22-ц/775/360/2018(м)
Головуючий у 1-й інстанції Литвиненко Н.В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

Іменем України

Єдиний унікальний номер 264/4304/17

Номер провадження 22-ц/775/360/2018(м)

22 травня 2018року місто Маріуполь

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді Гаврилової Г.Л.

суддів Зайцевої С.А., Пономарьової О.М.

за участю секретаря Сидельнікової А.В.

сторони:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач -ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17 листопада 2017 року, у складі судді Литвиненко Н.В.,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, мотивуючи вимоги тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 26 серпня 2008 року ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ПАТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником прав та обовязків ЗАТ КБ «ПриватБанк». Позивач свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Однак, відповідачка ОСОБА_3 у порушення умов кредитного договору зобовязання не виконала, у звязку з чим станом на 30 червня 2017 року виникла заборгованість в розмірі 108802,16грн., яку позивач просив стягнути з відповідачки ОСОБА_3 разом з витратами по сплаті судового збору.

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17листопада 2017 року в задоволенні позовних вимог ПАТКБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу та,посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17 листопада 2017року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що отримані позичальником кошти до теперішнього часу банку не повернуті,отже, враховуючи, що кредитний договір не є розірваним, чи припиненим, боржник має сплачувати відсотки на суму простроченої заборгованості по кредиту, як плату за весь час фактичного користування кредитними коштами до повного погашення заборгованості за кредитом. З посиланням на правову позицію Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року, у справі № 6-249цс15,зазначає,що у випадку неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором та наявності простроченої заборгованості по кредиту, зобовязання сплатити відсотки за час фактичного користування кредитними коштами у позичальника виникає щомісячно, тим самим, позовна давність за вимогами кредитора про повернення процентів за користування кредитів, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом підлягають стягненню з відповідача у межах строку позовної давності, а саме: з 30 червня 2014 року по 30 червня 2017 року.

Сторони до суду не зявились, надали заяви про слухання справи за їх відсутність. ( а.с. 74-76,82)

Заслухавши суддю - доповідача,взявши до уваги доводи відповідача, викладені у відзиві до апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволені позову, суд виходив з того, що останній платіж за кредитним договором проведений 31 липня 2014 року, а до суду з даним позовом банк звернувся 06 вересня 2017 року, тому на час звернення позивача до суду строк позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту і до вимог про стягнення відсотків та штрафів сплив, що в силу вказаних норм матеріального права є підставою для відмови в задоволенні позову.

Крім того, строк дії картки, як складової договору, сплив у червні 2014 року, отже, з цього часу у позивача виникло право на предявлення вимог щодо повернення кредиту у повному обсязі протягом трьох років,який він пропустив.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду з оглядом на таке.

Судом встановлено, що 26.08.2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» ( з 30 квітня 2009 року ПАТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_3 був укладений договір №б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 500,00грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

01.10.2010 року ОСОБА_3 уклала шлюб з ОСОБА_4 та змінила прізвище на «Лукяненко».

Згідно п.6.5 та п.6.6 Умов та правил надання банківських послуг, що є невідємною частиною договору, позичальник зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його користування, по перевитраті платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. У випадку невиконання зобов'язань за договором, позичальник зобов'язаний за вимогою банку виконати зобов'язання по поверненню кредиту (в тому числі простроченого кредиту та овердрафта), сплаті винагороди банку.

Пунктом 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, передбачено сплату штрафу за порушення строків сплати будь-якого з грошових зобов'язань у розмірі 500 грн + 5% від суми позову.

За змістом п.9.3 «Умов та правил надання банківських послуг», картрахунки відкриті на невизначений строк за виключенням настання умови, викладеної у п.п. 9.6, 9.7 цих Умов.

ОСОБА_3 за даним договором отримала кредитну картку з кінцевим строком її дії до січня 2012 року та повторно кредитну картку строком дії з 31.08.2010 року по червень 2014 року ( а.с. 45)

Відповідачка не виконувала належним чином свої зобов'язання за кредитним договором № б/н від 26.08.2008 року, внаслідок чого в неї виникла заборгованість за кредитом у загальному розмірі 108802,16грн., яка складається з наступного: 8238,47грн. - заборгованість за кредитом; 91440,02грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3704,52грн. заборгованість за пенею та комісією; 250,00грн. штраф (фіксована частина); 5169,15грн. штраф (процентна складова).

ОСОБА_2 просила відмовити в задоволенні позову, застосувавши позовну давність.( а.с.48)

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Так, відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці.

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі за № 6-14цс14.

Отже, аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України).

Судом установлено, що строк дії картки визначено до червня 2014 року.

Як вбачається з руху коштів відповідача, останній платіж ОСОБА_2 за кредитним договором проведений 21 березня 2014 року, та 31 липня 2014 року Банк самостійно здійснив операцію автоматичного списання простроченої заборгованості з карткового рахунку у розмірі 45,48 грн. ( а.с. 39-40)

До суду позивач звернувся 06 вересня 2017 року .( а.с.2)

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновками суду,що позивачем пропущено строк позовної давності, про застосування якого просив відповідач. Так, ОСОБА_2, в рамках кредитного договору від 26 серпня 2008 року отримала платіжну картку з кінцевим строком її дії до червня 2014 року, останній платіж відповідачем за кредитним договором проведений 21 березня 2014 року, а до суду з даним позовом банк звернувся 06 вересня 2017 року, тобто поза межами позовної давності, про застосування наслідків якої заявляла ОСОБА_2

У свою чергу, посилання позивача на правову позицію Верховного Суду України від 02.12.2015 року(справа № 6-249цс15) є помилковим, оскільки предметом позову у справі, що переглядається, є надання кредитних коштів у вигляді кредитної лінії, де складовою кредитного договору є платіжна картка, як складова кредитного договору, та саме з закінченням строку дії картки повязується право кредитора на отримання кредиту у повному обсязі, та з цього часу починається перебіг трирічного строку позовної давності. У свою чергу, предметом спору у справі № 6-249цс15 є стягнення відсотків в межах трирічного строку за кредитним договором, строк якого не закінчився.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381,382 ЦПК України колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17 листопада 2017 року залишити без змін.

Відновити дію рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17 листопада 2017 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 25 травня 2018 року.

Головуючий Гаврилова Г.Л.

Судді Зайцева С.А.

ОСОБА_5