Справа № 473/1572/18
"30" травня 2018 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді Вуїва О.В., при секретарі Заблоцькій М.М.,
за участю позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з таким позовом в якому вказував, що він є власником житлового будинку №68 по вул. Маяковського в м. Вознесенську Миколаївської області, оскільки успадкував вказане майно в порядку спадкування за заповітом після смерті батька, однак спадщину не оформив.
В той же час з 2009 року в будинку в якості члена сім'ї позивача зареєстрований його племінник відповідач по справі.
Також позивач вказував на те, що відповідач за місцем реєстрації з моменту її проведення без поважних причин не проживає, проте не знявся з реєстрації, внаслідок чого власнику житла створюються перешкоди в користуванні своєю власністю (постійно надходять дзвінки та листи кредиторів ОСОБА_2 з вимогами про сплату боргів).
В звязку з цим ОСОБА_1 просив визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування належним йому житловим приміщенням.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої вимоги підтримав у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, судом відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, причину неявки суду не повідомив.
Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки позивач не заперечував проти такого порядку вирішення справи.
Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1, показання свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного.
Зокрема в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1, як спадкоємець за заповітом після смерті ОСОБА_5, в передбачений законом шестимісячний строк з моменту відкриття спадщини звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини (до складу якої входить житловий будинок №68 по вул. Маяковського в м. Вознесенську Миколаївської області).
Свідоцтво про право на спадщину позивач не отримав. Проте згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Також встановлено, що з 2009 року в динку №68 по вул. Маяковського в м. Вознесенську Миколаївської області в якості члена сім'ї позивача зареєстрований його племінник відповідач по справі.
В той же час з показань свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4 та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи (а.с. 3) вбачається, що ОСОБА_2 за місцем реєстрації з моменту її проведення без поважних причин не проживає, проте не знявся з реєстрації, внаслідок чого власнику житла створюються перешкоди в користуванні своєю власністю (постійно надходять дзвінки та листи кредиторів ОСОБА_2 з вимогами про сплату боргів).
Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
До членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (дружина, діти, батьки власника, інші особи, якщо вони постійно проживають з власником і ведуть з ним спільне господарство). Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сімї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.
Житловий кодекс України не містить норм щодо підстав та порядку визнання членів сімї власника житла такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
Проте такі підстави та порядок визначені нормами Цивільного кодексу України, які регулюють правовідносини сервітуту.
Зокрема, положеннями ст. 405 ЦК України передбачено, що члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Як раніше встановлено судом, відповідач за місцем реєстрації не проживає понад встановлений законом річний строк. Матеріали справи не містять доказів наявності поважних причин його непроживання в будинку, зокрема створення йому будь-яких перешкод в проживанні чи іншому користуванні житлом тощо, а також наявності між сторонами угоди щодо іншого порядку та строків користування житлом.
За такого суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 282, 284, 289 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим будинком №68 по вул. Маяковського в м. Вознесенську Миколаївської області.
Заочне рішення може бути переглянуте за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О.В. Вуїв