Справа № 523/9650/16-ц
Провадження №2/523/376/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

"23" травня 2018 р. Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Бузовського В. В.,

при секретарі Петровської О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання свідоцтва про право власності на спадщину недійсним, визнання права власності,

встановив:

ОСОБА_1, звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3, та просила визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину на 1/4 частину кв. № 21, в буд. № 15 на вул. Генерала Бочарова в м. Одесі видане на імя ОСОБА_3, усунути відповідача від права на спадкування після смерті ОСОБА_4 померлого 22.03.2003р., та визнати за нею право власності на 1/4 частину кв. № 21, в буд. № 15 на вул. Генерала Бочарова в м. Одесі.

Після зміни підстав визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину (а.с. 149), звернулася до суду із заявою про залишення без розгляду вимоги щодо усунення ОСОБА_3, від права на спадкування. Ухвалою суду від 11.04.2018р., вимоги позову в цій частині були залишені без розгляду (а.с. 158).

В обґрунтування вимог ОСОБА_1, посилалася на те, що свідоцтво про право на спадщину 1/4 частину кв. № 21, в буд. № 15 на вул. Генерала Бочарова в м. Одесі видане на імя ОСОБА_3, має бути визнано недійсним, оскільки нотаріусом було прийнята заява від ОСОБА_3, про прийняття спадщини після спливу строку встановленого законом на подання відповідної заяви, а отже нотаріус не мала права приймати заяву та видавати свідоцтво про право на спадщину. Крім того, зазначила, що із заявою про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_3, а спадкоємцем є ОСОБА_3, отже нотаріусом не було встановлено особу спадкоємця. Також, пояснила, що свідоцтво про право на спадщину отримала представник ОСОБА_3, за довіреністю - ОСОБА_5, але довіреність не містила повноважень представника щодо отримання свідоцтва про право на спадщину.

З інших підстав щодо визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину позивачка не зверталася.

В частині вимог щодо визнання за нею права власності 1/4 частину квартири, зазначила, що після смерті 22.01.2003 року ОСОБА_4, який є її відчимом, належну йому 1/2 частину квартири успадкувала дружина померлого ОСОБА_6, яка є її матірю та яка померла 10.03.2003 року і не встигла оформити свої права на фактично отримане у спадщину майно. Після смерті матері вона отримала у спадщину 1/2 частину квартири за заповітом, та 1/4 частину в порядку спадкування за законом, як спадкоємець першої черги за законом.

Відповідач ОСОБА_3, в судове засідання не зявився, про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомляв, відзив на позов не подавав, заява про розгляд справи у його відсутність не надходила (а.с. 160).

Суд ухвалює заочне рішення відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, про що не заперечувала представник позивача (а.с. 161).

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Так встановлено, що кв. № 21, в буд. № 15 на вул. Генерала Бочарова в м. Одесі належала на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 та ОСОБА_6 із часткою по 1/2 частині кожному, що підтверджується свідоцтвом про право власності (а.с. 8). ОСОБА_4, який є вітчимом позивачки, помер 22.01.2003 року. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно в тому числі на 1/2 частину кв. № 21, в буд. № 15 на вул. Генерала Бочарова в м. Одесі. Спадкоємцями першої черги за законом були його дружина ОСОБА_6, та його син ОСОБА_3 Дружина померлого ОСОБА_6, із заявою про прийняття спадщини не зверталася, але фактично вступила в володіння та управління спадковим майном, оскільки проживала на час смерті із спадкодавцем, а отже вважається такою що прийняла спадщину. Відповідач ОСОБА_3, 22.07.2003р., подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини та того ж дня видав довіреність на імя ОСОБА_5, згідно до якої уповноважив представника приймати спадщину або відмовлятися від неї, а також визначив інші повноваження (а.с. 146, на звороті). ОСОБА_5, діючи від імені ОСОБА_3, 08.2003 року додала необхідний обсяг документів для можливості отримання свідоцтва про право на спадщину (а.с. 135), в тому числі і свідоцтво про народження спадкоємця, яке підтверджує родинні відносини померлого та його сина ОСОБА_3, який на час звернення із заявою вже був громадянином США та не мав в документах, що отримані в США, по-батькові. Також встановлено, що 11.09.2003 року на імя ОСОБА_3 видано свідоцтво про право на спадщину на 1/4 частину кв. № 21, в буд. № 15 на вул. Генерала Бочарова в м. Одесі (а.с. 147, на звороті). Враховуючи те, що дружина померлого спадкодавця, фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, свідоцтво на 1/4 частину квартири не видавалося. За життя дружина померлого спадкодавця не встигла отримати свідоцтво про право на спадщину, оскільки померла 10.03.2003 року. Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі на 3/4 частини квартири, з яких 1/2 частина квартири згідно свідоцтва про право власності та 1/4 частина квартири, що отримана в порядку спадкування після смерті чоловіка. Позивачка ОСОБА_1, як донька померлої є спадкоємцем першої черги за законом, та отримала свідоцтва про право на спадщину на 3/4 частини квартири, з яких 1/2 частину отримала за заповітом та 1/4 частину отримала в порядку спадкування за законом.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 548 ЦК України (в редакції Закону від 1963 року із наступними змінами, що діяв на час виникнення спірних правовідносин) для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

В силу ст. 549 ЦК України (1963р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

В силу ст. 85 ЦК України (1963р.) порядок обчислення строків позовної давності та інших строків, встановлених цим Кодексом, визначається ЦПК України.

Частинами другою, третьою та шостою ст. 124 ЦПК України, визначено що строк, обчислюваний місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця строку. Якщо закінчення строку, обчислюваного місяцями, припадає на такий місяць, що відповідного числа не має, строк закінчується в останній день цього місяця.

Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами звязку.

Таким чином, як встановлено при розгляді справи, спадкоємець ОСОБА_3, в останній день строку встановленого законом для прийняття спадщини, подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про її прийняття, що підтверджується штампом на конверті (а.с. 137, на звороті), а отже не пропустив строк для прийняття спадщини.

Також, суд не приймає до уваги пояснення щодо не встановлення нотаріусом особи спадкоємця, оскільки при поданні заяви про прийняття спадщини, спадкоємцем було надано всі документи для встановлення його особи. Відсутність в документах по-батькові спадкоємця, обумовлено лише тим, що ОСОБА_3 є громадянином США, де по-батькові не зазначається. Разом із тим, ОСОБА_3, було надано свідоцтво про народження, яким підтверджуються його родинні відносини із спадкодавцем.

Суд, також не приймає до уваги посилання позивачки на те, що представник спадкоємця не мала права на отримання свідоцтва про право на спадщину, оскільки довіреністю чітко передбачено право представника приймати спадщину або відмовлятися від неї від імені ОСОБА_3. Прийняття спадщини обумовлює комплекс дій спадкоємця, починаючи від подання заяви про прийняття спадщини, подання необхідних документів, отримання свідоцтва про право на спадщину і закінчується проведенням державної реєстрації права власності в порядку спадкування.

Враховуючи те, що вимога про визнання права власності є похідною від вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, у задоволені якої відмовлено, то і наступна вимога задоволенню не підлягає.

Крім того, суд звертає увагу позивача на те, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якшо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

За таких підстав суд приходить до висновку про те, що вимоги ОСОБА_1, задоволенню не підлягають в повному обсязі.

З іншими вимогами, або з інших підстав ОСОБА_1, до суду не зверталася.

Керуючись ст. ст. 10-13, 76-89, 264-268, 280 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання свідоцтва про право власності на спадщину недійсним, визнання права власності відмовити.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30-ти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29.05.2018 року.

Суддя: