Постанова

Іменем України

22 травня 2018 року

м. Київ

справа № 295/7536/17

провадження № 61-2010св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н.О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_4,

заінтересована особа - Прокуратура Житомирської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 12 липня 2017 року у складі судді Перекупка І. Г. та на ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 28 серпня 2017 року у складі колегії суддів Талько О. Б., Гансецької І. А., Григорусь Н. Й.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Просила встановити факт віднесення освіти, одержаної ОСОБА_4 під час навчання з 01 вересня 1989 року по 04 липня 1991 року у Чернівецькому кооперативному технікумі, до вищої юридичної освіти.

В обґрунтування заяви посилається на те, що встановлення даного факту їй необхідно для зарахування до стажу роботи, який дає право на одержання надбавки за вислугу років та на пенсію за вислугу років відповідно до положень Закону України «Про прокуратуру».

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 12 липня 2017 року відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_4

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що зі змісту поданої заяви та доданих до неї документів вбачається спір про право.

Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 28 серпня 2017 року ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції при розгляді заяви не допустив порушень норм процесуального права.

У касаційній скарзі, поданій 15 вересня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і направити справу для розгляду до суду першої інстанції. Посилається на порушення судом норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди дійшли безпідставного висновку про наявність між ОСОБА_4 та прокуратурою спору про право, оскільки лише після задоволення судом заяви про встановлення юридичного факту - віднесення освіти, одержаної у технікумі, до вищої юридичної освіти, ОСОБА_4 набуде право звернутися до Комісії для обчислення стажу роботи працівникам прокурати з питанням про право на одержання щомісячної надбавки за вислугу років, і лише у випадку прийняття вказаною комісією рішення про відмову одержання щомісячної надбавки у заявника виникне спір про право із прокуратурою Житомирської області.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 жовтня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_4 залишено без руху.

Відповідно до підпункту 4 пункту першого розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

15 січня 2018 року касаційну скаргу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду; ухвалою Верховного Суду від 25 січня 2018 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу №295/7536/17; 28 лютого 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскаржувані ухвали суду першої інстанції та апеляційного суду постановлено з додержанням норм процесуального права і передбачених статтями 411-414 ЦПК України підстав для їх скасування немає.

Відповідно до статей 234, 235 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення рішення суду першої інстанції) суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, з метою підтвердження наявності або відсутності таких фактів.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У разі наявності спору про право, наявність або відсутність факту, що має юридичне значення, встановлюється судом у порядку позовного провадження при вирішенні спору про право.

Згідно частини четвертої статті 256 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення рішення суду першої інстанції) суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

Предметом заявлених вимог ОСОБА_4 є встановлення факту віднесення освіти до вищої юридичної з метою одержання надбавки за вислугу років та призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_4 посилалася на те, що відповідно до протоколу № 11 засідання Комісії для обчислення стажу роботи працівника прокуратури області, що дає право на одержання надбавки за вислугу років, період навчання у Чернівецькому кооперативному технікумі не зараховано до стажу роботи.

Наведе свідчить про наявність спору про право на надбавку за вислугу років та на пенсію, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження.

Наведені у касаційній скарзі доводи ОСОБА_4 не спростовують висновку суду і не дають підстав уважати неправильним застосування судами норм процесуального права при постановленні оскаржуваних ухвал.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК України підстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а ухвал суду першої та апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 12 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 28 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.І. Крат