Справа № 344/2248/18
Провадження № 22-ц/779/621/2018
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі

головуючої Пнівчук О.В.

суддів : Мелінишин Г.П., Томин О.О.

секретаря Возняк В.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 12 березня 2018 року у складі судді Татарінової О.А. по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в :

У лютому 2018 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Свої вимоги мотивувала тим, що 12.07.2003 року вона уклала з відповідачем шлюб, який зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис № 889, від якого мають двоє дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивач зазначила, що спільне життя з відповідачем не склалося, між ними відсутнє взаєморозуміння, вони практично не спілкуються, у них відсутні спільні погляди на життя, в результаті чого шлюбні відносини між ними припинені і вона не бажає такі поновлювати. Просила шлюб розірвати, а дітей залишити на проживанні з нею.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 12 березня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований 12.07.2003 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Івано-Франківського міського управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 889 розірвано.

Малолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 залишено на проживанні з матір»ю ОСОБА_2

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з'ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права.

Апелянт зазначив, що суд дійшов передчасного висновку про те, що збереження сім»ї суперечить інтересам позивача та постановив рішення про розірвання шлюбу у підготовчому засіданні.

Подаючи заяву про розгляд справи у його відсутності не передбачав наслідків подання такої заяви, оскільки мав на меті збереження сім»ї.

Апелянт просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Позивач ОСОБА_2 правом на подачу відзиву (заперечення) на апеляційну скаргу не скористалася.

Відповідно до п.8 ч.1 1 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України в реакції Закону №2147VIII від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно з ч. 6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративної-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

За змістом п.3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402- VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду в порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147- VIII від 03 жовтня 2017 року.

Сторони у судове засідання апеляційного суду не з»явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомили.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

За змістом ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Задовольняючи позовні вимоги про розірвання шлюбу, суд першої інстанції виходив із того, що фактично шлюбні відносини між подружжям припинені та дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї є неможливим, а тому шлюб необхідно розірвати.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, вважає висновок суду таким, що відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з 12.07.2003 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, серія 1-НМ №098657 (а.с.9), від шлюбу мають двоє неповнолітніх дітей: дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.4,6).

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_2 вказувала на те, що між нею та відповідачем відсутнє взаєморозуміння, вони практично не спілкуються, у них відсутні спільні погляди на життя, в результаті чого проживають окремо, шлюбні відносини припинили і позивач не бажає їх поновлювати.

21 лютого 2018 року судом першої інстанції відкрито провадження по справі за позовом ОСОБА_6 про розірвання шлюбу, розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження, відповідачу ОСОБА_1 визначено п»ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву, однак відповідач правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався, натомість 12 березня 2018 року подав до суду заяву, у якій визнав позовні вимоги та просив здійснювати розгляд справи без його участі.

Позивач ОСОБА_2 12 березня 2018 року також подала до суду заяву у якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила розглядати справу без її участі.

Відповідач визнав обставини, якими позивач обґрунтовувала вимоги позовної заяви про розірвання шлюбу, а тому такі відповідно до положень ч.1 ст. 82 СК України не підлягають доказуванню.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що подальше збереження шлюбу є неможливим і суперечитиме інтересам позивачки, а тому обґрунтовано задовольнив позов, розірвавши зареєстрований між сторонами шлюб.

Посилання апелянта на те, що він подаючи заяву про розгляд справи у його відсутності не передбачав наслідків подання такої заяви та мав на меті збереження сім»ї не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються поданою ним заявою про визнання позовних вимог, крім того відповідач не подавав відзиву на позовну заяву та не просив суд про надання строку для примирення подружжя.

Отже, висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норма матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка наявним у матеріалах справи доказам, а тому, підстави для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 12 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги.

Повний текст постанови складено 31 травня 2018 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: Г.П. Мелінишин

ОСОБА_7