АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 653/1749/17-ц Суддя першої інстанції : Крапівіна О.П.
Номер провадження: №22-ц/791/587/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2018 року Апеляційний суд Херсонської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кутурланової О.В.,

суддів: Майданіка В.В.,

ОСОБА_1,

секретар Прушинська О.В.,

учасники справи:

заявник ОСОБА_2,

представник заінтересованої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області на рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 16 січня 2018 року у справі за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа - Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області, про встановлення факту постійного проживання на території України,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою, в якій просив суд встановити факт постійного проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з чоловіком на території України з 1989 року.

В обґрунтування вимог зазначив, що у 1989 році він разом з дружиною ОСОБА_4 приїхав з Узбекської РСР до с. Семихатки Генічеського району Херсонської області. У 1999 році він змінив паспорт на паспорт громадянина України, а його дружина не змогла цього зробити у зв'язку з втратою паспорта громадянина СРСР. Неодноразово звертаючись до Генічеського РВ УМВС України в Херсонській області, ОСОБА_4 отримувала відмову у видачі паспорта громадянина України, тому позивач вимушений звернутись до суду з даною заявою.

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 16 січня 2018 року заяву ОСОБА_2 задоволено.

Встановлено факт того, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, постійно разом з чоловіком ОСОБА_2 проживає на території України з 1989 року та по теперішній час.

В апеляційній скарзі УДМС України в Херсонській області, поданої представником, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно п.8 розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, тому Апеляційний суд Херсонської області діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Херсонського апеляційного суду в апеляційному окрузі.

Заслухавши доповідача, осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню зважаючи на наступне.

Згідно з частиною першою та пунктом п'ятим частини другої статті 234 ЦПК України 2004 року окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з частиною другою статті 256 ЦПК України 2004 року у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Аналогічні положення містить ч.2 ст. 315 ЦПК України в редакції, що є чинною з 15 грудня 2017 року.

Отже, встановлення юридичного факту за рішенням суду безпосередньо породжує певні юридичні наслідки, тобто від встановлення факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав громадян.

Відповідно до норм ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Нормами ст.4 ЦПК України передбачено, що особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

У своїй заяві ОСОБА_2 просить встановити факт проживання на території України ОСОБА_4, для якої встановлення цього факту має юридичне значення. При цьому заявником не зазначено підстав, передбачених чинним законодавством України, які б надавали йому право звернення до суду в інтересах ОСОБА_4, на що суд першої інстанції не звернув уваги, чим порушив норми процесуального права.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з доведеності факту проживання ОСОБА_4 постійно на території України з 1989 року по теперішній час.

Однак такого висновку суд дійшов внаслідок неправильного застосування норм матеріального права та неналежної оцінки наявних у матеріалах справи доказів.

Статтею 3 Закону України «Про громадянство України» визначені випадки належності до громадянства України.

Згідно п.1 громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

Пунктом другим цієї норми Закону встановлено, що особи, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13.11.1991р.) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Зі змісту заяви вбачається, що ОСОБА_2 обґрунтовуючи заяву, посилався на те, що ОСОБА_4 прибула на територію України разом з ним у 1989 році, але у звязку з втратою паспорта громадянина СРСР не має можливості отримати паспорт громадянина України, у звязку з чим необхідно встановити факт її проживання на території України з 1989 року по теперішній час.

Відповідно до п.7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року № 215 (в редакції Указу Президента України від 27.06.2006р. № 588/2006) встановлення належності до громадянства України стосується, зокрема, громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні станом на 13 листопада 1991 року.

Відповідно п.8 Положення для встановлення належності до громадянства України особа, яка станом на 24.08.1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає заяву про встановлення належності до громадянства України, копію паспорта громадянина колишнього СРСР.

У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт).

Також подається судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Таким чином, у разі відсутності у заявника паспорта громадянина СРСР зразка 1974р., із відміткою про місце його прописки станом на 24 серпня 1991р. має бути довідка, видана територіальним органом Державної міграційної служби України про встановлення особи заявника та про те, що станом на 24 серпня 1991 року він перебував у громадянстві колишнього СРСР.

Довідка від 20 жовтня 2011 року, видана Маргиланським РВВС Ферганської області, не підтверджує факт того, що ОСОБА_4 перебувала у громадянстві колишнього СРСР, оскільки по-перше у ній зазначене інше прізвище, а саме «Суліман», по друге у ній зазначено лише інформацію про те, що зазначена особа не є громадянином ОСОБА_5 Узбекістан.

Надані заявником, як докази паспорт громадянина України на імя заявника, довідка від 10 квітня 2017 року про реєстрацію місця проживання ОСОБА_2, видана Червонопрапорною сільською радою Генічеського району Херсонської області, копію з погосподарської книги, не є належними доказами факту проживання ОСОБА_4 на території України з 1989 року, а лише підтверджують факт громадянства України та проживання на території України ОСОБА_2, який не підлягає доведенню.

Надані заявником, як доказ проживання ОСОБА_4 на території України з 1989 року свідоцтво про народження ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, видане Червонопрапорною сільською радою Генічеського району Херсонської області, свідоцтво про одруження, видане 23 вересня 1983 року відділом РАЦС м. Маргилан Ферганської області не свідчать про факт проживання ОСОБА_4 на території України з 1989 року, а лише можуть підтвердити факт родинних відносин між вказаними у них особами.

Не можна вважати належним доказом, у розумінні ст.77 ЦПК України, також довідку за № 549 від 17 листопада 2016 року, видану Червонопрапорною сільською радою Генічеського району Херсонської області, оскільки вона видана на імя ОСОБА_7, не містить посилань на облікові відомості та інші фактичні дані про проживання вказаної особи у зазначений період часу, які б беззаперечно вказували на цей факт, крім того у ній відсутні відомості, що вказана особа перебувала на території України на законних підставах.

При вирішенні справи поза увагою суду залишилась та обставина, що матеріали справи не містять доказів звернення ОСОБА_4 до органів міграційної служби із заявою про встановлення належності до громадянства України та свідчить про недотримання процедури, визначеної Порядком № 215/2001.

На зазначені суттєві обставини справи суд уваги не звернув, належної оцінки зазначеним доказам не надав, наведені норми матеріально права, які регулюють спірні правовідносини не застосував, а тому дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення заяви, у зв»язку із чим колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги обгрунтованими, а рішення суду першої інстанції таким, що підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 про встановлення факту проживання в України.

Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Таким чином, оскільки скарга підлягає задоволенню, з заявника на користь Управління Державної міграційної служби України в Херсонській підлягають стягненню судові витрати у розмірі 480,00 грн, сплачені апелянтом при поданні апеляційної скарги ( а.с.70).

Керуючись ст.ст. 141,367,374,376 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області задовольнити.

Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 16 січня 2018 року скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні заяви ОСОБА_2, заінтересована особа - Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області, про встановлення факту постійного проживання на території України відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області судові витрати в розмірі 480 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Дата складення повного тексту постанови 29 травня 2018 року.

Головуючий О.В. Кутурланова

Судді: В.В. Майданік

ОСОБА_1