Справа №635/2581/18
Провадження №2/635/1956/2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2018 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Панас Н.Л.

при секретарі - Крилєвській І.А.

розглянувши заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову до подачі позову,-

В С Т А Н О В И В:

24 травня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою де зазначає, що 17 серпня 2016 року між нею та ОСОБА_2 був укладений договір позики, за яким остання отримала в борг 20000 доларів США, зі сплатою відсотків у розмірі 3% річних та кінцевим строком повернення - 17 серпня 2017 року. Оскільки на теперішній час ОСОБА_2 в добровільному порядку відмовляється виконувати свої зобов"язання за договором позики, ОСОБА_1 має намір звернутися до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 зазначеної заборгованості. Згідно з відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_2 має на праві власності квартиру №АДРЕСА_1. Оскільки є ризик того, що ОСОБА_2 реалізує вказане нерухоме майно, що вподальшому зробить неможливим виконання рішення суду, у разі задоволення позову, просила накласти арешт з забороною відчуження на зазначену вище квартиру.

Заява розглядається без повідомлення учасників справи, що відповідає вимогам ч.1 ст.153 ЦПК України.

Враховуючи, що розгляд заяви про забезпечення позову відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, перевіривши матеріали справи, вважає заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має право звернутися до суду.

Частиною 1 статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема накладення арешту на спірне майно, заборона вчиняти певні дії та зупинення продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно роз'яснень, які містяться у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред'явлення позову для нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності має здійснюватись судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Тобто, суд має брати до уваги інтереси як відповідача, так і позивача, права якого можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Як вбачається зі змісту заяви про забезпечення позову, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 17 серпня 2016 року був укладений договір позики, за яким остання отримала від ОСОБА_1 позику у розмірі 20000 доларів США, зі сплатою відсотків у розмірі 3% річних та кінцевим терміном повернення - 17 серпня 2017 року. На теперішній час ОСОБА_2 свої зобов"язання перед ОСОБА_1 за вказаним вище договором не виконує, що послугувало підставою для звернення останньої за захистом своїх порушених прав.

Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна №125248883 від 24 травня 2018 року, ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 25 серпня 2016 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу ОСОБА_3, за реєстровим №577, належить трикімнатна квартира №АДРЕСА_2.

Враховуючи те, що є ризик продажу зазначеного нерухомого майна, що згодом може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду, у разі задоволення майбутнього позову ОСОБА_1 про стягнення суми боргу, суд вважає за можливе задовольинити заяу ОСОБА_1 та накласти арешт на вказане вище нерухоме майно. На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.149-157 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити повністю.

Накласти арешт з забороною відчуження на трикімнатну квартиру №6, загальною площею 54 кв.м., житловою площею 35,9 кв.м., яка розташована в будинку №3 по вулиці Пушкіна в смт.Пісочин Харківського району Харківської області, яка належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 25 серпня 2016 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу ОСОБА_3, за реєстровим №577.

Зобов"язати ОСОБА_1 протягом десяти днів зі дня постановлення цієї ухвали, звернутися до суду з відповідним позовом.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Строк предявлення до виконання три роки.

Стягувач: ОСОБА_1 (паспорт серії ЕС №665680, виданий 08 травня 1998 року Євпаторійським МВ ГУМВС України в АРК), ІНФОРМАЦІЯ_1, мешкає: Україна, ОСОБА_3 Республіка Крим, м.Євпаторія, смт.Мирний, вул.Сирнікова, 18/28.

Боржник: ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1), яка мешкає: Харківська область, Харківський район, смт.Пісочин, вул.Пушкіна, 3/6.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: hr.hr.court.gov.ua на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається протягом п'ятнадцяти днів з дня одержання копії цієї ухвали через Харківський районний суд Харківської області до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції якого перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Оскарження ухвали в апеляційному порядку не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали виготовлено 25 травня 2018 року.

Суддя Н.Л.Панас