РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2018 р. Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Шалагінової А.В.,

за участю секретаря судового засідання Войтович Г.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача адвоката ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 107-б, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про відшкодування витрат на лікування та поховання спадкодавця,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 р. позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про відшкодування витрат на лікування та поховання спадкодавця. В ході судового розгляду справи позивач збільшила позовні вимоги шляхом подання позовної заяви від 08.12.2017.

В обґрунтування позову, з урахуванням його уточнення, позивач зазначала, що її батько ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 Від першого шлюбу у нього залишилось дві доньки, а саме позивач у справі та ОСОБА_6 (дошлюбне прізвище ОСОБА_6). У другому шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 померлим було усиновлено її доньку, відповідача по справі - ОСОБА_5

30.09.2012 сімейні відносини з відповідачем ОСОБА_3 були припинені та спадкодавець ОСОБА_6 перебував у фактичних шлюбних відносинах із ОСОБА_8 Від даних шлюбних відносин у них народилась донька ОСОБА_9, батьком якої у свідоцтві про народження зазначено ОСОБА_6

Таким чином, спадкоємцями першої черги за законом згідно ст. 1261 ЦК України є три рідні доньки, одна усиновлена донька та дружина ОСОБА_3 Після смерті батька відкрилась спадщина, з якої кожному зі спадкоємців належить по 1/10 частині. Всі спадкоємці подали заяви про прийняття спадщини, а тому вважаються такими, що прийняли спадщину у встановленому законом порядку.

Починаючи з липня 2016 р. по теперішній час у Вільнянському районному суді Запорізької області знаходиться на розгляді справа про поділ спадкового майна між усіма спадкоємцями. Відповідач ОСОБА_3 більше двох років не проживала із спадкодавцем, а тому участі у лікуванні та похованні спадкодавця ні вона, ні її донька не приймали, і на даний час вони відмовляються відшкодувати частину витрат, понесених позивачем на лікування та поховання батька, які в повному обсязі здійснювалися позивачем.

Загальна сума витрат на лікування та поховання спадкодавця, які підтверджені документально, становить 124 990 грн. 96 коп., а тому на кожного із спадкоємців доводиться по 24 998 грн. 19 коп. понесених позивачем витрат.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що інші спадкоємці відшкодували їй свою частину витрат, ОСОБА_1, відповідно до збільшених позовних вимог від 08.12.2017, просила суд стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на її користь по 24 998 грн. 19 коп. витрат, які пов'язані з лікуванням та похованням спадкодавця, а також стягнути з відповідачів судові витрати по сплаті судового збору та надання правової допомоги в солідарному порядку.

Ухвалою суду від 17.10.2017 у даній цивільній справі відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду.

Крім того, вказаною ухвалою суду за клопотанням ОСОБА_1, в порядку підготовки справи до судового розгляду, витребувано у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Тізенберг Д.Д. належним чином засвідчену копію спадкової справи № 15/2014, заведеної після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 р.; в ТОВ «Віта Центр» виписку з медичної карти хворого ОСОБА_6 за період вересень -жовтень 2014 р. із зазначенням діагнозу, проведеного лікування та призначення медикаментів і понесених витрат; в КУ «Міська клінічна лікарня №3» виписку з медичної карти хворого ОСОБА_6 за період перебування на лікуванні з 04.09.2014 по 29.09.2014 із зазначенням призначеного лікування та витрат, понесених при госпіталізації.

15.12.2017 набрали чинності зміни до ЦПК України. Відповідно до пп. 9 п. 1 Перехідних положень до ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Тому розгляд справи було продовжено в порядку загального позовного провадження.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав, що викладені у позові.

Відповідач ОСОБА_3 подала письмові заперечення на позов, в яких зазначила, що померлий ОСОБА_6 був матеріально забезпеченою людиною, а тому не потребував матеріальної допомоги на своє лікування. На пропозицію її доньки - відповідача ОСОБА_5 профінансувати його лікування він відмовився, посилаючись на те, що йому вистачає грошових коштів на лікування, а тому він не міг брати у борг грошові кошти у позивача по справі для свого лікування, отже, позовні вимоги в цій частині є безпідставними. Крім того, позивач у справі не спілкувалася з відповідачами з приводу встановлення пам'ятнику померлому батькові, при його замовленні до відома їх не ставила, встановила пам'ятник самостійно, а тому вони не повинні сплачувати гроші за самодіяльність позивача у справі. Відповідач вважає, що ОСОБА_1 жодних витрат на лікування її чоловіка не несла, оскільки він оплачував лікування самостійно, а на даний час намагається отримати вигоду у вигляді стягнення з неї витрат, яких вона фактично не несла, просить відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 та її представник - адвокат ОСОБА_4 заперечення на позов підтримали, просили відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_5, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з'явилася. До суду від цього відповідача надійшла заява (а.с. 131), в якій вона просить справу розглядати без її участі. Проти позовних вимог заперечує в повному обсязі, посилаючись на те, що під час хвороби батька вона разом із чоловіком пропонували йому матеріальну допомогу на лікування, від якої він відмовився, оскільки завжди був матеріально забезпеченою людиною та мав можливість самостійно сплатити витрати на лікування. Після смерті батька вона відмовилася від своєї частки у спадщині на користь матері - ОСОБА_3 Жодних домовленостей із ОСОБА_1 у неї не було, ніяких зобов'язань перед позивачем вона не брала, у зв'язку з чим вважає, що вона не може бути відповідачем у справі.

За клопотанням позивача ОСОБА_1 та її представника - адвоката ОСОБА_11 судом допитано свідків ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_14

Заслухавши пояснення сторін по справі та їх представників, допитаних свідків, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_2 р. помер ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_1, виданим міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції 23.10.2014, після смерті якого відкрилася спадщина.

Статтею 1261 ЦК України установлено, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

З матеріалів спадкової справи № 15/2014 встановлено, що у шестимісячний строк після відкриття спадщини до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Тізенберг Д.Д. із заявами про прийняття спадщини звернулися спадкоємці першої черги після померлого ОСОБА_6, зокрема, 30.10.2014 дружина померлого, відповідач у справі - ОСОБА_3, а також його доньки 20.02.2015 позивач у справі - ОСОБА_1, 27.03.2014 ОСОБА_6, 17.03.2015 малолітня ОСОБА_16 в інтересах якої діяла її законний представник - ОСОБА_8, а також 30.10.2014 відповідач у справі - ОСОБА_5

26.03.2015 відповідач у справі - ОСОБА_5 звернулася до нотаріуса із заявою про відкликання раніше поданої нею заяви про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 її батька ОСОБА_6, і в цей же день подала заяву про відмову від спадщини, що залишилася після померлого на користь його дружини та своєї матері - ОСОБА_3

Відповідно до ст. 1232 ЦК України спадкоємці зобов'язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Витрати на утримання, догляд, лікування спадкодавця можуть бути стягнені не більш як за три роки до його смерті.

Таким чином, спадкоємцями ОСОБА_6, які в силу ст. 1232 ЦК України зобов'язані відшкодувати розумні витрати на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця, у разі доведеності факту, що ці витрати є розумними і їх понесла позивач ОСОБА_1, є відповідачі у справі ОСОБА_3, ОСОБА_5, а також ОСОБА_6 та законний представник ОСОБА_9 - ОСОБА_8

Доводи відповідача ОСОБА_5 про те, що вона є неналежним відповідачем у справі і не має обов'язку відшкодувати зазначені вище витрати, оскільки відмовилася від прийняття спадщини подавши відповідну заяву, є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах закону.

Так, відповідач у справі ОСОБА_5 є одним із спадкоємців першої черги після смерті свого батька ОСОБА_6, у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті свого батька, подавши заяву про прийняття спадщини, а згодом розпорядилася нею шляхом відмови від спадщини на користь іншого відповідача ОСОБА_3 Зі змісту ст. 1232 ЦК України встановлено, що вказана стаття передбачає обов'язок відшкодувати витрати на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця усіма спадкоємцями, незалежно від того, чи прийняли вони спадщину чи відмовилися від її прийняття, оскільки вказаний обов'язок не входить до складу спадщини. Тобто, цивільним законодавством України обов'язок спадкоємця відшкодувати витрати на лікування та поховання іншому спадкоємцю, який їх поніс, не ставиться у залежність від факту отримання як спадщини конкретного майна та його вартості, оскільки в даному випадку не йде мова про спадкування обов'язків спадкодавця, розмір яких відповідно до положень ЦК України залежить від вартості успадкованого майна.

З наведених вище підстав не ґрунтуються на вимогах закону і доводи відповідача ОСОБА_3 про те, що на час розгляду вказаної справи спадкоємці свідоцтва про право на спадщину не отримали, а тому позивач ОСОБА_1 не є належним позивачем у справі і не має права вимагати від неї стягнення грошових коштів.

З досліджених судом доказів встановлено, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6, у період з 04.09.2014 по 29.09.2014 перебував на стаціонарному лікуванні у КП «Міська клінічна лікарня № 3» із діагнозом «пухлина головки підшлункової залози». У період знаходження на лікуванні йому було проведено операцію та після хірургічного втручання отримував консервативне лікування (а.с. 24, 120). Крім того, у період з 17.10.2014 по день своєї смерті, ІНФОРМАЦІЯ_2, померлий ОСОБА_6 перебував на лікуванні у ТОВ «Віта Центр», де йому 17.10.2014 та ІНФОРМАЦІЯ_2 також було проведено операції та здійснювалось відповідне лікування (а.с. 129).

З наданих суду оригіналів фіскальних та товарних чеків, квитанцій до прибуткового касового ордеру, видаткових накладних, специфікації № 00009222 від 22.01.2014 видно, що за вказаний вище період лікування померлого ОСОБА_6 було витрачено 45 250 грн. 96 коп. на придбання необхідних медичних препаратів, оплату перебування спадкодавця у лікарні та на проведення необхідних медичних процедур (а.с. 16-20, 23, 152-154).

Крім того, у 2016 році ОСОБА_6 було встановлено пам'ятник. Загальна вартість витрат по виготовленню, встановленню пам'ятника, а також його доставки до місця поховання становить 79 740 грн., що підтверджується договором підряду № К-39/16 від 03.03.2016, актом приймання-передачі виконаних робіт за договором підряду, квитанціями про сплату грошових коштів ПП «ОСОБА_17.» від 03.03.2016, 22.04.2016, 24.04.2016, фотокартками, доданими до позовної заяви, та не заперечувалося відповідачами у справі (а.с. 25-29).

Загальна сума витрат на лікування та поховання ОСОБА_6, які підтверджені належними та допустимими доказами, становить 124 990 грн. 96 коп., а тому на кожного із спадкоємців приходиться по 24 998 грн. 19 коп. відповідних витрат (124 990 грн. 96 коп. : 5 = 24 998 грн. 19 коп.).

Звертаючись до суду з позовом про стягнення з відповідачів витрат на лікування та поховання спадкодавця, позивач ОСОБА_1 посилалася на те, що вказані витрати були понесені нею особисто.

Вказані обставини знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи.

Так, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_8, пояснили, що коли ОСОБА_6 потрапив до лікарні, ним опікувалися вони, а також позивач ОСОБА_1 Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_5 до лікарні не приїжджали, грошові кошти на лікування не давали. Всі витрати на лікування та поховання померлого, а також на встановлення пам'ятнику несла позивач у справі - ОСОБА_1, фінансовими питаннями вони не займалися. Стан ОСОБА_6 під час перебування його у лікарні був важким, він самостійно не пересувався. Частину витрат на лікування та поховання померлого ОСОБА_6, яка припадала на них, як спадкоємців, вони віддали ОСОБА_1 Крім того зазначили, що при зустрічі у адвоката ОСОБА_1 показувала ОСОБА_3 ескіз пам'ятнику і відповідач не заперечувала проти його встановлення.

Свідки ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 в судовому засіданні надали пояснення, з яких встановлено, що ОСОБА_1 зверталася до них з питанням надати їй у позику грошові кошти. Так, у вересні, жовтні 2014 р. ОСОБА_12 надавала позивачу у борг під розписку грошові кошти в сумі 1000 доларів США, а ОСОБА_13 - 500 доларів США, які, як пояснювала їм ОСОБА_1, були необхідні їй для лікування хворого батька. У грудні 2014 р. позивач борг їм повернула. Свідок ОСОБА_14 зазначала, що у березні 2016 р. вона давала своїй подрузі - ОСОБА_1 у борг грошові кошти в сумі 1000 доларів США, які, як пояснювала позивач, необхідні їй були для встановлення пам'ятнику.

Крім того, при ухваленні судового рішення суд враховує, що саме позивач надала суду оригінали документів, які підтверджують понесені витрати на лікування та облаштування пам'ятника для померлого батька - ОСОБА_6, а тому оцінивши наявні у суду письмові докази у сукупності з поясненнями свідків, суд встановив, що витрати на лікування та поховання спадкодавця були понесені лише ОСОБА_1

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом із тим, відповідач ОСОБА_3 не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень щодо обставин самостійного фінансування лікування ОСОБА_6

Так, дійсно в ході судового розгляду позивач не заперечувала, що її батько був матеріально забезпеченою людиною, проте, цей факт не може свідчити, що він самостійно, за свої кошти придбавав медичні препарати та надані медичні послуги у період лікування у вересні-жовтні 2014 р.

Як встановлено судом, ОСОБА_6 при госпіталізації до лікарні перебував у важкому стані, самостійно себе не обслуговував, пересувався за допомогою коляски. Жодних доказів, що у вказаний період померлим знімалися грошові кошти зі своїх рахунків і витрачалися на лікування відповідачами не надано, як і не надано достовірних доказів того, що на лікування витрачалися особисті готівкові кошти спадкодавця.

У судовому засіданні сторони та свідки пояснювали, що на час свого захворювання у вересні-жовтні 2014 р. ОСОБА_6 разом із своєю дружиною ОСОБА_3 не проживав, а з 2012 р. проживав однією сім'єю із ОСОБА_8, з якою у них є спільна дитина, а тому суд доходить висновку, що доводи відповідача ОСОБА_3 про те, що лікування здійснювалось за рахунок особистих коштів померлого ґрунтуються лише на її припущеннях.

Наявність на документах, які підтверджують витрати на лікування, прізвища та ініціалів померлого само по собі не свідчить про здійснення ним особисто витрат на лікування, а свідчить лише про те, що вказані у цих документах медичні препарати та послуги були пов'язані із лікуванням ОСОБА_6

Доводи відповідача ОСОБА_3 про безпідставність позовних вимог про стягнення частини вартості пам'ятника, який встановлено ОСОБА_6, з тих підстав, що вказані витрати не обговорювалися між усіма спадкоємцями і особисто вона не надавала згоди на встановлення саме такого пам'ятнику, суд оцінює критично, оскільки законодавством не передбачається порядку узгодження витрат та відповідних ескізів пам'ятнику із усіма спадкоємцями.

Стаття 1232 ЦК України містить особливість при покладенні на спадкоємців обов'язку щодо покриття витрат на поховання спадкодавця, а саме: такі витрати повинні бути розумними, що стосується їхнього розміру та необхідності здійснення.

Оцінюючи витрати на виготовлення та встановлення пам'ятника ОСОБА_6 суд вважає, що такі витрати є необхідними, оскільки вони понесені з метою належного облаштування та утримання місця поховання спадкодавця.

Що стосується розумності розміру вказаних витрат, то суд виходить із того, що вказані витрати вже були понесені одним із спадкоємців, а відповідачами в порушення вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України не доведено того факту, що витрати, які понесла ОСОБА_1, є не розумними. Зазначаючи у своїх запереченнях про завищену ціну вартості встановленого пам'ятнику, відповідач ОСОБА_3 не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх тверджень.

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є законними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі, з кожного із відповідачів підлягає стягненню на користь позивача витрати на лікування та поховання спадкодавця у розмірі 24 998 грн. 19 коп.

Крім того, за приписами ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До судових витрат, як зазначено у ч. 3 ст. 133 ЦПК України належать і витрати на професійну правничу допомогу; пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч. 8 ст. 141. ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Позивачем на підтвердження витрат на правничу допомогу надані наступні докази: витяг з договору на ведення цивільних прав, ордер Серії АА № 003884, копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 150, оригінали квитанції № 1618 про сплату 800 грн. за складання позовної заяви та квитанції № 1375 про сплату 500 грн. за складання заяви про уточнення позовних вимог (а.с. 34, 136-138, 161). Загальна сума витрат на правничу допомогу склала 1300 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат та враховуючи те, що витрати ОСОБА_1 на правничу допомогу пов'язані з розглядом справи, їх розмір є обґрунтованим, пропорційним та виправданим, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів у рівних частках понесені позивачем витрати на правничу допомогу у розмірі по 650 грн. з кожного.

Крім того, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачів у рівних частках підлягають стягненню і витрати по сплаті судового збору, загальний розмір яких, згідно з квитанцією, яка додана до позовної заяви, становить 640 грн. (а.с. 34).

Керуючись ст. ст. ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на лікування та поховання спадкодавця у розмірі 24 998 (двадцять чотири тисячі дев'ятсот дев'яносто вісім) гривень 19 копійок.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 витрати на лікування та поховання спадкодавця у розмірі 24 998 (двадцять чотири тисячі дев'ятсот дев'яносто вісім) гривень 19 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 320 (триста двадцять) гривень, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 650 (шістсот п'ятдесят) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 320 (триста двадцять) гривень, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 650 (шістсот п'ятдесят) гривень 00 копійок.

Вступна та резолютивна частини рішення постановлені в нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 21 травня 2018 року.

Повне судове рішення виготовлене 30 травня 2018 року.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.В. Шалагінова