Справа № 465/852/15 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М.
Провадження № 22-ц/783/3846/17 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Савуляка Р.В.,

секретаря Юзефович Ю.І.

з участю представника позивача Стрихар А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Франківського районного суду м. Львова від 22 лютого 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання недійсним договору факторингу,-

встановила:

Позивач ПАТ «Альфа-Банк» у лютому 2015 року звернувся в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що 10.09.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «СВЕДБАНК», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «СВЕДБАНК» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №1301/0908/88-165 із змінами та доповненнями, які були внесені Договором про внесення змін та доповнень № 1 від 25.02.2010 року та Договором про внесення змін та доповнень №2 від 25.02.2010 року. За умовами договору банк зобов'язувався надати відповідачу ОСОБА_3 кредит у сумі 80 000 дол. США, а відповідач зобов'язувався повернути надані кошти та сплатити проценти за користування у сумі та строки передбачені договором. Банк свої зобов'язання виконав.

При цьому, власні зобов'язання за кредитним договором відповідач не виконав, зокрема не дотримується графіку платежів, порушується порядок та строки сплати відсотків. Станом на 08 грудня 2014 року заборгованість відповідачів по тілу кредиту за кредитним договором становить 53674,89 доларів США, що еквівалентно згідно курсу НБУ України 833340,78 грн., по відсотках 22995,65 доларів США, що еквівалентно згідно курсу НБУ України 357023,79 грн., пеня - 6453,25 доларів США, що еквівалентно згідно курсу НБУ України 100191,29 грн. З метою забезпечення виконання умов кредитного договору між Відкритим акціонерним товариством «СВЕДБАНК» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «СВЕДБАНК», ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений договір поруки від 10.09.2008 року № 1301/0908/88-165-Р-1 із змінами від 02.02.2010 року.

У зв'язку з укладенням договорів купівлі продажу прав вимоги від 25.02.2012 року між ПАТ «СВЕДБАНК» та ПАТ «Дельта Банк», а 15.06.2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа БАНК» до останнього перейшло право вимоги до позичальника ОСОБА_3 та його поручителя, відтак ПАТ «Альфа Банк» набув статусу нового кредитора за договором від 10.09.2008 року № 1301/0908/88-165.

Вимогу про дострокове повернення кредиту відповідачі не виконали, тому позивач звернувся в суд та просив стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість в сумі 129055,86 грн., що складається з 833340,78 грн. заборгованість за кредитом, 357023,79 грн. - по відсотках, 100191,29 грн. пеня за один рік, а також судові витрати по сплаті судового збору.

Під час розгляду справи відповідач ОСОБА_3 звернувся в суд із зустрічним позовом про визнання недійсними Кредитного договору № 1301/0908/88-165 від 10.09.2008 року та Договору купівлі - продажу прав вимоги від 15.06.2012 року в частині відступлення ПАТ «Дельта Банк» свого права вимоги до ОСОБА_3 по кредитному договору №1301/0908/88-165 від 10.09.2008 року Публічному акціонерному товариству «АЛЬФА БАНК» (т. 1 а.с. 125-131).

Оскаржуваним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 22 лютого 2017 року, з врахуванням ухвали цього ж суду від 23.08.2017 року про виправлення описки у вступній та резолютивній частинах рішення, у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - відмовлено.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Альфа банк», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання недійсним договору факторингу - відмовлено.

Судові витрати покладено на сторони.

Рішення суду оскаржив позивач за первісним та відповідач зустрічним позовом ПАТ «Альфа Банк».

З оскаржуваним рішенням не погоджується, вважає його незаконним, необгрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що висновок суду, який грунтується на тому, що Банк пропустив строк позовної давності на право звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості, є безпідставним.

Звертає увагу на те, що правовою підставою припинення зобовязання є його виконання, проведене належним чином.

При цьому, покликається на те, що на підтвердження невиконання зобовязань ОСОБА_3 за спірним кредитним договором, надано розрахунок заборгованості на відповідну суму, відтак свої зобовязання за кредитним договором останній не виконав, підстав які б звільняли його від відповідальності за невиконання грошового зобов»язання, не встановлено.

Крім цього, звертає увагу на те, що Банк долучив до матеріалів справи копію звернення боржника ОСОБА_3 від 23.12.2013 року про можливість закриття заборгованості сумою 40000 дол. США та виписку з Протоколу Правління банку про погодження закриття заборгованості в розмірі 50000 дол. США, що на думку апелянта свідчить про визнання боргу відповідачем, відтак строк позовної давності перервано, однак суд зазначене не взяв до уваги та відмовив у долученні таких доказів до матеріалів справи.

Не погоджується також з висновком суду про відмову у стягненні заборгованості із поручителя.

При цьому зазначає, що строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватись з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Звертає увагу на те, що реалізувавши право на дострокове повернення кредиту, банк не змінив строк виконання основного зобов»язання, тому відповідальність поручителя за договором поруки настає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена договором.

Просить рішення Франківського районного суду м. Львова від 22 лютого 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Альфа Банк» задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача Стрихар А.І. в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала, в обгрунтування наддала пояснення, аналогічні доводам скарги.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_5, відповідач ОСОБА_4 в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, представник відповідача ОСОБА_5 подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв»язку із участю в іншій справі, а відповідач ОСОБА_4 подала клопотання про оголошення перерви у зв»язку із припиненням договору про надання допомоги із представником ОСОБА_5 та необхідністю укладення угоди з іншим представником.

Колегія суддів звертає увагу, що в судових засіданнях 30.01.2018 року та 27.03.2018 року представник відповідача ОСОБА_5 надав пояснення та письмові заперечення по суті доводів апеляційної скарги, а в судове засідання, призначене на 08.05.2018 року не прибув, не повідомив суд про причину неявки, при цьому відповідач ОСОБА_4 в жодне із судових засідань під час розгляду апеляційної скарги не з»являлася, тому приймаючи до уваги чергове неприбуття у судове засідання відповідачів та представника відповідача, а також те, що матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з»явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача Стрихар А.І. на підтримку доводів скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково виходячи із такого.

Відповідно до пункту 9 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу (надалі ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Альфа Банк» суд першої інстанції виходив з того, що у зв'язку з порушенням графіку платежів за кредитним договором, умови якого передбачають дострокове повернення споживачем коштів в разі прострочення зобов'язання, термін повернення кредиту змінюється, і саме з цього моменту починається відлік строків позовної давності.

При цьому, якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Оскільки відповідач ОСОБА_3 припинив сплачувати грошові кошти для погашення зобов'язань по кредитному договору у вересні 2011 року, трирічний строк звернення з позовом про стягнення заборгованості з боку позивача за первісним позовом сплив у вересні 2014 року.

Позивач за первісним позовом звернувся до суду 21.01.2015 року, при цьому відповідачі заявили клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності, відтак суд відмовив у задоволенні первинного позову у зв»язку із спливом позовної давності.

Крім цього, суд дійшов переконання про те, що один платіж в сумі 5 доларів США, на який покликається позивач в частині того, що такий свідчить про визнання свого боргу відповідачем не містить доказів про те, що саме ОСОБА_3 або будь-яка інша, належним чином уповноважена особа, здійснила платіж в його інтересах.

Також, суд покликаючись на правові позиції Верховного Суду України дійшов висновку про те, що порука відповідача ОСОБА_4 припинилася, оскільки позивач за первісним позовом не звернувся з позовом до ОСОБА_4 протягом шести місяців з моменту припинення виконання своїх зобов'язань ОСОБА_3 (останнього платежу у вересні 2011 року).

Зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги позивача ПАТ «Альфа Банк» фактично зводяться до незгоди з оскаржуваним рішенням тільки в частині відмови у задоволенні первісного позову, за правилами статті 367 ЦПК України законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в частині зустрічного позову не перевіряється.

Судом встановлено, що 10.09.2008 року між ВАТ «СВЕДБАНК» правонаступником якого є ПАТ «СВЕДБАНК» та ОСОБА_3 укладений кредитний договір №1301/0908/88-165 із змінами та доповненнями, які були внесені Договором про внесення змін та доповнень № 1 від 25.02.2010 року та Договором про внесення змін та доповнень № 2 від 25.02.2010 року.

За умовами договору банк зобов'язувався надати відповідачу ОСОБА_3 кредит у сумі 80 000 дол. США, а відповідач зобов'язувався повернути надані кошти та сплатити проценти за користування у сумі та строки передбачені договором.

Крім цього, 10.09.2008 року між ВАТ «СВЕДБАНК» та ОСОБА_4 укладено договір поруки №1301/0908/88-165-Р-1 із змінами від 02.02.2010 року, за умовами якого ОСОБА_4 зобов'язалась відповідати перед банком за виконання зобов'язань щодо повернення коштів наданих банком позичальнику. За умовами договору поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед банком за виконання позичальником умов основного зобов'язання (т.1 а.с. 16).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов"язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти.

Банк свої зобов'язання виконав, що відповідачем не заперечується та підтверджується матеріалами справи (т.1 а.с. 18, 20).

В свою чергу, згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Підстави припинення зобов'язання передбачені ст. ст. 599 - 601, 604 - 609 ЦК України, зокрема ст. 559 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Зважаючи на те, що зобов'язання за кредитним договором відповідач та його поручитель не виконали, зокрема не дотримувались графіку платежів, порушували порядок та строки сплати відсотків, станом на 08 грудня 2014 року заборгованість відповідачів по тілу кредиту за кредитним договором становить 53674,89 доларів США, що еквівалентно згідно курсу НБУ України на вказану дату 833340,78 грн., по відсотках 22995,65 доларів США, що еквівалентно згідно курсу НБУ України 357023,79 грн., пеня - 6453,25 доларів США, що еквівалентно згідно курсу НБУ України 100191,29 грн., загальна сума заборгованості складає 1290555,86 грн.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

25.05.2012 року між ПАТ «СВЕДБАНК» та ПАТ «Дельта Банк» укладено Договір купівлі - продажу прав вимоги.

Згідно п. 2.1. цього Договору Продавець погоджується продати (відступити) Права вимоги та передати їх покупцю, а Покупець цим погоджується купити права вимоги, прийняти їх і сплатити Загальну купівельну ціну. Також, згідно цього Договору права вимоги переходять від продавця до покупця, та обов'язки Продавця передати Права вимоги вважаються виконаними з моменту підписання Продавцем та Покупцем акту приймання - передачі Прав вимоги.

Крім цього, 15.06.2012 року між ПАТ «Альфа Банк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі - продажу прав вимоги. Згідно умов цього договору Продавець погоджується продати права вимоги та передати їх Покупцю, а Покупець погоджується купити Права вимоги, прийняти їх та сплатити Загальну купівельну ціну. Також згідно умов цього договору, Права вимоги переходять від продавця до покупця, та обов'язки передати Права вимоги вважаються виконаними з моменту підписання Продавцем та Покупцем Акту приймання - передачі прав вимоги.

Таким чином, внаслідок укладення вказаних договорів відбулась заміна кредитора у кредитному зобов'язанні, а саме позивач ПАТ «Альфа Банк» набув статусу нового кредитора/стягувача за договором від 10.09.2008 року №1301/0908/88-165, позичальником згідно якого є ОСОБА_3

Звертаючись з позовними вимогами представник позивача ПАТ «Альфа Банк» покликався на те, що у відповідачів діють невиконані зобов'язання, подав розрахунок заборгованості за договором станом на 08.12.2014 р. в сумі 1290555,86 грн. (т.1 а.с. 23).

З вимог про досудове врегулювання спору від 15.01.2015 року, адресованих відповідачам, представник позивача ПАТ «Альфа Банк» наголошував на необхідності протягом тридцяти днів з дати отримання Вимоги, достроково повернути кредит та сплатити нараховані відсотки (т. 1 а.с. 24-28).

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що звернувшись в суд з позовом в лютому 2015 року, позивач пропустив трирічний строк звернення з позовом про стягнення заборгованості, оскільки відповідач припинив сплачувати грошові кошти для погашення зобов'язань по кредитному договору у вересні 2011 року, тому позовна давність сплила у вересні 2014 року.

Про застосування позовної давності представник відповідача ОСОБА_3- ОСОБА_5 зробив заяву 13.04.2017 року (т.1 а.с. 206-209).

Право на звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1301/0908/88-165 від 10.09.2008 року, виникло у ПАТ «Альфа Банк» 15.06.2012 року, в день укладення договору купівлі - продажу прав вимоги.

Відповідно до частини другої статті 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

В судовому засіданні в апеляційному суді представник позивача Стрихар А.І. подала копію рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 27.06.2013 року, за яким задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_4, з участю третьої особи ОСОБА_3, звернуто стягнення на нерухоме майно, предмет іпотеки згідно іпотечного договору від 10.09.2008 року посвідченого приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області, Моісєєвою О.Я, що належить ОСОБА_4, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серія НОМЕР_2, а саме земельну ділянку, площею 0,2139 га., кадастровий номер НОМЕР_3, що знаходиться у с. Липники Пустомитівського району Львівської області, для задоволення грошових вимог позивача в сумі 470676,09 гривень, шляхом проведення прилюдних торгів, за початковою ціною встановленою на рівні не нижчиму за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна, підчас проведення виконавчих дій.

Зазначені обставини, на переконання колегії суддів, свідчать про переривання позовної давності в порядку ст. 264 ЦК України, оскільки підтверджують пред'явлення кредитором позову до одного із кількох боржників, а саме поручителя ОСОБА_4, відтак після переривання перебіг позовної давності почався заново.

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що позовна давність з часу настання строку та обов'язку погашення кредиту спливла, оскільки відповідач після закінчення такого не здійснював жодних платежів, а позивач звернувся захистом свого права з пропуском, є помилковим та не ґрунтується повному та об'єктивному розгляді, а також з»ясуванні усіх обставин справи, оскільки звернувшись з позовом по даній справі у лютому 2015 року позивач не пропустив позовну давність, перебіг якої після переривання у 2013 році почався заново, відтак не сплив на час звернення із позовом про стягнення заборгованості.

Разом з тим, звернення стягнення на предмет іпотеки повинне задовольнити вимоги кредитора за основним зобов'язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов'язання, що вважається виконаним згідно зі статтею 599 ЦК України.

Забезпечувальне зобов'язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному.

Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов'язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов'язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов'язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов'язанням відсутня.

Таким чином, наявність рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке не є виконане, не є перешкодою для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог.

Вищенаведені розрахунки позивача стороною відповідача не оспорюються, відповідно на час звернення з позовом до суду заборгованість за кредитним договором становить 1290555,86 грн., що складається з 833340,78 грн. заборгованість за кредитом, 357023,79 грн. - по відсотках, 100191,29 грн. пеня за один рік.

Крім цього, відповідачі іншого розрахунку заборгованості за кредитним договором не надали, як і доказів в підтвердження неправильності розрахунку.

В свою чергу, нормами ст. 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Згідно зі ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України).

З договору поруки, укладеного 10.09.2008 року між ВАТ «СВЕДБАНК» та ОСОБА_4 вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 10) про його дію до повного виконання позичальником або поручителем своїх обов'язків, передбачених основним зобов'язанням не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Така умова договору (повне виконання зобов'язань) не є строком дії самої поруки в розумінні закону.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань, застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Оскільки, кредитор (ПАТ КБ «Альфа Банк») звертався до ОСОБА_4 як до майнового поручителя з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, однак в подальшому цей кредитор, не пред'явив у строк 6 місяців до фінансового поручителя (відповідача ОСОБА_4М.) відповідної вимоги про виконання зобов'язання, тому зобов'язання за договором поруки від 10.09.2008 р. припинилися.

Враховуючи встановлені фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин, досліджені докази, колегія суддів приходить висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості з одночасним ухваленням нового рішення в цій частині про задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_3 в користь позивача заборгованість за кредитним договором № 1301/0908/88-165 від 10.09.2008 року в розмірі 1290555,86 грн., що складається з 833340,78 грн. заборгованість за кредитом, 357023,79 грн. - по відсотках, 100191,29 грн. пеня за один рік

В решті рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

В порядку розподілу судових витрат, з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Альфа-Банк» необхідно стягнути судовий збір за подання позову в сумі 3654 грн. та 4020 грн. за розгляд апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 376, 381, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» - задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 22 лютого 2017 року в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_3 - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, місце проживання - 79015, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 в користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», місцезнаходження 01001, м. Київ, вул. Десятинна, 4/6, КОД заборгованість за кредитним договором № 1301/0908/88-165 від 10.09.2008 року в розмірі 1290555 (один мільйон двісті дев»яносто тисяч п»ятсот п»ятдесят п»ять) грн. 86 коп., що складається з 833340 (вісімсот тридцять три тисячі триста сорок) грн. 78 коп. заборгованість за кредитом, 357023 (триста п»ятдесят сім тисяч двадцять три) грн. 79 коп. - по відсотках, 100191 (сто тисяч сто дев»яносто одна) грн. 29 коп. пеня за один рік

Стягнути ОСОБА_3 в користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» судовий збір за подання позову в сумі 3654 (три тисячі шістсот п»ятдесят чотири) грн. 00 коп. та 4020 (чотири тисячі двадцять) грн. 00 коп. за розгляд апеляційної скарги.

Врешті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 22 травня 2018 року

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

Р.В. Савуляк