АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1223/18 Справа № 173/2430/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Шевченко О. Ю. Доповідач - Каратаєва Л.О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - Ткаченко І.Ю., Пищиди М.М.,

за участю секретаря судового засідання - Хоменко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2016 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитними зобов'язаннями, за зустрічною позовною заявою ОСОБА_6 до товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про визнання договору поруки припиненим, за зустрічною позовною заявою ОСОБА_5 до товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про визнання договору поруки припиненим, -

В С Т А Н О В И Л А:

ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором № СМ-SME300/113/2006 від 22 грудня 2006 року, в якому просило стягнути солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 6090052 грн. 83 коп.: 1201266 грн. - залишок заборгованості за кредитом; 108422 грн. 78 коп. - заборгованість за відсотками; 4780364 грн. 04 коп. - штрафні санкції за прострочення виконання зобов'язання (том 1 а.с.2-6,56-59).

08 серпня 2016 року ОСОБА_6 звернулася до суду з зустрічним позовом до ПАТ «ОТП Банк» про визнання договору поруки припиненим. Ухвалою суду за клопотанням позивача ПАТ «ОТП Банк» було замінено на первісного позивача у справі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна». В позові ОСОБА_6 просила суд визнати договір поруки № SR-SME300/113/2006/2 від 16 листопада 2009 року, укладений між ЗАТ «ОТП «Банк» та ОСОБА_6 припиненим(том 1 а.с. 180-182).

18 серпня 2016 року ОСОБА_5 також звернулася до суду з зустрічним позовом до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про визнання договору поруки припиненим, просив суд визнати договір поруки № SR-SME300/113/2006 від 22 грудня 2006 року, укладений між ЗАТ «ОТП «Банк» та ним припиненим (том 1 а.с.213-215).

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2016 року позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитними зобов'язаннями - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № SME300/113/2006 від 22 грудня 2006 року в розмірі 1409688 грн. 78 коп.: 1201266 грн. 00 коп. - заборгованість за кредитом; 108422 грн. 78 коп. - заборгованість за процентами; 100000 грн. - неустойка. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» судові витрати у розмірі 3654 грн. 63 коп. В іншій частині позову - відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_6 до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про визнання договору поруки припиненим - задоволено. Визнано припиненою поруку за договором поруки №SR- SME300/113/2006/2 від 16 листопада 2009 року, укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_6 Стягнуто з ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на користь ОСОБА_6 понесені судові витрати в сумі 551 грн. 20 коп. Зустрічний позов ОСОБА_5 до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про визнання договору поруки припиненим - задоволено. Визнано припиненою поруку за договором поруки № СМ-SME300/113/2006 від 22 грудня 2006 року, укладеного між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_5 Стягнуто з ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на користь ОСОБА_5 понесені судові витрати в сумі 551 грн. 20 коп.(том 2 а.с.60-65).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просила, скасувати рішення суду в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_4 та прийняти рішення яким позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в частині стягнення суми заборгованості з ОСОБА_4 - відмовити у повному обсязі (том 2 а.с.85-88).

В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги посилалася на порушення норм матеріального та процесуального права, зокрема зазначила, що справа розглянута без врахування направленої на адресу суду заяви про застосування строку позовної давності, також, зазначила, що матеріали справи не містять розгорнутого розрахунку заборгованості, що свідчить про незаконність та необґрунтованість рішення суду.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 22 грудня 2006 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № СМ-SME300/113/2006. Відповідно до умов договору ОСОБА_4 отримала кредит в розмірі 99 000 дол. США строком до 20 грудня 2016 року з умовами сплати процентів в розмірі фіксованої процентної ставки 5 % (том 1 а.с.7-21).

Уклавши із ЗАТ КБ «ОТП Банк» кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, ОСОБА_4 порушила договірні зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості, яка згідно з розрахунком позивача станом на 9 вересня 2014 року становить 102 143,08 дол. США: 93 687, 15 дол. США ( 1201 266 грн. 00коп.) - залишок заборгованості за кредитом; 8455, 93 дол. США (108 422 грн. 78 коп.) - сума відсотків за користування кредитом (том 1 а.с.60-76).

На виконання зобов'язання за кредитним договором 22 грудня 2006 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_5 було укладено договір поруки SR- SME300/113/2006, відповідно до умов якого ОСОБА_5 взяв на себе зобов'язання відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_4 (Боржником) її боргових зобов'язань перед Кредитором за кредитним договором № СМ-SME300/113/2006 від 22 грудня 2006 року (том 1 а.с.22-25).

16 листопада 2009 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_6 було укладено договір поруки SR- SME300/113/2006/2, відповідно до умов якого ОСОБА_6 взяла на себе зобов'язання відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_4 (Боржником) її боргових зобов'язань перед Кредитором за кредитним договором № СМ-SME300/113/2006 від 22 грудня 2006 року (том 1 а.с.26-28).

Пунктами 3.1, 3.2 вищевказаних договорів поруки передбачено, що у випадку невиконання боржником боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором, кредитор має право звернутися до поручителя з вимогою про виконання боргових зобов'язань в повному обсязі чи в частині. Поручитель приймає на себе зобов'язання, у випадку невиконання боржником боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором, здійснити виконання боргових зобов'язань в обсязі, заявленому кредитором протягом 3-х банківських днів з дати отримання відповідної письмової вимоги кредитора.

10 лютого 2010 року на адресу поручителів ОСОБА_6 та ОСОБА_5 надсилалися письмові вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором. Отримані такі вимоги були в лютому 2010 року, проте зобов'язання не було ними виконано. Жодних доказів на спростування цих обставин позивачем надано не було, тому суд вважає цю обставину встановленою.

На підставі договору про відступлення права вимоги від 12 листопада 2010 року до товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» перейшло право вимоги за кредитним договором № № SME300/113/2006 від 22 грудня 2006 року (том 1 а.с.29-32).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції застосувавши положення ст. 1054, 526, 610, 612 ЦК України, виходив із того, що відповідач ОСОБА_4 взяті на себе зобов'язання по кредитному договору не виконала, доказів про повернення кредиту не надала, у зв'язку з чим вважав законним та обґрунтованими вимоги позивача про дострокове повернення суми кредиту та нарахованих процентів. Стягуючи пеню, суд зменшив її відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України та застосував правову позицію Верховного суду України у справі №6-100цс14 від 03 вересня 2014 року. У зв'язку з припиненням поруки, відмовив в задоволені вимог до ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги ,суд першої інстанції виходив із їх законності та обґрунтованості.

Оскільки рішення суду оскаржується лише в частині стягнення боргу з ОСОБА_4, колегія суддів в іншій частині рішення суду не переглядає.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду, з наступних підстав.

Згідно положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що у зв'язку з порушенням відповідачем взятого на себе зобов'язання за кредитним договором № СМ-SME300/113/2006 від 22.12.2006, виникла заборгованість, яка складається з: 1201266 грн. - залишок заборгованості за кредитом; 108422 грн. 78 коп. - заборгованість за відсотками; 4780364 грн. 04 коп. - штрафні санкції за прострочення виконання зобов'язання, всього 6090052 грн. 83 коп.

Доводи апеляційної скарги про те, що наявний в матеріалах справи розрахунок суми заборгованості за кредитним договором, є неналежним доказом, з якого не зрозуміло з чого саме складається заборгованість та на яких підставах він ґрунтується, на підставі чого нараховується пеня за якою процентною ставкою, за якою процентною ставкою розраховується тіло кредиту, ну думку колегії суддів є безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи та наданим суду першої інстанції належним чином складеним розрахунком заборгованості ОСОБА_4 за договором кредиту (том 1 а.с. 60-76) та який відповідачем не спростований.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_4 направляла на адресу суду клопотання про застосування строку позовної давності, однак суд не розглянув його, колегія суддів не бере до уваги, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.01.2013 № 10-70/0/4-13 «Про окремі питання застосування строків позовної давності», роз'яснено, що відповідно до ч.3 і 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Оскільки рішення по суті спору ухвалюється судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності й обґрунтованості рішення суду, то заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції.

Оскільки ст.. 267 ЦК України є нормою матеріального права суд апеляційної інстанції не вправі розглядати заяву про застосування строків позовної давності.

Матеріали справи не містять клопотання про застосування строку позовної давності.

Надана до суду копія такого клопотання з відміткою про отримання його представником позивача, не може слугувати підставою для його задоволення, а надане до апеляційної скарги повідомлення про вручення поштового відправлення та отримане Верхньодніпровським районним судом не свідчить, що саме таку заяву про застосування строку позовної давності направляла Відповідач до суду.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_4 зверталася з заявою про перегляд заочного рішення (а.с.142-144), її інтереси представляв ОСОБА_7 та приймав участь у судових засіданнях (том 1 а.с.158, 209, том 2 а.с.56).

Однак, заява про застосування строку позовної давності ані відповідачем, ані її представниками до суду першої інстанції подана не була.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2016 року, в частині, що оскаржується - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: