Ухвала

23 травня 2018 року

місто Київ

справа № 753/9811/14-ц

провадження № 61-825ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Приватне акціонерне товариство «Фармацевтична фірма «Дарниця»,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» на рішення Апеляційного суду міста Києва від 07 грудня 2017 року у складі суддів: Волошиної В. М., Панченко М. М., Слюсар Т. А.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2014 року Приватне акціонерне товариство «Фармацевтична фірма «Дарниця» (далі - ПрАТ «ФФ «Дарниця») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу квартири.

Позивач обґрунтовував заявлені вимоги тим, 06 лютого 1997 року між Закритим акціонерним товариством «Фармацевтична фірма «Дарниця», правонаступником якого є ПрАТ «ФФ «Дарниця», та ОСОБА_4, ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

У пунктах 4, 5 договору купівлі-продажу передбачено, що продаж квартири здійснено за 32 693, 00 грн, що на момент здійснення операції складало 16 877, 00 умовних одиниць за курсом Національного банку України на день укладання договору, які покупець зобов'язувався виплатити продавцю протягом п'ятнадцяти років з моменту укладання договору, тобто до 06 лютого 2012 року.

Посилаючись на те, що ОСОБА_4, ОСОБА_5, всупереч умов договору купівлі-продажу, не сплатили повної вартості квартири, позивач просив стягнути з відповідачів грошові кошти у розмірі 162 507, 82 грн, з яких: 149 994, 52 грн - заборгованість за договором купівлі-продажу квартири; 12 513, 30 грн - три відсотки річних за користування грошовими коштами за період з 06 лютого 2012 року до 17 листопада 2014 року.

Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 18 грудня 2014 року позов ПрАТ «ФФ «Дарниця» задоволено, стягнуто із ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПрАТ «ФФ «Дарниця» заборгованість за договором купівлі-продажу квартири у розмірі 149 994, 52 грн, 12 513, 30 грн - три проценти річних за користування грошовими коштами за період з 06 лютого 2012 року до 17 листопада 2014 року, а разом- 162 507, 82 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване доведеністю позовних вимог ПрАТ «ФФ «Дарниця», а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню зазначена сума грошових коштів та три відсотки річних за користування ними за період з 06 лютого 2012 року до 17 листопада 2014 року.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 07 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 задоволено. Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18 грудня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову ПрАТ «ФФ «Дарниця».

Рішення апеляційного суду обґрунтовувалось тим, що на виконання умов укладеного договору купівлі-продажу ОСОБА_4, ОСОБА_5 сплатили повну вартість квартири АДРЕСА_1, що підтверджується квитанціями з оплати.

У грудні 2017 року ПрАТ «ФФ «Дарниця» звернулося із касаційною скаргою на рішення Апеляційного суду міста Києва від 07 грудня 2017 року, в якій просило скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтовувалась тим, що апеляційний суд всупереч частини третьої статті 61 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року) не врахував обставини, встановлені в рішенні Апеляційного суду міста Києва від 13 лютого 2013 року у справі № 22-786-2658, зокрема, що належним виконанням зобов'язання за зазначеним договором купівлі-продажу квартири необхідно вважати сплату суми в гривнях, яка розраховується, виходячи з еквіваленту вартості квартир, зазначених у договорах, умовних одиницях, перерахованого у гривню за курсом долару США до гривні на день платежу.

З наданих суду документів за цим договором проведені виплати на загальну суму 7 691, 00 дол. США, з урахуванням курсу долара США до гривні на день здійснення платежів, та встановлено заборгованість з оплати вартості квартири у розмірі 9 778, 00 дол. США.

Апеляційний суд не врахував рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 липня 2012 року у справі

№ 6-26110св12, яким також встановлено, що належним виконанням зобов'язання за договором необхідно вважати таку сплату суми у гривнях, яка розраховується, виходячи з еквіваленту вартості квартир, зазначених у договорах в умовних одиницях, перерахованого у гривню за курсом долару США до гривні на день здійснення платежів.

Верховний Суд України у постанові від 30 травня 2012 року у справі

№ 6-29цс12, що розглядалася між тими ж сторонами щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу квартир та пункту договору щодо визнання недійсним ціни в умовних одиницях, зазначив, що законом не заборонено визначення розміру вартості проданої квартири у іноземній валюті.

Суд апеляційної інстанції залишив поза увагою доводи представників ПрАТ «ФФ «Дарниця», що, ураховуючи інфляційні процеси в Україні, та надаючи покупцю розстрочку платежу залишку вартості квартири на 15 років, продавець, з метою зменшення можливих ризиків від знецінення національної валюти, зазначив у договорах ціну продажу квартир у національній валюті з прив'язкою її до грошового еквівалента в умовних одиницях, під яким розумілися долари США, як стабільної твердої валюти, що не суперечить чинній практиці укладення договорів, та правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 березня 2017 року в справі № 761/1617/15-ц.

Ухвалою Верховного Суду від 12 січня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

У лютому 2018 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 подали відзив на касаційну скаргу, у якому просили відмовити у задоволенні касаційної скарги ПрАТ «ФФ «Дарниця» та залишити без змін рішення Апеляційного суду міста Києва від 07 грудня 2017 року.

У квітні 2018 року ПрАТ «ФФ «Дарниця» надало додаткові пояснення, в яких просить задовольнити касаційну скаргу. У поясненнях ПрАТ «ФФ «Дарниця» посилається на судові рішення, які ухвалені у справах за аналогічних обставин (№ 753/22010/14-ц, № 753/9566/14-ц, № 753/7768/14-ц, № 753/12817/14-ц, № 753/11003/13-ц).

Перевіривши матеріали справи, Верховний Суд зробив висновок про наявність підстав для зупинення касаційного провадження у справі.

Установлено, що предметом спору є застосування положень частини першої і другої статті 533 ЦК України та статті 169 ЦК УРСР, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, щодо можливості виконання грошового зобов'язання у гривнях за офіційним курсом іноземної валюти станом на дату кожного платежу, чи на дату укладення договору купівлі-продажу, виходячи із можливості/неможливості визначити справжній зміст відповідної умови договору купівлі-продажу щодо порядку проведення розрахунку шляхом тлумачення правочину.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 травня 2018 року справу

№ 753/22010/14-ц за позовом ПрАТ «ФФ «Дарниця» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу нерухомого майна передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Направляючи справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, суд касаційної інстанції встановив, що зазначене правове питання щодо спору між ПрАТ «ФФ «Дарниця» з покупцями квартир неодноразово було предметом розгляду вищих судів: Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у ході яких ухвалювались різні за змістом та висновками судові рішення.

За змістом пункту 10 частини першої статті 252 ЦПК України суд може з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини цього Кодексу, до закінчення перегляду справи в касаційному порядку.

Враховуючи, що справа № 753/22010/14-ц за позовом ПрАТ «ФФ «Дарниця» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу нерухомого майна передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, а у справі, що переглядається, досліджується подібні правовідносини, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду визнає за обґрунтоване зупинити касаційне провадження у цій справі до вирішення іншої судової справи у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду.

Керуючись статтями пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 14 частини першої статті 253, статтею 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 753/9811/14-ц за позовом Приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу квартири, за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» на рішення Апеляційного суду міста Києва від 07 грудня 2017 року до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 753/22010/14-ц за позовом Приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу нерухомого майна.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню не підлягає.

Судді: С О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик