Постанова

Іменем України

16 травня 2018 року

м. Київ

справа № 322/1305/16

провадження № 61-12978св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Фаловської І. М., Штелик С.П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Новомиколаївський комунальний дошкільний навчальний заклад № 3 «Теремок»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 02 лютого 2017 року в складі судді Шиша А. Б. та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 29 березня 2017 року в складі колегії суддів: Крилової О. В., Дзярука М. П., Трофимової Д. А.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Новомиколаївського комунального дошкільного навчального закладу № 3 «Теремок» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 06 квітня 2015 року його прийнято на роботу в Новомиколаївський комунальний дошкільний навчальний заклад № 3 «Теремок» на посаду робітника з комплексного обслуговування й ремонту будинків. 06 квітня 2016 року його працевлаштовано на сумісну посаду, оператора котельні, за основним місцем роботи в цьому ж закладі, з оплатою в розмірі ставки, згідно із штатним розписом за суміщенням.

Праця оператора котельні оплачувалась окремо від основної роботи. Посадові обов'язки оператора котельні були надані йому для вивчення, після чого керівництвом закладу видано наказ про прийняття його на посаду, що свідчить про укладення з ним безстрокового трудового договору. Копію цього наказу він не отримував. Накази про початок роботи оператора котельні також видавались 17 жовтня та 15 листопада 2016 року.

У період з 06 квітня до 05 грудня 2016 року протягом квітня, жовтня, листопада він працював за сумісництвом в зазначеному закладі на посаді оператора котельні.

29 листопада 2016 року, погано себе почуваючи, він прийшов на роботу, виконав свої обов'язки оператора котельні, після чого завідувач звернулась до нього з вимогою виконати роботу, яка не входить до його посадових обов'язків - завантажити вручну сміття на тракторний причіп. Не в змозі виконувати незаконні вимоги завідувача закладу, він звернувся до лікаря зі скаргою на погане самопочуття та з проханням видати йому довідку про неможливість виконання вантажних робіт. Після отримання такої довідки він надав її завідувачу закладу, у зв'язку з чим вона вирахувала 40 відсотків з його заробітної плати оператора котельні.

Цього ж дня через погіршення стану здоров'я, він отримав звільнення від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю. Повернувшись на роботу о 14 годині 00 хвилин, вимкнув опалювальний котел, оскільки не міг залишати його без нагляду в працюючому стані, залишив увімкненим мережевий насос, про що повідомив завідувача закладу та пішов лікуватися.

Період його тимчасової непрацездатності тривав з 29 листопада до 04 грудня 2016 року.

29 листопада 2016 року, за відсутності ОСОБА_4, завідувач закладу ОСОБА_5 разом із трьома працівниками закладу склала акт № 1 про порушення ним трудової дисципліни у зв'язку з тим, що він вимкнув котел без письмового дозволу адміністрації закладу, не передав зміну та не залишив ключів від котельні.

05 грудня 2016 року, після його виходу на роботу, завідувач скликала трудову комісію, на якій вимагала від нього пояснення з приводу подій 29 листопада 2016 року. Після отримання від нього пояснень завідувач протиправно, порушуючи його трудові права, звільнила його з посади оператора котельні за порушення трудової дисципліни, про що видала наказ № 185-к/тр. Того ж дня протоколом № 1 про порушення трудової дисципліни з нього було знято посадові обов'язки оператора котельні.

У день звільнення, 05 грудня 2016 року, всупереч статті 116 КЗпП України йому не виплачено середню заробітну плату за листопад 2016 року. При цьому запис про звільнення з сумісної посади в його трудову книжку занесений не був.

14 грудня 2016 року його звільнено з основної посади робітника з комплексного обслуговування й ремонту будинків за власним бажанням на підставі пункту 1 статті 38 КЗпП України.

17 грудня 2016 року на його банківську картку було нараховано 300,00 грн, 28 грудня 2016 року - 402,73 грн заробітної плати за листопад 2016 року. Невиплачений заробіток за листопад 2016 року складає 1146,64 грн.

За грудень 2016 року, у зв'язку з незаконним звільненням, непроведенням повного розрахунку при звільненні та вимушеним прогулом, сума середнього заробітку складає 1 849,37 грн. Таким чином, в період з 01 листопада 2016 року до 01 січня 2017 року, за вирахуванням зазначеної різниці, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та вимушеним прогулом з причини незаконного звільнення, складає 2 996,01 грн (1146,64 + 1849,37).

Позивач також стверджував, що незаконні дії відповідача вимагають від нього додаткових зусиль для організації життя і відновлення порушених прав, позбавили його гарантованого статтею 43 Конституції України права на працю та можливості заробляти на життя, призвели до моральних переживань. Він втратив душевний спокій, постійно перебуває у роздратованому стані, не має засобів для забезпечення належного рівня життя. 04 січня 2017 року він став на облік в Новомиколаївський центр зайнятості як безробітній. До теперішнього часу він не може працевлаштуватися.

На підставі викладеного позивач просив поновити його на посаді оператора котельні Новомиколаївського комунального дошкільного навчального закладу № 3 «Теремок», стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у грудні 2016 року в розмірі 1 849,37 грн, невиплачену частину середнього заробітку за листопад 2016 року в розмірі 1 146,64 грн та відшкодування моральної шкоди в розмірі 20 000,00 грн.

Рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 02 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 29 березня 2017 року, в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що в період з 17 жовтня до 05 грудня 2017 року позивач виконував роботу оператора газових котлів за суміщенням посад, а не за сумісництвом, як зазначено в позовній заяві. Запис у трудову книжку про роботу за суміщенням не вноситься. Працівника неможливо поновити на роботі, яку він виконував за суміщенням посад.

Стосовно відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні суд зазначив, що ОСОБА_4 заробітна плата за листопад 2016 року та розрахункові кошти виплачені 27 грудня 2016 року, а не у день звільнення, 14 грудня 2016 року, що є порушенням частини першої статті 115 та частини першої статті 116 КЗпП України. Проте згідно з результатами перевірки, яка проводилася головним державним інспектором праці Головного управління держпраці у Запорізькій області ОСОБА_6 з 25 січня до 01 лютого 2017 року, заробітна плата за основним місцем роботи за листопад 2016 року та середня заробітна плата за час затримки розрахунку при звільненні, були нараховані та відповідні документи передані до банку 27 січня 2017 року на виплату ОСОБА_4 через картрахунок в сумі 1 804 грн. Отримання цих коштів позивачем було підтверджено в судовому засіданні.

При цьому суд першої інстанції посилався на пояснення бухгалтера Новомиколаївського комунального дошкільного навчального закладу № 3 «Теремок» ОСОБА_7, згідно з якими при звільненні ОСОБА_4 з роботи, враховуючи, що подання заяви про звільнення та саме звільнення відбулося в один день, за який не було можливості вирішити питання про виплату бюджетних коштів, нею з позивачем було досягнуто домовленість, що розрахункові кошти будуть йому виплачені пізніше.

Крім того, суд дійшов висновку, що оскільки при знятті з позивача обов'язків за суміщенням відповідач порушень не допустив, розрахункові кошти були виплачені із запізненням за домовленістю із позивачем; заподіяння позивачу моральної шкоди не доведено.

04 травня 2017 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач працював на посаді оператора котельні у Новомиколаївському комунальному дошкільному навчальному закладі № 3 «Теремок» за сумісництвом, а не за суміщенням, як помилково вважали суди.

Позивач стверджував, що на посаді оператора котельні він працював за сумісництвом, оскільки з ним був укладений окремий трудовий договір через безстрокові накази про прийняття на роботу оператора газової котельні від 06 квітня 2016 року № 66-к/тр, від 17 жовтня 2016 року № 154-к/тр, 15 листопада 2016 року № 175-к/тр. Роботу оператора котельні він виконував, у тому числі і у нічний час, тобто у вільний від основної роботи.

До моменту прийняття його на посаду оператора котельні така штатна одиниця на підприємстві була відсутня, а суміщення посад можливе лише у разі наявності цієї посади в штатному розписі до його призначення.

Посада оператора котельні протилежна від основної посади робітника з обслуговування (не в межах спеціальності, кваліфікації основної посади), тобто не належала до тієї категорії персоналу, за видом якої була його основна посада. Посадові обов'язки на цих посадах були різними.

Разом із тим, ОСОБА_4 вважає помилковим висновок судів про неможливість поновлення на посаді за суміщенням, оскільки 14 грудня 2016 року його звільнено з основної посади робітника з комплексного обслуговування й ремонту будинків, з 04 січня 2017 року перебуває на обліку як безробітний, з часу пред'явлення позову до ухвалення рішення у справі ніде не працював, а тому посада оператора котельні була для нього основною.

Крім того, позивач стверджував, що встановлення або скасування суміщення професій є істотною зміною умов праці, а тому відповідно до статті 32 КЗпП України відповідач повинен був попередити його про звільнення від виконання обов'язків оператора котельні за два місяці, чого не зробив.

Заперечень на касаційну скаргу не надходило.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

12 березня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено, й про це свідчать матеріали справи, що оскаржувані рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судами встановлено, що відповідно до наказу від 06 квітня 2015 року № 61 ОСОБА_4 прийнято на посаду робітника по ремонту будівлі та обладнання Новомиколаївського комунального дошкільного навчального закладу № 3 «Теремок».

Наказом Новомиколаївського комунального дошкільного навчального закладу № 3 «Теремок» від 06 квітня 2016 року № 66-к/трв зв'язку із запуском модульної газової котельної відповідальному за безпечну експлуатацію газового господарства ОСОБА_4 наказано приступити до роботи оператором газових котлів з оплатою в розмірі ставки, згідно із штатним розписом, за суміщенням. Працювати з 06 години 00 хвилин до 08 години 00 хвилин та з 17 години 00 хвилин до 21 години 00 хвилин, під час виконання роботи робочого по ремонту обладнання та будівель періодично наглядати за станом котлів. При потребі регулювання котлів приїздити за викликом сторожа в нічні години.

17 жовтня 2016 року Новомиколаївським комунальним дошкільним навчальним закладом № 3 «Теремок» видано наказ № 154-к/тр аналогічного змісту. При цьому час виконання ОСОБА_4 обов'язків оператора газових котлів визначено з 04 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин та з 14 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин.

15 листопада 2016 року наказано робітнику з обслуговування й ремонту будинку ОСОБА_4 приступити до виконання посадових обов'язків оператора котельні та встановлено йому надбавку за збільшення обсягу виконуваних робіт в розмірі 50 відсотків посадового окладу оператора котельні.

Наказом Новомиколаївського комунального дошкільного навчального закладу № 3 «Теремок» від 05 грудня 2016 року № 185-к/тр знято з ОСОБА_4 посадові обов'язки оператора котельні в зв'язку з порушенням ним трудової дисципліни, що загрожувало належному опаленню дитячого закладу.

14 грудня 2016 року ОСОБА_4 звільнено з посади робітника з комплексного обслуговування й ремонту будинків за власним бажанням на підставі пункту 1 статті 38 КЗпП України.

КЗпП України передбачено такі форми організації праці як сумісництво та суміщення професій (посад), а також врегульовано порядок оплати такої праці (статті 102-1, 105).

Сумісництво - це виконання працівником, крім своєї основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому ж або іншому підприємстві.

Згідно з положеннями частини першої статті 105 КЗпП України суміщення - це виконання працівником роботи на тому ж підприємстві, в установі, організації поряд зі своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткової роботи за іншою професією (посадою) або обов'язків тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи, за що провадиться відповідна доплата до заробітної плати.

При роботі за суміщенням професій (посад) окремий трудовий договір не укладається, лише видається наказ про допущення працівника до роботи за суміщенням, запис до трудової книжки не вноситься.

Як уже зазначалося, ОСОБА_4 працював у Новомиколаївському комунальному дошкільному навчальному закладі № 3 «Теремок» на посаді робітника по ремонту будівлі та обладнання, а також виконував поряд з цією роботою роботу оператора котельні в цій же установі. Трудовий договір, за яким ОСОБА_4 зобов'язувався виконувати роботу оператора котельні, сторони справи не укладали. Про допущення позивача до роботи оператора котельні за суміщенням керівництвом закладу видавалися відповідні накази, при цьому записи в трудову книжку про це не вносилися. За виконання обов'язків оператора котельні ОСОБА_4 проводилася доплата до заробітної плати. Наказом Новомиколаївського комунального дошкільного навчального закладу № 3 «Теремок» від 05 грудня 2016 року № 185-к/тр з ОСОБА_4 знято посадові обов'язки оператора котельні.

Таким чином, ОСОБА_4 виконував роботу оператора котельні у Новомиколаївському комунальному дошкільному навчальному закладі № 3 «Теремок» за суміщенням, відповідач його з цієї посади не звільняв, а лише зняв посадові обов'язки.

З огляду на викладене, вирішуючи спір по суті, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність підстав для поновлення ОСОБА_8 на посаді оператора котельні.

4Доводи касаційної скарги про те, що відповідач не повідомив позивача про зміну істотних умов праці - зняття посадових обов'язків оператора котельні, які він виконував за суміщенням, Верховний Суд не бере до уваги, оскільки зміна істотних умов праці відповідно до частини третьої статті 32 КЗпП України має місце лише у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, а обставина, на яку посилається ОСОБА_4, такою зміною не є.

Верховний Суд також погоджується з висновками судів про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди. Доводів про незаконність оскаржуваних судових рішень в частині вирішення цих позовних вимог касаційна скарга не містить.

Отже, висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, фактично стосуються переоцінки доказів, що перебуває поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 02 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 29 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

І. М. Фаловська

С. П. Штелик