Справа № 458/231/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2018 року м.Турка

Турківський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді: Кріль Л.М.

за участю секретаря: Синичич Г.З.

позивача: ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_1: адвоката ОСОБА_2

та представника відповідача ОСОБА_3 міської ради Львівської області: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні з розгляду справи по суті в залі суду в місті Турці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 міської ради Львівської області про зобов'язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 міської ради Львівської області про зобов'язання до вчинення дій, а саме: зобовязати ОСОБА_3 міську раду Львівської області комісійно на місцевості із внесенням змін у схему-абрис земельної ділянки від 19 листопада (рік не вказаний) встановити передбачений заїзд шириною 3,0 метри між будинковолодінням №15 ОСОБА_1 та будинковолодінням №15«а» ОСОБА_5 по вул.Потік в м.Турка Львівської області; судові витрати покласти на відповідача; винести окрему ухвалу та поставити перед прокурором питання про притягнення винних осіб ОСОБА_3 міської ради Львівської області до відповідальності по ст.282 КК України за невиконання рішення судів від 28.12.2005 року та 20.09.2006 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 посилається на те, що 11 листопада 2014 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Львівського апеляційного суду у справі № 455/710/13 за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Старосамбірського районного суду Львівської області, зокрема, встановила наступне: позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку №15 по вул.Потік у м.Турка Львівської області, розташованої на земельній ділянці площею 682 м.кв., яка межує із земельною ділянкою площею 1000 м.кв. на якій знаходиться будинок №15«а» по вул.Потік у м.Турка Львівської області, що на праві власності належить ОСОБА_5; безспірною є і та обставина, що між будинковолодіннями №15 та №15»а» по вул.Потік в м.Турка, які на даний час належать сторонам, передбачений та існує заїзд шириною три метри, що встановлено рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 20.09.2006 року, ухвалою апеляційного суду Львівської області від 12.05.2011 року, що не потребує доказування.

Оскільки працівники ОСОБА_3 міської ради Львівської області не реагували на створення згаданого заїзду, то 01 лютого 2018 року позивач звернувся до голови ОСОБА_3 міської ради Львівської області про комісійне встановлення на місцевості заїзду шириною три метри між його будинковолодінням та будинковолодінням ОСОБА_5 з відображенням вказаного заїзду на схемі абрису земельних ділянок від 19 листопада (рік не вказано), виходячи і з того, що відповідно до вимог ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

Повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст визначена ст.12 Земельного кодексу України. Відповідно до вимог ст.158 ЗК України земельні спори вирішуються органами місцевого самоврядування та центральними органами виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

На подану заяву позивача ОСОБА_1 від 01 лютого 2018 року про створення реального заїзду між вказаними будиковолодіннями, відповіді на надано та не повідомлено про причину ненадання відповіді.

Якщо звернутися до схеми-абрису земельної ділянки від 19 листопада, то від центральної дороги до його будинку №15, позначеного як «Будівля ЮЖ» за розміром ділянки 26,66x33,1метри існує заїзд шириною 4,0 метри, який розміщений між будинковолодінням №13 ОСОБА_6, позначеного як «Будівля ДН» та будинковолодінням №15»а» ОСОБА_5, позначеному літерами «ФУНД» і «Будівля ЮЖ». Ділянка позивача досі межує з ділянкою ОСОБА_5 по причині невиконання міською радою рішення суду від 20.09.2006 року щодо передбаченого заїзду шириною 3 метри між будинковолодіннями №15 та №15«а» по вул.Потік в м.Турка Львівської області.

Відсутність заїзду шириною три метри між вказаними будинковолодіннями, а також введення власності ОСОБА_6 у план ділянки позивача повязано з посяганням на власність суміжного землекористувача у звязку із зловживанням та перевищенням працівниками міської ради своїх повноважень та злісним невиконанням міською радою рішення суду від 28.12.2005 року про закріплення за будинковолодінням ОСОБА_6 земельної ділянки, що підтверджується ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 19.09.2017 року.

Вищеописані дії органу місцевого самоврядування змусили позивача звернутися до суду.

У звязку із вищевикладеними обставинами, просить зобовязати ОСОБА_3 міську раду Львівської області комісійно на місцевості із внесенням змін у схему-абрис земельної ділянки від 19 листопада (рік не вказаний) встановити передбачений заїзд шириною 3,0 метри між будинковолодінням №15 ОСОБА_1 та будинковолодінням №15«а» ОСОБА_5 по вул.Потік в м.Турка Львівської області; судові витрати покласти на відповідача; винести окрему ухвалу та поставити перед прокурором питання про притягнення винних осіб ОСОБА_3 міської ради Львівської області до відповідальності по ст.282 КК України за невиконання рішення судів від 28.12.2005 року та 20.09.2006 року.

У судовому засіданні з розгляду справи по суті позивач ОСОБА_1 та його представник-адвокат ОСОБА_2 підтримали позов у повному обсязі та просили суд його задовольнити, врахувавши всі усні та письмові докази.

У судовому засіданні з розгляду справи по суті представник відповідача ОСОБА_3 міської ради Львівської області ОСОБА_4 заперечувала проти задоволення судом позовних вимог позивача, посилаючись на те, що його позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають. Пояснила, що дійсно 01.02.2018 року позивач ОСОБА_1 звертався у ОСОБА_3 міську раду Львівської області із заявою щодо встановлення на місцевості заїзду між будинковолодіннями ОСОБА_1 та ОСОБА_5 шириною 3 метри. 12.02.2018 року на адресу позивача ОСОБА_1 скеровано проміжну відповідь за вихідним номером 204 щодо неможливості визнання меж спільного заїзду між будинковолодіннями №15 та №15«а» по вул.Потік у м.Турка Львівської області у звязку із наявністю значного снігового покрову, що унеможливлює проведення обмірів на місцевості. 15.03.2018 року на адресу позивача надіслано лист-повідомлення щодо комісійного розгляду звернення від 01.02.2018 року. Однак, виїзд комісії було скасовано у звязку із значними опадами. А відтак, несприятливі погодні умови унеможливлюють вихід комісії на місце та встановлення меж спільного заїзду між будинковолодіннями №15 та №15а» по вул.Потік у м.Турка Львівської області, що підтверджується доданими до матеріалів цивільної справи копією заяви ОСОБА_1, копією відповіді на заяву ОСОБА_1 №204 від 12.02.2018 року, копією листа-повідомлення №349 від 15.03.2018 року та копіями повідомлень Львівського регіонального центру з гідрометеорології.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази по справі, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 міської ради Львівської області про зобов'язання до вчинення дій слід задовольнити частково.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, в силу якого сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. При цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У контексті положень принципу змагальності сторін вирішальним фактором є те, що суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов'язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як визначено положеннями ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

В той же час, за змістом положень ст.15 ЦК України право особи на захист свого цивільного права виникає у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст визначена ст.12 Земельного кодексу України.

Відповідно до ст.158 ЗК України земельні спори вирішуються органами місцевого самоврядування та центральними органами виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Дослідивши матеріали цивільної справи та докази, надані позивачем ОСОБА_1 та його представником-адвокатом ОСОБА_2, суд встановив, що в рішенні Апеляційного суду Львівської області від 11.11.2014 року (справа №455/710/13), яке набрало законної сили 11.11.2018 року та яке не скасоване і не змінене судом вищої інстанції, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_5 на рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 04 листопада 2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_3 міської ради, відділу Держкомземагенства у ОСОБА_3 районі Львівської області про визнання протиправними та скасування рішень і державних актів на право власності на земельні ділянки, зазначено наступне: «З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку №15 по вул.Потік у м.Турка, розташованої на земельній ділянці площею 682 м.кв., яка межує із земельною ділянкою площею 1000 м.кв. на якій знаходиться будинок №15«а» по вул.Потік у м.Турка, що на праві власності належить відповідачу ОСОБА_5 (т.1 а.с.24, 25, 31, 128)». В наступному абзаці цього ж рішення зазначено наступне: «Безспірною є і та обставина, що між будинковолодіннями №15 та №15 «а» по вул.Потік в м.Турка, які на даний час належать сторонам, передбачений та існує заїзд шириною три метри, що встановлено рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 20.09.2006 р., ухвалою апеляційного суду Львівської області від 12.05.2011 року, що не потребує доказування».

Таким чином, суд, посилаючись на рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 20.09.2006 року, ухвалу апеляційного суду Львівської області від 12.05.2011 року та рішення Апеляційного суду Львівської області від 11.11.2014 року, приходить до висновку, що та обставина, що між будинковолодіннями №15 та №15»а» по вул.Потік в м.Турка Львівської області, які на даний час належать сторонам, передбачений та існує заїзд шириною три метри є безспірною обставиною, яка не потребує доказування та не може оспорюватись. Дана обставина представником відповідача ОСОБА_3 міської ради Львівської області ОСОБА_4 в судовому засіданні не оспорювалась.

Враховуючи те, що представник відповідача ОСОБА_3 міської ради Львівської області ОСОБА_4 не оспорювала вищевказану обставину, а лише констатувала факт неможливості виконання ОСОБА_3 міською радою Львівської області заяви ОСОБА_1 від 01.02.2018 року про створення реального заїзду, аргументуючи тим, що вихід комісії ОСОБА_3 міської ради Львівської області на місце та встановлення меж спільного заїзду між будинковолодіннями №№15 та 15«а» по вул.Потік у м.Турка Львівської області скасовувався через несприятливі погодні умови, зокрема у звяку із значним сніговим покровом на земельних ділянках, що частково підтверджується копіями повідомлень Львівського регіонального центру з гідрометеорології, а тому суд приходить до висновку, що позовну вимогу позивача ОСОБА_1 про зобовязання ОСОБА_3 міської ради Львівської області комісійно на місцевості із внесенням змін у схему-абрис земельної ділянки від 19 листопада (рік не вказаний) встановити передбачений заїзд шириною 3,0 метри між будинковолодінням №15 ОСОБА_1 та будинковолодінням №15А ОСОБА_5 по вул.Потік в м.Турка Львівської області, у звязку із очевидним покращенням погодних умов, зникненням снігового покрову на земельних ділянках, відсутністю інших доказових та підтверджуючих обставин, в тому числі офіційної відмови ОСОБА_3 міської ради Львівської області у розгляді заяви позивача ОСОБА_1 від 01.02.2018 року, які б перешкоджали ОСОБА_3 міській раді Львівської області виконати вищевказану заяву, - слід задовольнити повністю та зобовязати ОСОБА_3 міську раду Львівської області комісійно на місцевості із внесенням змін у схему-абрис земельної ділянки від 19 листопада (рік не вказаний) встановити передбачений заїзд шириною 3,0 метри між будинковолодінням №15 ОСОБА_1 та будинковолодінням №15А ОСОБА_5 по вул.Потік в місті Турка Львівської області.

Розглянувши позовну вимогу ОСОБА_1 про винесення судом окремої ухвали та поставлення перед прокурором питання про притягнення винних осіб ОСОБА_3 міської ради Львівської області до відповідальності за ст.282 КК України за невиконання рішення судів від 28.12.2005 року та 20.09.2006 року, суд приходить до висновку, що у задоволенні цієї позовної вимоги слід відмовити через необґрунтованість та безпідставність таких вимог позивачем ОСОБА_1 та при цьому виходить з наступних підстав.

Позивач ОСОБА_1 у своїй позовній заяві просить винести окрему ухвалу та поставити перед прокурором питання про притягнення винних осіб ОСОБА_3 міської ради Львівської області до відповідальності по ст.282 КК України за невиконання рішення судів від 28.12.2005 року та 20.09.2006 року.

Дослідивши рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 28.12.2005 року та 20.09.2006 року, суд встановив, що дані рішення не стосуються предмету розгляду позову позивача ОСОБА_1 про зобовязання ОСОБА_3 міської ради Львівської області комісійно на місцевості із внесенням змін у схему-абрис земельної ділянки від 19 листопада (рік не вказаний) встановити передбачений заїзд шириною 3,0 метри між будинковолодінням №15 ОСОБА_1 та будинковолодінням №15«а» ОСОБА_5 по вул.Потік в м.Турка Львівської області, такі зобовязання не зазначені у резолютивних частинах рішень вищевказаних судів та в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що підтверджують їх, тобто виконання зазначених рішень або виконання чи невиконання ОСОБА_3 міською радою Львівської області, а тому суд приходить до висновку, що в цій частині позовних вимог позивача ОСОБА_1 слід відмовити.

Крім того, відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. за подання останнім позовної заяви до суду.

Керуючись ст.ст.12, 158 Земельного кодексу України, ст.15 ЦК України, ст.ст.4, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_3 міську раду Львівської області комісійно на місцевості із внесенням змін у схему-абрис земельної ділянки від 19 листопада (рік не вказаний) встановити передбачений заїзд шириною 3,0 метри між будинковолодінням №15 ОСОБА_1 та будинковолодінням №15А ОСОБА_5 по вул.Потік в місті Турка Львівської області.

Стягнути з ОСОБА_3 міської ради Львівської області (82500, м.Турка, площа Ринок, 26, ) в користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Львівської області через Турківський районний суд Львівської області на підставі п.15.5 ч.1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення складено 23.05.2018 року.

Головуючий: