Постанова

Іменем України

23 травня 2018 року

м. Київ

справа № 709/725/17

провадження № 61-11251св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Силікат-1»,

відповідачі: ОСОБА_1, товариство з обмеженою відповідальністю «Лєтол»,

представник відповідача - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лєтол» на постанову апеляційного суду Черкаської області у складі колегії суддів: Новікова О. М., Храпка В. Д., Ювшина В. І., від 18 грудня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю «Силікат-1» (далі - ТОВ «Силікат-1») звернулося до суду з позовом про визнання недійсним договору оренди землі від 10 червня 2013 року, укладений між ОСОБА_3 та товариством з обмеженою відповідальністю «Зелена Нива 2013» (далі - ТОВ «Зелена Нива 2013»).

Позов мотивовано тим, що 11 березня 2004 року між ТОВ «Силікат-1» та ОСОБА_3 укладено договір належної йому на праві власності земельної ділянки площею 2,46 га (кадастровий номер НОМЕР_1) строком на 10 років з 01 січня 2004 року до 31 грудня 2013 року. Після спливу строку дії договору товариство впродовж двох місяців користувалося орендованою земельною ділянкою, орендодавець не звертався із запереченнями щодо поновлення договору, а тому вважає, що укладений між ними договір оренди був поновлений на новий строк на тих самих умовах на підставі частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі».

Проте, під час дії договору, 10 червня 2013 року земельна ділянка була передана в оренду на підставі укладеного між ОСОБА_3 та ТОВ «Зелена Нива 2013» договору оренди, зареєстрованого 04 березня 2014 року Чорнобаївським районним управлінням юстиції Черкаської області.

Оскільки земельна ділянка передана в оренду ТОВ «Зелена Нива 2013» під час дії договору оренди, укладеного з первісним орендарем, а також, що спірний договір створює перешкоди в реалізації переважного права укладення договору оренди на новий строк, просив суд визнати його недійсним.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 помер. Спадкоємцем майна померлого є дружина ОСОБА_3 - ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину № 1032, виданого 03 листопада 2015 року державним нотаріусом Чорнобаївської державної нотаріальної контори.

У травні 2017 року від ТОВ «Силікат-1» надійшло клопотання про уточнення позовних вимог, яке мотивовано тим, що 15 березня 2017 року між ОСОБА_1 та товариством з обмеженою відповідальністю «Лєтол» (далі - ТОВ «Лєтол») укладено договір оренди земельної ділянки площею 2,46 га, кадастровий номер НОМЕР_1, право оренди за яким 12 квітня 2017 року зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

З огляду на викладене, позивач просив суд визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 15 березня 2017 року, замінивши відповідача - ТОВ «Зелена Нива 2013» на ТОВ «Лєтол».

Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 09 серпня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що неможливо визнати недійсним договір оренди, укладений 15 березня 2017 року між ТОВ «Лєтол» та ОСОБА_1 з підстав викладених у позові щодо порушення переважного права позивача на продовження дії договору оренди.

Постановою апеляційного суду Черкаської області від 18 грудня 2017 року апеляційну скаргу ТОВ «Силікат 1» задоволено. Рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 09 серпня 2017 року скасовано. Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Лєтол» від 15 березня 2017 року, право оренди зареєстроване 12 квітня 2017 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що ОСОБА_1, як спадкоємець ОСОБА_3, уклала з ТОВ «Лєтол» договір оренди земельної ділянки, яка була передана у користування ТОВ «Зелена Нива 2013» на підставі договору оренди від 10 червня 2013 року, а тому дійшов висновку про обрання позивачем належного способу захисту порушеного права, яке полягає у переважному праві на продовження дії договору оренди від 11 березня 2004 року, шляхом визнання недійсним оспорюваного договору.

У лютому 2018 року ТОВ «Лєтол» подало касаційну скаргу до Верховного Суду, у якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду Черкаської області від 18 грудня 2017 року і залишити в силі рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 09 серпня 2017 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що для поновлення договору оренди землі (реалізації переважного права на поновлення дії договору) з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність певних юридичних фактів, таких як: продовження орендарем користування земельною ділянкою, належне виконання ним обов'язків за договором, відсутність письмового повідомлення орендодавця про відмову у поновленні договору оренди, а також укладення сторонами додаткової угоди про поновлення договору оренди. Крім того, апеляційним судом залишено поза увагою положення Закону України «Про оренду землі» щодо моменту набрання чинності договором, а також приписи Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», яким передбачено обов'язок державного реєстратора здійснювати перевірку інформації про відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованим правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Заявник вказував, що порядок укладення спірного договору оренди від 15 березня 2017 року не був предметом спору в судах попередніх інстанцій, а тому висновок апеляційного суду про порушення прав позивача оспорюваним договором, є помилковим. Також звертає увагу, що заміна сторони у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності, положення про застосування якої залишено поза увагою апеляційного суду.

14 березня 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

26 березня 2018 року ТОВ «Силікат-1» подало відзив на касаційну скаргу, посилаючись на те, що ті обставини, на які посилається заявник були предметом дослідження судом і висновки, зроблені ним з даного приводу, ґрунтуються на встановлених обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд установив, що ОСОБА_1, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на праві власності належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,4649 га, розташована в адмінастративних межах Чорнобаївської селищної ради Черкаської області, кадастровий номер НОМЕР_1. Зазначене нерухоме майно відповідач успадкувала від чоловіка - ОСОБА_3

11 березня 2004 року між ТОВ «Силікат-1» та ОСОБА_3 укладено договір земельної ділянки площею 2,46 га (кадастровий номер НОМЕР_1) строком на 10 років з 01 січня 2004 року до 31 грудня 2013 року.

Вищевказаний договір пройшов державну реєстрацію у встановленому законодавством порядку та зареєстрований за № 771 у книзі реєстрації договорів оренди земельних ділянок районного відділу Черкаської регіональної філії Центру ДЗК.

Також суд установив, що в період дії основного договору оренди землі з ТОВ «Силікат-1», а саме 10 червня 2013 року, ОСОБА_3 уклав договір оренди цієї ж земельної ділянки з іншою юридичною особою - ТОВ «Зелена Нива 2013», який був зареєстрований 04 березня 2014 року державним реєстратором реєстраційної служби Чорнобаївського районного управління юстиції Черкаської області, що підтверджується інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованої 16 травня 2017 року вбачається, що 15 березня 2017 року між ТОВ «Лєтол» та ОСОБА_1 було укладено договір оренди належної останній на праві власності земельної ділянки.

Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються нормами ЗК України, ЦК України, закону України «Про оренду землі» та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для продовження підприємницької діяльності та іншої діяльності (стаття 93 ЗК України).

Відповідно до положень статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі статтею 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчено нотаріально.

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є похідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Орендодавець ОСОБА_1 позовні вимоги про визнання зазначеного договору оренди недійсним не пред'являла, а відтак діє презумпція правочину ( стаття 204 ЦК України).

У відповідності до частини четвертої статті 124, статті 125 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Так, як убачається з матеріалів справи, за первісними позовними вимогами позивач просив визнати недійсним договір між ОСОБА_3 та ТОВ «Зелена Нива 2013», посилаючись на порушення переважного права на укладення договору оренди на новий строк.

Разом із тим, позивачем було змінено предмет позову, і позивач просив визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений 15 березня 2017 року між ТОВ «Лєтол» та ОСОБА_1, проте з тих же підстав.

Відповідно до статті 35 Закону України «Про оренду землі» спори, пов'язані з орендою землі, вирішуються в судовому порядку.

За положеннями статті 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, або одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом дійсним.

По закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Статтею 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. У разі смерті орендодавця до спливу строку дії договору оренди землі орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це спадкоємця земельної ділянки протягом місяця з дня, коли йому стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку.

Суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про те, що неможливо визнати недійсним договір оренди земельної ділянки укладений 15 березня 2017 року між ТОВ «Лєтол» та ОСОБА_1 з підстав, на які посилався позивач, неможливо, оскільки у даному випадку у позивача відсутнє переважне право, адже попереднім орендарем (за договором оренди спірної земельної ділянки від 10 червня 2013 року) є ТОВ «Зелена Нива 2013», а не ТОВ «Силікат-1».

Апеляційний суд, задовольняючи позов про визнання спірного договору оренди з заявлених позивачем підстав, а саме статті 33 Закону України «Про оренду землі» не звернув уваги на зазначені обставини, неправильно застосував статтю 33 Закону «Про оренду землі», тому з його висновками погодитись неможливо.

Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі, судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, правильно застосовані норми матеріального закону, тому рішення суду є законним і обґрунтованим.

Установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, яке відповідає закону, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції відповідно до статті 413 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 413, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лєтол» задовольнити.

Постанову апеляційного суду Черкаської області від 18 грудня 2017 року скасувати та залишити в силі рішення Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 09 серпня 2017 року.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Силікат-1» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Лєтол» судовий збір у розмірі 3 200 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасована постанова апеляційного суду втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:Н. О. Антоненко
В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. П. Курило