Унікальний номер справи 333/2142/18
Номер провадження 4-с/333/30/18
У Х В А Л А

м. Запоріжжя 17 травня 2018 р.

Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі: суддя Фунжий О.А., за участю секретаря судового засідання Лященко В.А., представника заявника ОСОБА_1, державного виконавця Тимофєєвої О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду скаргу ОСОБА_2 на дії державного виконавця,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 в особі представника адвоката ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_3

Скарга мотивована тим, що на примусовому виконанні у Комунарському відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя перебуває виконавче провадження №52196164 з примусового виконання виконавчого листа №333/8104/14-ц, виданого 13 серпня 2015 р. Комунарським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості у розмірі 1 133 725,01 грн. Постановою державного виконавця Тимофєєвої О.Г. від 13 вересня 2016 р. відкрито виконавче провадження, однак боржник вказану постанову не отримував. Крім того, заявник вважає, що вказана постанова винесена з порушеннями вимог Закону України «Про виконавче провадження». Постановою державного виконавця від 19 лютого 2018 р. відкрито виконавче провадження №55797506 про стягнення з ОСОБА_2 3 001 799,97 грн. та виконавчого збору у сумі 300 180,00 грн. Вказана постанова направлялася боржнику за адресою: АДРЕСА_1, однак отримана ним не була, оскільки він за вказаною адресою не проживає, у звязку із чим він був позбавлений можливості виконати виконавчий документ у строк до 29 лютого 2018 р. 16 березня 2018 р. державним виконавцем Тимофєєвою О.Г. винесено постанову про обєднання вказаних виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження №56004255. Заявник вважає, що вказані постанови складені з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, у звязку з чим просить скаргу задовольнити, визнати неправомірними дії державного виконавця Тимофєєвої О.Г., що вчинені у зазначеному виконавчому провадженні, скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 13 вересня 2016 р., постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 04 жовтня 2016 р., постанову про відкриття виконавчого провадження від 19 лютого 2018 р., постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 19 лютого 2018 р., постанову про обєднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження від 16 березня 2018 р.

Представник заявника в судовому засіданні підтримала вимоги скарги та їх обґрунтування, наполягаючи на її задоволенні.

Представник Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя ОСОБА_3 скаргу не визнала, в судовому засіданні пояснила, що постанови про відкриття виконавчого провадження від 13 вересня 2016 р. та 19 лютого 2018 р. винесена у відповідності з чинним законодавством, її копії направлялись сторонам. Інші виконавчі дії виконувались у відповідності із Законом України «Про виконавче провадження».

Скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності зі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно зі ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

12 вересня 2016 р. до Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя надійшов виконавчий лист виданий 13 серпня 2015 р. Комунарським районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_2 на корить ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості у розмірі 1 133 725,01 грн. та заява стягувача про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 19 ч.1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 04 листопада 2010 р., діючій на момент відкриття виконавчого провадження) державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Згідно зі ст. 25 ч.1, 2 вказаного Закону державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

13 вересня 2016 р. державним виконавцем Тимофєєвою О.Г. за вказаним виконавчим листом винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 52196194, яка відповідає зазначеним вимогам законодавства.

Посилання заявника на те, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 13 вересня 2016 р. не відповідає вимогам п. 1.5.1. Інструкції з організації примусового виконання рішень, не приймається до уваги з таких підстав.

Відповідно до п.1.5.1. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 р. № 512/5, в редакції, яка діяла на час винесення постанови про відкриття провадження, постанова складається і підписується державним виконавцем у необхідній кількості примірників (копій), один з яких (оригінал) залишається у виконавчому провадженні, а інші (копії) направляються за належністю і у випадках, встановлених Законом або цією Інструкцією, затверджуються начальником відділу або його заступником та скріплюються печаткою.

Діючими на той час редакціями Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень не передбачалось обовязкове скріплення печаткою постанови про відкриття виконавчого провадження.

Згідно зі ст. 25 ч.5 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 04 листопада 2010 р., діючій на момент відкриття виконавчого провадження) копії постанови про відкриття провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

За містом ст. 31 ч.1 вказаного Закону копія постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документу.

В судовому засіданні встановлено, що в день відкриття виконавчого провадження 13 вересня 2016 р. копію постанови про відкриття провадження направлено боржнику ОСОБА_2 за вказаною у виконавчому документі адресою: АДРЕСА_2, рекомендованою кореспонденцією, що підтверджується поштовим реєстром на відправку кореспонденції. Конверт, направлений на адресу боржника, повернувся до відділу із поштовою відміткою «за закінченням терміну зберігання», однак відповідно до положень ст. 31 ч.1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 04 листопада 2010 р., діючій на момент відкриття виконавчого провадження) боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження.

Скаржник зазначив також, що у постанові державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 13 вересня 2016 р. зазначено про добровільне виконання судового рішення до 19 серпня 2016 р., тобто боржник був позбавлений самостійно виконати рішення, оскільки вказана дата на час винесення постанови вже минула.

Суд вважає вказане опискою, що підтверджується постановою державного виконавця від 16 травня 2018 р. про виправлення помилки у процесуальному документі.

4 жовтня 2016 р. в рамках виконавчого провадженням №52196164 державний виконавець Тимофєєва О.Г. винесла постанову про арешт майна боржника ОСОБА_2 та оголошено заборону на його відчуження за виконавчим листом №333/8104/14-ц. Вказану постанову заявник просить суд скасувати, не зазначивши з яких підстав.

Представник заявника суду пояснила, що вказана постанова підлягає скасуванню, оскільки підлягає скасуванню постанова про відкриття зазначеного виконавчого провадження.

В судовому засіданні встановлено, що постанова про арешт майна боржника від 4 жовтня 2016 р. винесена у відповідності зі ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 04 листопада 2010 р.) підстави для її скасування відсутні.

13 лютого 2018 р. до Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя надійшов виконавчий напис № 14687, виданий 08 грудня 2017 р. приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про стягнення з ОСОБА_2 на корить ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості у розмірі 3 001 799, 97 грн. та заява стягувача про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 26 ч.1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

19 лютого 2018 р. державним виконавцем Тимофєєвою О.Г. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 55797506, яка відповідає вимогам законодавства.

За змістом ст. 28 ч.1 Закону України «Про виконавче провадження» копія постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

В судовому засіданні встановлено, що в день відкриття виконавчого провадження 19 лютого 2018 р. копії постанови про відкриття провадження направлено боржнику ОСОБА_2 за вказаним у виконавчому документі двома адресами:м. Запоріжжя АДРЕСА_3; АДРЕСА_4, рекомендованою кореспонденцією, що підтверджується поштовим реєстром на відправку кореспонденції.

Конверти, направлені на адреси боржника, повернулись до відділу із поштовою відміткою «за закінченням терміну зберігання» з адреси АДРЕСА_3; «з інших причин» з адреси АДРЕСА_5, однак відповідно до положень ст. 28 ч.1 Закону України «Про виконавче провадження» боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження.

19 лютого 2018 р. в рамках виконавчого провадженням № 55797506 державний виконавець Тимофєєва О.Г. винесла постанову про арешт майна боржника ОСОБА_2 та оголошено заборону на його відчуження за виконавчим написом № 14867. Вказану постанову заявник просить суд скасувати, не зазначивши з яких підстав.

Представник заявника суду пояснила, що вказана постанова підлягає скасуванню, оскільки підлягає скасуванню постанова про відкриття зазначеного виконавчого провадження.

В судовому засіданні встановлено, що постанова про арешт майна боржника від 19 лютого 2018 р. винесена у відповідності зі ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», підстави для її скасування відсутні.

16 березня 2018 р. державний виконавець Тимофєєва О.Г. винесла постанову про обєднання виконавчих проваджень № 52196164 та № 55797506 у зведене виконавче провадження № 56004255.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, у рамках зведеного виконавчого провадження.

У своїй скарзі заявник зазначив, що постанова про обєднання виконавчих проваджень № 52196164 від 16 березня 2018 р. не скріплена печаткою, її копія не направлена сторонам виконавчого провадження. Вказане твердження не відповідає дійсності, оскільки вказана постанова скріплена печаткою та направлена сторонам виконавчого провадження, що підтверджується супровідним листом з вих. № 9099 1-16.3-34 від 16 березня 2018 р.

Відповідно до ч.3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Аналізуючи викладене, суд приходить до переконання, що державний виконавець законно виніс вказані вище постанови, без порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, у звязку із чим суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні скарги.

Керуючись ст. 450-451 ЦПК України, суд

У х в а л и в :

У задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії державного виконавцявідмовити.

Ухвала може бути оскаржена в Апеляційний суд Запорізької області протягом п'ятнадцяти днів з дня її складення.

Повне судове рішення складено 21 травня 2018 р.

Суддя О.А.Фунжий