінка наданим доказам. Заява матері ОСОБА_5 залишена поза увагою та проігнорована судом.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні заяви суд першої інстанції виходив з відсутності підстав та не надання заявником доказів неможливість реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин.

Для встановлення смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті необхідні обставини, які свідчать про реєстрацію цієї події, а також про те, що заінтересована особа не має можливості отримати, відновити втрачені або знищені документи про це.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

У відповідності з ч. ч. 3, 4 ст. 49 ЦК України, державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов'язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті, обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Розглядаючи справу суд приймає лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З заявою про реєстрацію факту смерті заявник ОСОБА_3 до органу державної реєстрації актів цивільного стану не звертався.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що на підтвердження факту смерті ОСОБА_4 надав суду копії фотографій з кладовища, роздруківки з Інтернет сайтів СМІ, що не може свідчити про доведеність вимог заяви.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_3 не надав належні та допустимі докази у розумінні ст. 76-78 ЦПК України на підтвердження своїх вимог щодо смерті батька, та відмовив у задоволенні заяви.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не взята до уваги заява матері ОСОБА_5 не спростовують висновків суду першої інстанції виходячи з наступного.

ОСОБА_5 звернулася до суду першої інстанції з заявою, в якій зазначає, що ОСОБА_4 було поховано 20 лютого 2018 року на міському кладовищі Донецька, проте на підтвердження зазначених в заяві обставин не надала жодного доказу. Таким чином, зазначена заява не належним та допустимим доказом в розумінні ст.. 76-78 ЦПК України.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 березня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 30 травня 2018 року.

Головуючий:

Судді: