Справа № 502/169/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2018 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Балана М.В.,

секретар судового засіданняУрсулГ.К.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду м. Кілія справу за позовом

ОСОБА_1

до

Дмитрівської сільської ради Кілійського району Одеської області

про

встановлення факту родинних відносин, встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 01.02.2018 року звернувся до Кілійського районного суду Одеської області з позовною заявою до Дмитрівської сільської ради Кілійського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно. 13.04.2018 року ОСОБА_1 надав уточнену позовну заяву, відповідно до якої просить встановити факт родинних відносин між позивачем та ОСОБА_2, померлим ІНФОРМАЦІЯ_7 року, як між батьком та сином, встановити факт прийняття ОСОБА_2 спадщини у вигляді земельної частки (паю) площею 2,93 умовних кадастрових гектарів після смерті ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_8 року; визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну частку (пай) площею 2,93 умовних кадастрових гектарів за сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 від 22.11.1996 року, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 року; визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну частку (пай) площею 2,93 умовних кадастрових гектарів за сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2 від 22.11.1996 року, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 року.

З позовної заяви та уточненої позовної заяви вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_8 року померла мати позивача ОСОБА_3. Після її смерті відкрилась спадщина на майно, а саме на земельну часку (пай) в розмірі 2,93 умовних кадастрових гектара в КСП «Кутузова» с. Дмитрівка, що належала померлій на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 від 22.11.1996 року. ОСОБА_3 постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1 На день її смерті разом з нею проживав її чоловік ОСОБА_4. ІНФОРМАЦІЯ_7 року помер батько позивача ОСОБА_4. Йому належала земельна часка (пай) в розмірі 2,93 умовних кадастрових гектара в КСП «Кутузова» с. Дмитрівка, передана на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2 від 22.11.1996 року. ОСОБА_4 фактично прийняв спадщину після смерті дружини ОСОБА_3, однак право власності на спадкове майно він за життя не оформлював. Позивач є єдиним спадкоємцем за законом після смерті батька. Позивач звернувся до нотаріальної контори за оформленням спадщини після смерті батьків, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з відсутністю доказів родинних відносин між ним та ОСОБА_2. В свідоцтві про смерть батька позивача його прізвище зазначено як «ОСОБА_7», а в свідоцтві про народження позивача прізвище його батька вказано як «ОСОБА_6». Нотаріусом було зазначено, що за вирішенням даного питання ОСОБА_1 необхідно звернутись до суду.

Позивач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, однак надав заяву про те, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить справу розглядати за його відсутності.

Представник відповідача, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справ, в судове засідання не з`явився, однак направив клопотання, відповідно до якого просить провести засідання без його участі, а також зазначає, що позовні вимоги визнає в повному обсязі.

На підставі вищезазначеного суд ухвалює рішення за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою, в порядку передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Як зазначено у ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Дослідивши надані письмові докази та розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог, суд достовірно встановив такі факти та відповідні їм правовідносини:

Згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3від 17.01.1949 року між «ОСОБА_8» (рос.) та «ОСОБА_9» (рос.) був зареєстрований шлюб, прізвище дружини після укладення шлюбу - «ОСОБА_6» (рос.), про що в книзі записів актів громадянського стану про шлюб було зроблено відповідний запис за № 2.

У відповідності до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 25.07.1964 року, «ОСОБА_10» (рос.) народився 12.07.1964 року, його батьками записані «ОСОБА_11» (рос.) та «ОСОБА_12» (рос.), про що в книзі актів записі громадянського стану було зроблено відповідний актовий запис за № 69.

ІНФОРМАЦІЯ_7 року помер ОСОБА_4, про що 08.10.2001 року в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис за № 36, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 від 08.10.2001 року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

Таким чином, суд вважає можливим встановити факт родинних відносин між позивачем та ОСОБА_2, а саме що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, є сином ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 року.

ОСОБА_3, яка проживає в с. Дмитрівка Кілійського району Одеської області, на підставі рішення Кілійської районної державної адміністрації від 22.11.1996 року № 509 належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «ім. Кутузова» розміром 2,93 умовних кадастрових гектара без визначення меж цієї земельної ділянки в натурі, що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 від 23.12.1996 року.

ІНФОРМАЦІЯ_8 року померла ОСОБА_3, про що 16.03.1998 року в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис за № 13, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 від 16.03.1998 року.

Згідно довідки № 1062 від 27.09.2017 року, виданої виконавчим комітетом Дмитрівської сільської ради Кілійського району Одеської області, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, померла ІНФОРМАЦІЯ_8 року, постійно проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 На день її смерті за вказаною адресою постійно проживав її чоловік ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, померлий ІНФОРМАЦІЯ_7 року.

В ст. 525 ЦК Української РСР зазначено, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21

цього Кодексу.

Згідно ст. 527 ЦК Української РСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 594 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

З урахуванням вищезазначеного, судом встановлено, що ОСОБА_4, як спадкоємець першої черги відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 594 ЦК Української РСР прийняв спадщину після смерті дружини ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_8 року, однак належним чином право власності на спадкове майно не оформив.

ОСОБА_2, який проживає в с. Дмитрівка Кілійського району Одеської області, на підставі рішення Кілійської районної державної адміністрації від 22.11.1996 року № 509 належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «ім. Кутузова», розміром 2,93 умовних кадастрових гектара без визначення меж цієї земельної ділянки в натурі, що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2 від 23.12.1996 року.

ІНФОРМАЦІЯ_7 року помер ОСОБА_4, про що 08.10.2001 року складено відповідний актовий запис за № 36, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 від 08.10.2001 року.

У відповідності до ч. 1 ст. 259 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 згідно ч. 1 ст. 259 ЦК Української РСР є спадкоємцем першої черги після смерті свого батька ОСОБА_2.

Відповідно до інформаційного листа приватного нотаріуса Кілійського районного нотаріального округу Юрченко М.Є. № 05/01-16 від 26.01.2018 року ОСОБА_1 звертався до нотаріуса для належного оформлення права власності на спадкове майно після смерті батька ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 року, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через недоведеність родинних зв'язків між позивачем та спадкодавцем.

Згідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності на встановлена судом.

В ст. 392 ЦК України вказано, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до листа Міністерства Юстиції України від 21.02.2005 року за № 19-31/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна» у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

В ч. 1,2 ст. 182 ЦК України вказано, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Таким чином, державна реєстрація права власності на нерухомість є обов'язковою умовою оборотоздатності такого майна, та є можливістю особи, яка вважає себе власником такої нерухомості, здійснювати будь-які угоди щодо неї. Якщо спадкодавець за життя не оформив право власності та/або не забезпечив його державну реєстрацію, це стає перешкодою для оформлення права на спадщину в загальному порядку.

Однак відсутність держаної реєстрації речових прав на нерухоме майно по собі не призводить до припинення права власності, так як є лише офіційним визнанням й підтвердженням державою факту виникнення таких прав.

Відсутність державної реєстрації права власності не позбавляє спадкоємця речових прав отримати право на її проведення.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем .

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Дослідивши письмові докази, надані позивачем, враховуючи наведені норми цивільного законодавства, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10,11, 60, 213, 214, 215 ЦПК України суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Встановити факт родинних відносин між позивачем та ОСОБА_2, а саме що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, є сином ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 року.

Встановити факт прийняття ОСОБА_2 спадщини смерті дружини ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_8 року.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на земельну частку (пай) розміром 2,93 умовних кадастрових гектарів, що знаходиться у колективному сільськогосподарському підприємстві «ім. Кутузова» с. Дмитрівка Кійлійського району Одеської області, відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2 від 23.12.1996 року, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 року.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на земельну частку (пай) розміром 2,93 умовних кадастрових гектарів, що знаходиться у колективному сільськогосподарському підприємстві «ім. Кутузова» с. Дмитрівка Кійлійського району Одеської області, відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 від 23.12.1996 року, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення до апеляційного суду Одеської області.

Суддя Кілійського районного суду М. В. Балан