Справа № 133/1956/17
Провадження № 22-ц/772/867/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сорока Д. В.
Доповідач:Медяний В. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2018 рокуСправа № 133/1956/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі колегії суддів:

головуючого Медяного В.М.,

суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.,

з участю секретаря судового засідання Сніжко О.А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Українська залізниця»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду № 2 апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», подану його представником - адвокатом ОСОБА_4, на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 26 січня 2018 року, ухвалене у приміщенні Козятинського міськрайонного суду Вінницької області (головуючий суддя Сорока Д.В.), дата складення повного судового рішення відповідає даті його ухвалення,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення моральної шкоди,

встановив:

Відповідно до абз. 3 п. 3 розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Згідно п.8 ч.1 розділу XIII «Перехідних положень» ЦПК України передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Вінницької області.

У жовтні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з даним позовом до ПАТ "Українська залізниця" про стягнення моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її син ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1, виданим відділом ДРАЦс Козятинського міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області.

Смерть ОСОБА_5 пов'язана з виробництвом, що сталася під час виконання ним виробничих обов'язків на території виробничого підрозділу.

Її син ОСОБА_5 працював у відокремленому підрозділі Козятинської дистанції колії монтером колії 3-го розряду, мав загальний трудовий стаж 26 років 10 місяців, з них за спеціальністю - 8 років 5 місяців. Відокремлений підрозділ Козятинської дистанції колії є структурним підрозділом галузевої служби колії ДТГО «Південно-Західна залізниця», скорочене найменування ПЧ-7.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року проводились роботи по середньому ремонту стрілочного переводу №5 станції Чорнорудка. До виконання вказаних робіт були залучені працівники 15 околотку, до складу яких входив ОСОБА_5

Під час виконання робіт ОСОБА_5 був смертельно травмований рухомим складом поїзда № 66, який слідував сполученням Кишинів - Москва.

Як зазначено у лікарському свідоцтві про смерть № 1656 від 19 червня 2015 року, хвороба, що призвела до смерті - пішохід травмований при зіткненні з поїздом.

Наказом від 22.06.2015р. № 108-Р Територіального управління Держгірпромнагляду у Київській області та м. Києві на відокремленому підрозділі Козятинської дистанції колії було створено комісію по розслідуванню даного нещасного випадку. За наслідками розслідування було складено відповідний акт, який затверджено 15.09.2015 в.о.начальника територіального управління Держгірпромнагляду у Київській області та м. Києві ОСОБА_6 і зроблено наступний висновок: нещасний випадок з монтером колії 3-го розряду ОСОБА_5 визнано пов'язаним з виробництвом як такий, що стався під час виконання виробничих обов'язків на території виробничого підрозділу і підпадає під дію п.15 підпункту 1 «Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», затвердженого Постановою КМУ від 30.11.2011р. № 1232. Скласти акт за формою Н-1.

Нещасний випадок стався через те, що не було видано попередження на поїзди про подачу сигналів пильності, не проконтрольовано своєчасний схід працівників з колії при наближенні поїзда, послаблено контроль за виконанням посадових обов'язків шляховими майстрами , порушено п.2.1.3 Правил безпеки праці під час виконання робіт у колійному господарстві (НПАОП 63.21-1.25.07) та п.6, 18 Посадової інструкції шляхового майстра з поточного утримання колії (ПД-1, ПД-15), затвердженої наказом ВП Козятинська дистанція колії №517 від 31.12.2014 р., п.26 Посадової інструкції начальника ІV-ї механізованої дільниці, затвердженої наказом начальника ВП Козятинська дистанція колії №517 від 31.12.2014 р. ; невиконання вимог інструкцій з охорони праці.

За наслідками вказаної події було складено Акт №1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом за формою Н-1, який було затверджено 15.09.2015 р. в.о. начальника територіального управління Держгірпромнагляду у Київській області та м. Києві ОСОБА_6

У п.4 зазначеного Акту вказано про проходження ОСОБА_5 інструктажу та перевірки знань, а саме : проведення цільового інструктажу - ІНФОРМАЦІЯ_1 року (в день коли стався нещасний випадок; перевірка знань за професією чи видом робіт, під час виконання яких стався нещасний випадок - 17 червня 2015 року (за день до нещасного випадку). Також у Акті зазначено з посиланням на висновок експерта № 163 вхідний № 8637 від 07.09.2015 р. про те, що отримана ОСОБА_5 травма несумісна з життям з грубим ушкодженням життєво важливих органів та множинними ушкодженнями різних ділянок тіла: відкрита черепно-мозкова травма, множинні уламкові переломи кісток склепіння та основи черепа, повне травматичне видалення головного мозку. Закрита травма грудної клітини, перелом хребта на рівні 1-2 грудного хребця з повним розривом спинного мозку ; множинні переломи ребер правої та лівої половини грудної клітини, переломи правої та лівої половини грудної клітини, переломи правої та лівої ключиці; переломи таза в ділянці крижово-клубових з'єднань з обох сторін, перелом лонного з'єднання таза. Забій та травматичні розриви правої та лівої легень в ділянках переломів ребер, забій серця. Закрита травма органів черевної порожнини: травматичні розриви тканини печінки. Забій правої та лівої нирки. Відкритий перелом правої плічової кістки, відкритий перелом правої стегнової кістки в середній третині, закритий перелом лівої стегнової кістки в нижній третині. Забійні рани голови та кінцівок, садна та крововиливи голови, тулуба та кінцівок.

Факт нещасного випадку на виробництві, причина смерті - смерть пов'язана з виконанням трудових обов'язків є беззаперечним.

Підприємство, де стався нещасний випадок та особа, що загинула перебувала з ним у трудових відносинах є відокремлений підрозділ Козятинська дистанція колії (ПЧ-7) , галузева служба колії, Державне територіальне галузеве об'єднання «Південно-Західна залізниця», Укрзалізниця, Міністерство інфраструктури України.

Позивач зазначає, що за життя, її син був чуйною людиною, дитиною по відношенню до неї, піклувався про неї, постійно надавав їй допомогу по догляду за будинком, допомагав матеріально, надаючи щомісяця певну суму коштів, оскільки вона живе лише на мізерну пенсію, і як особа похилого віку часто хворіє і потребує лікування. Втративши сина вона назавжди позбавлена материнського щастя і радості, сина ніхто їй не замінить. Втративши єдиного годувальника внаслідок такої страшної події, вона не могла не відчувати надзвичайних моральних страждань і глибокого горя, вона це відчула і переживає ці страждання і до нині, які будуть супроводжувати її все життя. Вважає, що цей факт не потребує доказів відповідно до вимог ЦПК України.

ЇЇ син був сильною та суттєвою опорою для неї, описати ті страждання, які вона перенесла і до цього часу відчуває та усвідомлює, те, що її дитини ніколи не буде поруч, передати на словах неможливо. Глибину душевних страждань матері за загиблого в досить молодому віці сина не можливо передати. Внаслідок такого психологічного розладу їй завдано суттєвих психологічних страждань, що призвело до неможливості нормально, без страху жити та спілкуватись з сусідами, близькими, оточуючими людьми.

Оскільки її син ОСОБА_5 був смертельно травмований рухомим складом поїзда, і як зазначено у лікарському свідоцтві про смерть № 1656 від 19 червня 2015 року, хвороба, що призвела до смерті - пішохід травмований при зіткненні з поїздом, слідує висновок про те, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, а тому з огляду на викладене та на підставі статей 23, 1166, 1167, 1168, 1187 ЦК України просила суд стягнути з відповідача на її користь у рахунок відшкодування моральної шкоди 700 000 грн.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 26 січня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_3 400000 (чотириста тисяч) гривень у відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір, в розмірі - 6000 (шість тисяч ) гривень. 00 копійок.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» через свого представника адвоката ОСОБА_4 звернулося до суду з апеляційною скаргою у якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, яким відмовити в позові в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вимоги позивача є необґрунтованими та незаконними, судом неповно з'ясовані обставин, що мають значення для справи та неправильно застосовані норми матеріального права, оскільки вважає, що однією з причин нещасного випадку який стався з монтером колії ОСОБА_5 є невиконання самим потерпілим вимог інструкції з охорони праці, а саме перехід колії не під прямим кутом та попередньо не впевнившись у відсутності рухомого складу (поїзда), що наближається. Таким чином відповідач вважає, що з боку ОСОБА_5 при виконанні робіт мала місце груба необережність. Крім цього, вважає, що позивачем у позовній заяві не наведено достатню кількість доказів, що обґрунтовують її вимоги, а саме не надано докази та обґрунтування нанесеної моральної шкоди та її розміру, відсутній розрахунок, не зазначено з яких міркувань виходив позивач, визначаючи її розмір та якими доказами це підтверджується, відсутні інші докази саме такого розміру шкоди, судом не надано належної оцінки цим обставинам. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості, однак відповідач вважає, що оскаржуване рішення знаходиться поза цими межами. Крім цього, судом не враховано щире співчуття, розуміння ситуації, що склалася та надання матеріальної допомоги сім'ї потерпілого.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_7 не визнає апеляційну скаргу та заперечує проти її задоволення, вважає рішення суду першої інстанції законним та справедливим, а скаргу немотивованою, безпідставною, а мотиви її надуманими і такими, що не узгоджуються ні з правовими нормами ні нормами моралі. Вважає позицію відповідача щодо недоведеності моральних страждань покликана єдиним - з метою уникнути відповідальності за завдану шкоду. Згідно вимог матеріального права моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Також зазначає, що ніякої непереборної сили чи умислу втратити життя у ОСОБА_5 не було, а відповідач як власник джерела підвищеної небезпеки не довів протилежного. Крім цього, не заслуговують на увагу аргументи апеляційної скарги щодо не врахування судом розуміння ситуації та надання відповідачем матеріальної допомоги сім'ї потерпілого, оскільки моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

У судовому засіданні проведеному у режимі відеоконференції, представник відповідача ПАТ «Українська залізниця» - ОСОБА_8 апеляційну скаргу повністю підтримав та просив її задовольнити, посилаючись на викладені у ній доводи.

Позивач ОСОБА_3 та її представник адвокат ОСОБА_7 апеляційну скаргу не визнали та заперечили проти її задоволення, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість, просили залишити оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до статей 12, 76, 81 ЦПК України суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобов'язана доказами довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Якщо поза увагою доводів апеляційної скарги залишилася очевидна незаконність або необґрунтованість рішення суду першої інстанції у справах окремого провадження, суд апеляційної інстанції переглядає справу в повному обсязі.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Апеляційний суд переконаний, що таким вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції повністю відповідає, оскільки ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності, через доведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, відповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, правильне застосування норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Разом з тим, згідно вимог ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки встановлено те, що смерть ОСОБА_5 пов'язана з виробництвом, що сталася під час виконання ним виробничих обов'язків на території виробничого підрозділу, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, тому позивачу завдано моральну шкоду, яка пов'язана з хвилюваннями та моральними стражданнями через передчасну смерть її сина, порушенням укладу її життя, погіршенням її фінансового стану. Водночас, з огляду на встановлені обставини, суд прийшов до висновку про те, що враховуючи той факт, що однією з причин нещасного випадку, який стався з ОСОБА_5, є невиконання самим потерпілим вимог інструкції з охорони праці, місцевим судом визначено розмір моральної шкоди який підлягає стягненню у сумі 400 000 гривень, який на думку суду, відповідає принципам розумності і справедливості.

Переглядаючи в апеляційному порядку судове рішення, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до ст. 16 ЦК України відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів судом.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Таким чином, ч. 1 ст. 1167 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв'язку та вини заподіювача.

Частиною 2 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У зв'язку з тим, що межі відшкодування моральної шкоди законом не встановленні, суд керується принципами розумності і справедливості.

Згідно з актом про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, затвердженим 15 вересня 2015 року (форма Н-1), та актом спеціального розслідування нещасного випадку від ІНФОРМАЦІЯ_1 року, затвердженим 15 вересня 2015 року (форма Н-5), зроблено висновок про те, що нещасний випадок з монтером колії 3-го розряду ОСОБА_5 визнано пов'язаним з виробництвом як такий, що стався під час виконання виробничих обов'язків на території виробничого підрозділу і підпадає під дію п.15 підпункту 1 «Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2011р. № 1232.

Встановлено, що основними причинами нещасного випадку визнано такі обставини: не видано попередження на поїзди про подачу сигналів пильності, не проконтрольовано своєчасний схід працівників з колії при наближенні поїзда, послаблено контроль за виконанням посадових обов'язків шляховими майстрами, порушено п.2.1.3 Правил безпеки праці під час виконання робіт у колійному господарстві та п.6, 18 Посадової інструкції шляхового майстра з поточного утримання колії, затвердженої наказом ВП Козятинська дистанція колії №517 від 31.12.2014 р., п.26 Посадової інструкції начальника ІV-ї механізованої дільниці, затвердженої наказом начальника ВП Козятинська дистанція колії №517 від 31.12.2014; невиконання вимог інструкцій з охорони праці.

Стаття 3 Конституції України проголошує, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Гарантією захисту прав і свобод громадян є встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної(немайнової) шкоди.

Право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці встановлено ч. 4 ст. 43 Конституції України.

Відповідно до вимог частин 1, 3 ст. 13 Закону України "Про охорону праці": роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Таким чином, виходячи із системного аналізу зазначеної норми закону, вбачається, що право на відшкодування моральної шкоди чоловікові, дружині, батькам, дітям, а також особам, які проживали з померлим однією сім'єю виникає у разі, якщо встановлено причинний зв'язок між смертю фізичної особи та відсутністю безпечних і нешкідливих умов праці на виробництві.

Судом першої інстанції встановлено, що однією з причин нещасного випадку, який стався з монтером колії ОСОБА_5, є невиконання самим потерпілим вимог інструкцій з охорони праці, а саме, перехід колії не під прямим кутом та попередньо не впевнившись у відсутності рухомого складу (поїзда), що наближається (п. 2.10 Інструкції № 397 з охорони праці для монтера колії, затвердженої наказом Козятинської дистанції колії від 07.07.2014 № 281), що було враховано судом при визначенні розміру моральної шкоди.

Таким чином, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції вірно вважав, що моральна шкода, завдана позивачу смертю її сина, підлягає відшкодуванню відповідачем ПАТ «Українська залізниця» на підставі ст. 1167, ч. 2 ст. 1168 ЦК України.

Колегія суддів апеляційного суду також погоджується з визначеним судом розміром моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, оскільки даний розмір визначено з урахуванням душевних страждань позивача, пов'язаних з хвилюваннями та моральними стражданнями через передчасну смерть її сина, порушенням укладу її життя, погіршенням її фінансового стану, а також взято до уваги роз'яснення викладені у пунктах 2, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.95 з наступними змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно яких, спори про відшкодування заподіяної фізичній моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених статтями Цивільного кодексу України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Фізичні особи мають право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів, що є важливою гарантією захисту.

Також відповідно до п.7 постанови № 4 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» передбачено, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди ).

Апеляційний суд погоджується з викладеними у відзиві на апеляційну скаргу обґрунтуваннями заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, оскільки вони повністю спростовують доводи скарги, так як згідно вимог матеріального права моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Суду не надано доказів непереборної сили чи умислу втратити життя у ОСОБА_5, при цьому, відповідач як власник джерела підвищеної небезпеки не довів протилежного. Також не заслуговують на увагу аргументи скарги щодо не врахування місцевим судом розуміння ситуації та надання відповідачем матеріальної допомоги сім'ї потерпілого, оскільки моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Окрім цього, апеляційний суд переконаний, що судом першої інстанції, визначаючи розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню у сумі 400000 гривень, правильно враховано той факт, що однією з причин нещасного випадку, який стався з ОСОБА_5, є невиконання самим потерпілим вимог інструкції з охорони праці, а тому даний розмір відповідає принципам розумності і справедливості.

Таким чином у зв'язку з цим колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги позивача щодо незгоди відповідача із визначеним судом першої інстанції розміром моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги є аналогічними доводам, викладеним у відзиві на позовну заяву та не спростовують висновків судів першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішення, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з правильним висновком місцевого суду щодо їх оцінки.

За вказаних обставин, апеляційний суд приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який повно встановивши фактичні обставини справи, із дотриманням норм процесуального права, вірно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, ухвалив обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам закону, а тому передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для його скасування, не вбачається.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги відмовлено, понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.

Керуючись ст. ст. 5, 12, 76, 81, 263, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», подану його представником - адвокатом ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 26 січня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий : /підпис/ В.М. Медяний

Судді : /підпис/ М.В. Матківська

/підпис/ В.В. Сопрун

Згідно з оригіналом: