Справа № 145/1108/17
Провадження № 22-ц/772/960/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2018 рокуСправа № 145/1108/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі:

головуючої: Марчук B.C.,

суддів: Денишенко Т.О., Берегового О.Ю.,

за участю секретаря : Торбасюк О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі №2 цивільну справу № 145/1108/17 за позовом ОСОБА_3 до Шендерівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 21 лютого 2018 року, ухвалене в залі судового засідання №2 під головуванням судді Кіосак Н.О. о 13.19 год., повний текст рішення складено 28.02. 2018 року,

В с т а н о в и в :

У липні 2017 року ОСОБА_3 звернулась у Тиврівський районний суд Вінницької області з вказаним позовом. Позовні вимоги, з урахуванням їх уточнення, мотивовані тим, що 19 жовтня 2012 року помер її син ОСОБА_6. Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина, до складу якої входить земельна ділянка площею 3,6719 га, кадастровий номер :01:001:0053, яка розташована на території Шендерівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області.

Спадкодавець заповіту не залишив.

Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 13 жовтня 2017 року ОСОБА_4 та ОСОБА_7, дітей покійного ОСОБА_6, залучено до участі у справі, як співвідповідачів, які прийняли спадщину.

Оскільки на протязі шести місяців після смерті сина позивачка не звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, вона пропустила строк для її прийняття, визначений ст. 1270 ЦК України.

Виходячи з цього та норми ч.3 ст. 1272 ЦК України, позивачка просила суд надати їй додатковий двомісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, виходячи з того, що шестимісячний строк вона пропустила з поважних причин.

Такими поважними причинами позивачка зазначила наступні причини.

Перше це те, що на час смерті сина вона перебувала у віці 69 років; позивачка хворіла на такі хронічні хвороби, як цукровий діабет II типу, гіпертонія, кардіосклероз та склероз аорти. Внаслідок душевних страждань, пов'язаних зі смертю сина, стан її здоров'я почав погіршуватись. Починаючи з січня 2013 року і по 18 березня 2013 року вона двічі лікувалася стаціонарно у терапевтичному відділенні Вороновицької лікарні з діагнозом: стабільна стенокардія напруги, кардіосклероз з гіпертонією. Крім того, в неї відбулось загострення цукрового діабету. 18.03.2013 року ОСОБА_3 було виписано з лікарні додому та призначено лікування під наглядом дільничного терапевта. Однак її стан здоров'я, а також стрес, який вона пережила внаслідок втрати єдиного сина, не дозволили їй вчинити дії з оформлення спадкових прав.

Друге те, що після смерті ОСОБА_6, між позивачем та її онуками відповідачами у справі, було досягнуто домовленості щодо розподілу спадщини у добровільному порядку за взаємною згодою між спадкоємцями. Проте, в подальшому між спадкоємцями погіршилися стосунки, вони майже перестали спілкуватись між собою і жодних відомостей про прийняття спадщини онуками у позивача не було.

З огляду на викладене, вона звернулась до нотаріуса і, саме тоді їй було розяснено положення законодавства про спадкування, зокрема про прийняття спадщини, щодо необхідності подачі заяви про прийняття спадщини протягом шестимісячного строку після її відкриття.

Третє те, що відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 прийняли спадщину після смерті ОСОБА_6 і їм видані відповідні свідоцтва, проте, у порушення ст.63 Закону України «Про нотаріат», п.1.2 глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», нотаріус не повідомив позивачку про заведення спадкової справи, що теж є, на думку позивачки, поважною причиною для визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини.

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 21 лютого 2018 року в задоволенні позову відмовлено через недоведеність позивачкою поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини.

Не погодившись з даним рішенням, ОСОБА_3 оскаржила його в апеляційному порядку, як ухвалене за неповного зясування судом усіх обставин справи; невідповідності висновків суду встановленим обставинам справи; з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог. Апеляційна скарга обгрунтована тими ж доводами, що позовні заяви: основна та уточнена (а/с 1-2, 68-69). При цьому, скаржник переоцінює зазначені ним причини на власну користь, вважаючи їх поважними.

Відзиви на апеляційну скаргу не надходили.

Відповідно до п.3 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Апеляційний суд у складі судової колегії, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, з огляду на наступне.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ст. 10 ЦПК України говорить про те, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з наступних обставин.

19 жовтня 2012 року помер ОСОБА_6, син позивачки. (а/с 5,6,4). Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка площею 3,6719 га, кадастровий номер :01:001:0053, яка розташована на території Шендерівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області. (а/с7).

Відповідно до ст.1261 ЦК України, позивачка, як мати померлого, а відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5, як його діти, є спадкоємцями першої черги ( а/с 43, 5, 6).

Відповідно до норм ст. ст. 1218, 1220 ЦК України, внаслідок смерті особи, відкривається спадщина на усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Стаття 1270 ч.1 ЦК України вказує, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців з часу її відкриття.

Стаття 1269 ЦК України вказує, що спадкоємець який бажає прийняти спадщину, але на час її відкриття не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Як вказує позивачка у своїх позовних заявах, вона до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті сина у шестимісячний строк не зверталася, отже пропустила встановлений строк для прийняття спадщини.

Відповідач ОСОБА_4 позову не визнавав; Шендерівська сільська рада Тиврівського району Вінницької області своєю заявою на а/с 93 просила розглянути справу без участі представника, при вирішенні спору покладається на розсуд суду; відповідачка ОСОБА_5 у судове засідання суду першої інстанції не зявилася без поважних причин та заяв чи клопотань не надала.

Виходячи з норми ч.3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини.

Отже, позивачці необхідно було довести поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, який закінчився 20 квітня 2013 року.

Зазначені обставини правильно встановлені судом першої інстанції і відповідають матеріалам справи.

Ці обставини вказують на наявність правовідносин щодо прийняття спадщини, яким відповідають норми ст. ст. 1220, 1222, 1269, 1270, 1272 ч.3 ЦК України; Постанова Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, якими і керувався суд при ухваленні оскаржуваного рішення.

Апеляційний суд у складі колегії суддів також вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що так, як на стаціонарному лікуванні позивачка з шести місяців строку для прийняття спадщини перебувала лише 27 днів ( з 14.01.2013 року по 25.01.2013 року і з 04.03.2013 року по 18.03.2013 року, згідно виписок з медичних карт на а/с 12, 13), то дана причина пропуску строку не є поважною для надання додаткового строку для прийняття спадщини.

Суд також правильно оцінив і інші, вказані позивачкою, причини - домовленість спадкоємців щодо розподілу спадщини у добровільному порядку за взаємною згодою між ними та відсутність у позивачки відомостей про прийняття спадщини іншими спадкоємцями у порушення ст.63 Закону України «Про нотаріат», п.1.2 глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», не визнавши і їх поважними.

Адже, для того щоб розділити спадкове майно потрібно спочатку його прийняти у спадщину відповідно до діючого законодавства, тому позивачка мала би звернути увагу на ці обставини, з огляду на те, що питання спадщини нею обговорювалося з онуками - відповідачами у справі так, як виходячи з домовленостей про розподіл спадщини, вона усвідомлювала, що спадщину хочуть прийняти всі, вказані нею, спадкоємці першої черги, тому ОСОБА_3 мала б цікавитися станом спадщини протягом передбаченого законом строку, це було у її інтересах та можливостях.

Отже, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає, що суд першої інстанції повно та об'єктивно дослідивши обставини справи, надавши належну оцінку наявним у справі доказам, ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 21 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного її тексту.

Судді/підписи/

Згідно з оригіналом

суддя-доповідач: ОСОБА_2