АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2018 року м. Чернівці

Справа №/725/916/18

Апеляційний суд Чернівецької області у складі суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Владичана А.І.

суддів: Лисака І.Н., Литвинюк І.М.

секретар Андрушків С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Другого відділу Державної виконавчої служби м. Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, стягувач ОСОБА_2, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 28 березня 2018 року, (головуючий у 1-й інстанції Стоцька Л.А.),

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця.

Скаргу мотивовано тим, що постановою від 9.01.2018 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження №55495347 за виконавчим листом №725/5551/16ц, виданим Першотравневим районним судом м. Чернівці 29.12.2017 року. Зазначену постанову було отримано боржником 11.01.2018 року.

Постановою зобов'язано боржника виконати рішення суду протягом десяти робочих днів та зобов'язано його усунути перешкоди ОСОБА_2 у здійснені права власності на нежитлову будівлю - магазин, розташований по АДРЕСА_1, загальною площею 76,9 кв.м., шляхом звільнення зазначеного приміщення від майна, що йому належить.

9.02.2018 року ним було отримано виклик державного виконавця від 5.02.2018 року №1888/3, у якому містилися вимоги про надання пояснень щодо невиконання вимог виконавчого документа, відомості про доходи та місце роботи, відомості про майно, кошти, майнові права.

___________________________________________________________________

Провадження 22ц/794/529/18 Категорія 59

Крім того, 7.02.2018 року та 13.02.2018 року мали місце дії щодо примусового звільнення приміщення по АДРЕСА_1 та вивезення належного йому та іншим особам майна із цього приміщення.

Вважає, що вимоги, викладені у виклику від 5.02.2018 року та дії, вчинені державним виконавцем, є незаконними та такими, що порушують його майнові права.

Так, старшим державним виконавцем Другого відділу ДВС м.Чернівці ГТУЮ в Чернівецькій області не було надіслано боржнику повторно постанову із вимогою щодо примусового виконання рішення, не було його повідомлено про те, коли буде проведено перевірку добровільного виконання рішення суду та натомість надіслано виклик із вимогою про надання інформації, яка не є предметом виконавчого провадження.

Також 7.02.2018 року без допуску його, як боржника, до приміщення по АДРЕСА_1, стягувачем та державним виконавцем за допомогою приватної охоронної фірми було замінено замок вхідних дверей та 13.02.2018 року без його відома з приміщення вивезено усі належні йому речі, у тому числі й з мансарди, яка не входить до площі приміщення 76,9 кв.м.

Просив визнати незаконною вимогу, що міститься у листі від 05.02.2018 року про надання інформації та копій документів;

визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби м. Чернівці ГТУЮ в Чернівецькій області, вчинені 07.02.2018 року та 13.02.2018 року.

Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 28 березня 2018 року у задоволенні скарги відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову про задоволення скарги; зобов'язати державного виконавця повернути йому нерухоме та інше майно у стані, яке існувало до вчинення виконавчих дій.

Посилається на те, що у порушення вимог статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» старшим державним виконавцем Чебан Г.Ю. не було надіслано повторно постанову із вимогою щодо примусового виконання рішення, також його не було повідомлено про час проведення перевірки добровільного виконання рішення суду. Натомість виконавцем надіслано виклик із вимогою про надання інформації, яка не є предметом виконавчого провадження, що свідчить про її незаконність.

У відзиві на апеляційну скаргу Другий відділ державної виконавчої служби м. Чернівці ГТУЮ в Чернівецькій області просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення - без змін як законне та обґрунтоване.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваної ухвали, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні скарги на дії державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що такі дії вчинені у межах його повноважень відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», права чи свободи заявника порушено не було.

Проте погодитися з таким висновком суду повністю не можна, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції правильно встановлено та підтверджено матеріалами справи, що постановою Апеляційного суду Чернівецької області від 20.12.2017 року рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 25.09.2017 року у справі №725/5551/16-ц було частково скасовано та частково змінено. Усунуто перешкоди ОСОБА_2 у здійсненні права власності нежитлової будівлі - магазину по АДРЕСА_1, загальною площею 76,9 кв.м. шляхом звільнення зазначеного приміщення від майна, що належить ОСОБА_1 (а.с. 32-34).

29.12.2017 року Першотравневим районним судом м. Чернівці у справі №725/5551/16-ц видано виконавчий лист (а.с. 25).

4.01.2018 року стягувачем ОСОБА_2 пред'явлено зазначений виконавчий лист до виконання (а.с. 24).

Постановою старшого державного виконавця від 9.01.2018 року відкрито виконавче провадження №55495347 (а.с. 27). Одночасно вказаною постановою роз'яснено боржнику ОСОБА_1 його обов'язок виконати рішення суду протягом десяти робочих днів.

Постанову від 9.01.2018 року ОСОБА_1 отримав 11.01.2018 року, про що він зазначає у поданій до суду скарзі.

29.01.2018 року державним виконавцем було проведено перевірку виконання боржником рішення та встановлено, що рішення не виконано, будівля зачинена, від рухомого майна не звільнена, що підтверджується актом від 29.01.2018 року.

Того ж дня ОСОБА_1 було надіслано запит щодо термінового надання вичерпної інформації про наявність рухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

30.01.2018 року стягувачем та власником зазначеної нежитлової будівлі було надано дозвіл органу ДВС на проникнення до належної їй на праві власності нежитлової будівлі-магазину за вказаною адресою та здійснення необхідних виконавчих дій.

У подальшому, 31.01.2018 року державним виконавцем було надіслано повідомлення учасникам виконавчого провадження про те, що 7.02.2018 року о 15:00 год відбудеться примусове виконання виконавчого листа №725/5551/16 ц від 29.12.2017 року.

Постановою від 31.01.2018 року до участі у проведенні виконавчих дій залучено працівників Чернівецького ВП ГУНП в Чернівецькій області.

Також 5.02.2018 року державним виконавцем надіслано ОСОБА_1 виклик, яким зобов'язано його з'явитись до виконавця 8.02.2018 року та надати пояснення по факту невиконання вимог виконавчого документа. Одночасно у вказаній вимозі виконавцем зобов'язано боржника надати відомості про доходи та місце роботи; відомості про майно, кошти; відомості про майнові права, копії офіційних документів (а.в.п. 36).

Судом також встановлено, що 7.02.2018 року державним виконавцем за участю понятих та стягувача прийнято рішення про примусове проникнення до нежитлової будівлі-магазину АДРЕСА_1, де проведено опис майна та здійснено заміну замків, двері з боку незаконної прибудови опечатано (а.в.п. 42).

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою, - і за її межами (ч. 1 ст. 18 ЦПК України).

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих листів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень (стаття 3 Закону).

Згідно з ч.1 ст. 26 Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення. За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 18 Закону виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов'язаний, зокрема здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 у наданий державним виконавцем десятиденний строк на добровільне виконання рішення суду його не виконав, а тому суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про правомірність дій державного виконавця щодо примусового виконання судового рішення.

Необґрунтованими є доводи апеляційної скарги про те, що державним виконавцем при виконанні рішення суду не дотримано вимоги ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якими за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником, виходячи з наступного.

Положення зазначеної статті Закону стосуються судових рішень, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Резолютивною частиною постанови Апеляційного суду Чернівецької області від 20.12.2017 року не встановлено обов'язку ОСОБА_1 звільнити спірне приміщення нежитлової будівлі магазину, тобто не зобов'язано боржника особисто вчинити певні дії. Рішенням апеляційного суду визначено спосіб захисту прав ОСОБА_2 шляхом звільнення належного їй на праві власності приміщення.

Отже, вимоги ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» не поширюються на правовідносини, які виникли під час виконання судового рішення у даній справі.

Разом з тим, заслуговують на увагу посилання апелянта на неправомірність дій старшого державного виконавця Другого відділу Державної виконавчої служби м. Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Чебан Г.Ю., вчинених 7 лютого 2018 року при описі та арешті майна боржника та 13 лютого 2018 року при передачі майна на зберігання іншому зберігачу.

Як вбачається зі змісту постанови апеляційного суду, вона є судовим рішенням немайнового характеру.

Разом з тим, під час виконання рішення постановою державного виконавця від 7.02.2018 року описано та арештовано виявлене у приміщенні майно ОСОБА_1 (а.с. 45), а в подальшому постановою державного виконавця від 13.02.2018 року передано на зберігання іншому зберігачу (а.с. 49).

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що такі дії державного виконавця стосуються іншого виконавчого провадження №54334013 про стягнення боргу з ОСОБА_1, оскільки вказані вище постанови від 7.02.2018 року та 13.02.2018 року прийняті державним виконавцем саме на виконання рішення суду про усунення перешкод ОСОБА_2 у здійсненні права власності нежитлової будівлі, ВП №55495347.

Отже, державним виконавцем у порушення вимог Закону безпідставно описано, арештовано майно скаржника та передано на зберігання іншому зберігачу.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах.

При цьому, судовий контроль за виконанням судових рішень, зокрема, право сторони виконавчого провадження на звернення до суду зі скаргою на рішення, дію чи бездіяльністю державного виконавця регламентовано розділом VII ЦПК України.

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

З урахуванням викладених обставин апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при вирішенні питання про правомірність дій державного виконавця, вчинених 7 лютого 2018 року та 13 лютого 2018 року у межах виконавчого провадження №55495347, допустив порушення норм матеріального права.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що оскаржувана ухвала в частині відмови у задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірними дії старшого державного виконавця Другого відділу Державної виконавчої служби м. Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Чебан Г.Ю., вчинені 7 лютого 2018 року та 13 лютого 2018 року підлягає скасуванню з ухваленням рішення про задоволення скарги у цій частині.

Вимоги апеляційної скарги щодо зобов'язання державного виконавця повернути майно апелянту не підлягають до задоволення, оскільки не були предметом розгляду судом першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 28 березня 2018 року в частині відмови у задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірними дії старшого державного виконавця Другого відділу Державної виконавчої служби м. Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Чебан Галини Юріївни, вчинені 7 лютого 2018 року та 13 лютого 2018 року, скасувати.

Скаргу ОСОБА_1 у цій частині задовольнити.

Визнати незаконними дії старшого державного виконавця Другого відділу Державної виконавчої служби м. Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Чебан Галини Юріївни, вчинені 7 лютого 2018 року при описі та арешті майна боржника та 13 лютого 2018 року при передачі майна на зберігання іншому зберігачу.

У решті судове рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 травня 2018 року.

Головуючий

Судді: