Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/8386/17 Головуючий у 1-й інст. Полонець С. М.
Категорія 50 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Галацевич О.М.,

суддів: Григорусь Н.Й., Миніч Т.І.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу №295/8386/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за аліментами,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2,

на рішення Богунського районного суду м.Житомира, яке ухвалено 01 лютого 2018 року суддею Полонцем С.М. у м.Житомирі,

в с т а н о в и в :

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, у якому просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь 20880,08 грн. заборгованості по аліментах та 6211,64 грн. пені. В обґрунтування позовних вимог вказала, що відповідач, працюючи в Секретаріаті Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини у період з 16.07.2012 по 20.11.2013 ухилився від сплати аліментів на утримання їх неповнолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, які він зобовязаний сплачувати за рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 06 жовтня 1997 року.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 01 лютого 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість по аліментах в сумі 19689,24 грн. та 6211,64 грн. пені. У решті вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що позивачем не доведена наявність підстав стягнення з нього аліментів, не надано доказів на підтвердження обставин вжиття заходів щодо стягнення аліментів, ухилення його від їх сплати, втрати виконавчого листа, відсутність стягнень за ним. На його думку, суд не врахував надані ним докази на підтвердження належного виконання обовязку по сплаті аліментів та відсутність підстав для стягнення аліментів за минулий час. Крім того, зазначив, що зменшуючи розмір заборгованості по аліментам відповідно до частки, яка підлягала стягненню, суд першої інстанції не зменшив розмір пені, нарахованої на суму заборгованості.

В судовому засіданні ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав, ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 - не визнали.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 06.10.1997, зміненим ухвалою судової колегії в цивільних справах Житомирського обласного суду від 14.01.1998, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 до досягнення нею повноліття, тобто до 20.11.2013 (а.с. 30-31).

Згідно відповіді Богунського районного суду м. Житомира від 19.10.2016 виконавчий лист про стягнення аліментів з ОСОБА_2 направлений до Корольовського районного суду м. Житомира для виконання за місцем роботи боржника окремий батальйон патрульно-постової служби міліції УВС в Житомирській області та до Богунського районного суду м. Житомира не повертався (а.с. 31 зв).

За змістом відповіді ГУ Національної поліції в Житомирській області від 28.10.2016 аліменти з ОСОБА_2 перераховані по 31.03.2005, утримання припинено з 01.04.2005 у звязку із переведенням останнього по службі до МВС України (а.с. 32).

Відповідно до листа МВС України утримання аліментів у подальшому проводилось із грошового забезпечення (заробітної плати) ОСОБА_2 за його заявою від 28.03.2004 та 02.04.2008 (а.с. 33).

Аліменти з 01.12.2009 по 20.11.2013, у тому числі у спірний період, стягувалися на користь позивача з пенсії відповідача за заявою останнього про добровільну сплату аліментів, про що свідчить лист Головного управління пенсійного фонду України в Житомирській області від 25.10.2016 (а.с. 33 зв.).

Згідно відповіді Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Житомирській області від 14.12.2015, виконавчі документи, по яких боржником являється ОСОБА_2, у територіальних підрозділах ДВС у Житомирській області не перебувають (а.с. 32 зв.)

Із матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_2 у період з 16.07.2012 по 30.11.2013 працював на посаді керівника відділу Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини та отримав заробітну плату в сумі 118135,49 грн. (а.с. 34 зв.). Аліменти із цього доходу не стягувались.

Відповідно до наданого ОСОБА_1 розрахунку, заборгованість за аліментами із заробітної плати відповідача за час роботи на вищевказаній посаді становлять 20880,08 грн., пеня за прострочення сплати аліментів 6211,64 грн. (а.с. 29).

Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Порядок стягнення заборгованості за аліментами на утримання дітей визначено ст. ст. 194-197 Сімейного кодексу України (далі - СК України).

Згідно із роз'ясненням, викладеним у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника не допускається покладення такої відповідальності, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

Відповідно до ч. 4 ст. 194, ч.ч. 1, 3 ст. 195 СК України ( у редакції на час звернення позивача до суду) заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років. Заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом.

Враховуючи, що відповідач працював за основним місцем роботи на посаді керівника відділу Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини і отримував заробітну плату, з якої не було утримано аліменти на користь позивача ні за рішенням суду, ні в добровільному порядку за заявою платника, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення заборгованості.

Оскільки доказів повернення ОСОБА_1 виконавчого документа і перебування останнього у неї відповідач суду не надав, є помилковими посилання останнього у апеляційній скарзі на те, що заборгованість за аліментами виникла з вини стягувача, яка не предявила виконавчий лист до виконання, не вчиняла заходів щодо одержання аліментів. Крім того, позивач у спірний період отримувала аліменти з інших доходів відповідача та їй не було відомо, що ці виплати стягуються за заявою платника, а останній отримував заробітну плату на посаді керівника відділу Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини. Беззаперечних доказів отримання позивачкою повідомлення УМВС України в Житомирській області про повернення виконавчих листів до державної виконавчої служби для подальшого стягнення у звязку із звільненням ОСОБА_2, останній суду не надав. Посилання на те, що ОСОБА_1 не надала доказів втрати виконавчого листа спростовуються наявними у матеріалах справи письмовими доказами, у яких відсутні дані щодо повернення.

Доводи ОСОБА_2 про те, що у розшук він не оголошувався та за кордон не виїжджав, а тому, у відповідності до ч. 1 ст. 194 СК України (у редакції на час звернення із позовом ОСОБА_1Г.), аліменти з нього можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання, є безпідставними з огляду на те, що виконавчий лист направлявся до виконання судами, а про його відсутність у органах державної виконавчої служби позивач не знала до отримання відповіді Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Житомирській області від 14.12.2015. Обставини обізнаності позивача про втрату виконавчого листа належними доказами відповідач не довів.

Посилання відповідача на ст. 191 СК України є безпідставними, оскільки спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за аліментами, які вже присуджені рішенням суду.

Доводи скаржника про необхідність застосування судом положень ст. 197 СК України є помилковими, оскільки зазначена норма закону передбачає звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами лише за відповідним позовом, якого відповідач не предявляв.

Посилання ОСОБА_2 на відсутність доказів його ухилення від сплати аліментів на правильність висновків суду не впливає, оскільки стягнення аліментів здійснюється з усіх видів заробітку (доходу) платника.

Разом з тим, при вирішенні спору, судом неправильно розрахований розмір частки від заробітку відповідача, у звязку із чим неправильно встановлена сума заборгованості за аліментами, яка становить із розрахунку, що 1/3 це 16,67 %, -19287,34 грн., а пеня відповідно 5723,31 грн.

Зокрема 16,67% від заробітної плати: за липень 2012 року в сумі 2446,23грн. становить 407,79 грн., за серпень 2012 року в сумі 8487,28 грн. становить 1414,83 грн., за вересень 2012 року в сумі 7264,18 грн. становить 1210,94 грн., за жовтень 2012 року в сумі 6295,61 грн. становить 1049,48 грн., за листопад 2012 року в сумі 6383,15 грн. становить 1064,07 грн., за грудень 2012 року в сумі 7780,40 грн. становить 1296,99 грн., за січень 2013 року в сумі 6343,57 грн. становить 1057,47 грн., за лютий 2013 року в сумі 6547,43 грн. становить 1091,46 грн., за березень 2013 року в сумі 6547,43 грн. становить 1091,46 грн., за квітень 2013 року в сумі 6905,10 грн. становить 1151,08 грн., за травень 2013 року в сумі 6547,43 грн. становить 1091,46 грн., за червень 2013 року в сумі 12600,55 грн. становить 2100,51 грн., за липень 2013 року в сумі 5243,17 грн. становить 874,04 грн., за серпень 2013 року в сумі 8089,86 грн. становить 1348,58 грн., за вересень 2013 року в сумі 6886,95 грн. становить 1148,05 грн., за жовтень 2013 року в сумі 6906,12 грн. становить 1151,25 грн., за 20 днів листопада 2013 року в сумі 6861,05 грн. становить 737,88 грн., що всього становить 19287,34 грн.

Пеня у розмірі одного відсотка за 16 днів липня 2012 року 65,28 грн. (16х4,08), за 31 день серпня 2012 року 438,65 грн. (31х14,15), за 30 днів вересня 2012 року 363,30 грн. (30х12,11), за 31 день жовтня 2012 року 325,19 грн. (31х10,49), за 30 днів листопада 2012 року 319,20 грн. (30х10,64), за 31 день грудня 2012 року 402,07 грн. (31х12,97), за 31 день січня 2013 року 327,67 грн. (31х10,57), за 28 днів лютого 2013 року 305,48 грн. (28х10,91), за 31 день березня 2013 року 338,21 грн. (31х10,91), за 30 днів квітня 2013 року 345,30 грн. (30х11,51), за 31 день травня 2013 року 338,21 грн. (31х10,91), за 30 днів червня 2013 року 630,30 грн. (30х21,01), за 31 день липня 2013 року 270,94 грн. (31х8,74), за 30 днів серпня 2013 року 404,70 грн. (30х13,49), за 30 днів вересня 2013 року 344,40 грн. (30х11,48), за 31 день жовтня 2013 року 356,81 грн. (31х11,51), за 20 днів листопада 2013 року 147,60 грн. (20х7,38), що всього становить 5723,31 грн.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом зменшення розміру заборгованості за аліментами з 19689,24 грн. до 19287,34 грн., пені з 6211,64 грн. до 5723,31 грн.

Зважаючи на часткове задоволення апеляційної скарги відповідача, з позивача на користь останнього підлягають стягненню понесені ним судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 89,02 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 01 лютого 2018 року змінити, зменшивши розмір заборгованості за аліментами з 19689,24 грн. до 19287,34 грн., пені з 6211,64 грн. до 5723,31 грн.

У решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 89,02 грн. судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді:

Повний текст постанови складений 31 травня 2018 року.