Справа №642/340/18
Провадження №2/642/626/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2018 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді - Шрамко Л.Л.

з участю секретаря - Бондаренко В.П.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна, визнання права власності на частину житлового будинку,

встановив:

Позивач звернувся 26 січня 2018 року до суду з позовом до відповідачки про поділ частки житлового будинку №30 по вул. Юмашева у м.Харкові та визнання за ним права на Ѕ частку з 77/200 частин вказаного житлового будинку в порядку розподілу майна, належного подружжю на праві спільної сумісної власності.

Ухвалою суду від 30 січня 2018 року позовна заява була залишена без руху, позивачу наданий строк для усуненнянедоліків- доплати судового збору після визначення вартості будинку. 9 лютого 2018 року позивач усунув недоліки, надав висновок щодо оціночної вартості будинку таквитанцію про доплату судового збору, а також подав суду уточнену позовну заяву.

9 лютого 2018 року винесено ухвалу про відкриття провадження у даній справі та призначено її до розгляду в спрощеному провадженні на 26 березня 2018 року.

В уточнений позовнійзаявіпозивач просив поділити частку вказаного житлового будинку, що належить йому та відповідачці на праві спільної сумісної власності, визнати за ним право власності на Ѕ частку з 77/200 частки вказаного житлового будинку.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що з 24 лютого 1990 року перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі. Під час перебування з відповідачкою у шлюбі22 квітня 2005 року було укладено договір купівлі-продажу частини вказаного житлового будинку. Вказане нерухоме майно придбано за ціною 83325 грн., за спільні грошові кошти подружжя, договір оформлено на імя відповідачки та їхнього сина ОСОБА_5,по 77/100 частин, в рівних частках кожному.

Таким чином, на дружину було оформлено право власності на 77/200 частин житлового будинку. Позивач зазначає, що вказане майно придбане за спільні кошти подружжя, в період шлюбу, тому є спільною сумісною власністю подружжя. 19 серпня 2014 року шлюб з відповідачкою розірвано. Він вважає частки подружжя рівними, та просить визнати за ним право власності на Ѕ частку з 77/200 частки вказаного житлового будинку.

15 березня 2018 року відповідачка ОСОБА_4 подала відзив на позов, в якому протипозову заперечувала, зазначила, що вона є власником 77/200 частин вказаного домоволодіння. За вказаною адресою також проживає її син ОСОБА_5, якому також належить 77/200 частин вказаного домоволодіння, її неповнолітнядонька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, її мати - ОСОБА_7 та без реєстрації проживає позивач її колишній чоловік.

Вказане нерухоме майно було придбано хоч і в період перебування її в шлюбі з позивачем, однак не за рахунок спільних коштів подружжя, а за її особисті кошти. Так, вона з дитинства мешкала з батьками за адресою: АДРЕСА_1. 20.02.1990 зареєструвала шлюб з відповідачем. 20.05.1992 народився син ОСОБА_5, який також був зареєстрований з нею та її батьками в квартирі по вул. Клапцова. Післяреєстраціїшлюбу вона проживала разом з позивачем за місцем його реєстрації: АДРЕСА_2, де він і був зареєстрований та зареєстрований за вказаною адресою досі.

14.05. 1999 року квартира №АДРЕСА_3 була приватизована на 4 осіб, а саме на неї- відповідачку, її батьків та сина - ОСОБА_5. Позивач в цій квартирізареєстрований не був, участі в приватизації не приймав, та права власності на вказану квартиру не набував.

13.05.2003 року її батько помер, та після його смерті право на ј частку квартири успадкували в рівних частках вона- відповідачка та її мати ОСОБА_7, по 1/8 частині кожна.

21.04.2005 року вона з матірю продала квартиру по вул. Клапцова, 59 кв.16 за ціною 133 975 грн., та за свою частку вона отримала грошові кошти в розмірі 50 240 грн. 62 коп., та вже на наступний день 22 квітня 2005 року за гроші, отримані від продажу вказаної квартири, вона придбала для себе та свого неповнолітнього на той час сина ОСОБА_5 в рівних частках кожному по 77/100 частин домоволодіння №30 по вул. Юмашева у м. Харкові, за суму 83 325 грн., отже за свою частку вона заплатила 41 662, 50 грн.

Сума сплачена за частину спірного домоволодіння 41662, 50 грн. є меншою ніж отримана нею сума від продажу належної їй частки приватизованої квартири 50240, 62 грн.

У 2013-2014 р.р. відносини з позивачем погіршились, 19.08.2014 року рішенням суду шлюб сторін розірвано.

Оскільки вказана частина будинку придбана за її особистій кошти, отримані від продажу належної її на праві власності частки квартири, а позивач ніякої фінансової участі у придбанні частини будинку не приймав, спільних коштів на придбання спірного будинку не було взагалі, оскільки позивач не мав ані постійного місця роботи, а ні стабільного заробітку, вказана частина домоволодіння належить їй на праві власності та не є спільним майном подружжя, тому розподілу не підлягає. У позивача є частка у праві власності на квартиру №АДРЕСА_4, де він зареєстрований.

2 квітня 2018 року позивачем надано відповідь на відзив, в якому зазначив, що спірна частина домоволодіння придбана за час шлюбу, належить йому та відповідачці на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з подружжя не мав самостійного заробітку, та підлягає розподілу в рівних частках.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, зазначив, що придбавав для проведення будівельних робіт у вказаному домоволодінні будівельний матеріал - бутове каміння на суму 3 тис. доларів, проживав та досі проживає у вказаному будинку, хоч весь час зареєстрований в своїй квартирі. Вважає, що відповідачка обманула його, однак він за законом має право на придбане під час шлюбу майно.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала, посилаючись на викладені в позовній обставини. Зазначила, що позивач набув право власності на придбане на імя відповідачки нерухоме майно, оскільки воно придбане в період шлюбу.

Відповідачка позовневизнала, пославшись на викладені в відзиві на позов обставини. Також зазначила, що ремонтними роботами позивач не займався, перші два роки малював плани ремонту будинку, а далі мріяв, так нічого і не зробив в будинку після його придбання, та в даний час будинок перебуває у занедбаному стані, вона сподівається, що ремонт будинку зробить син, який за цей час став дорослим. Позивач не мав стабільного заробітку, постійної роботи. Після розлучення він продовжує проживати в цьому будинку, навітьзаймає дві кімнати, хоч має належне йому житло за місцем реєстрації.

Представник відповідачкиПархоменко О.О. в судовому засіданні зазначив, що відповідачка надала належні, допустимі та достовірні докази на підтвердження того, що спірна частина будинку придбана нею за її особисті кошти, та вказані докази позивачем не спростовано.

Суд, опитавши сторони, їхніх представників, дослідивши письмові докази, встановив такі факти та відповідні правовідносини.

24 лютого 1990 року сторони зареєстрували шлюб. Мають двох дітей- Ємця Владиславовича, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_6, 09.01. ІНФОРМАЦІЯ_1.

14 травня 199 року органом приватизації житлового фонду Харківського науково-дослідного інституту технології машинобудування відповідачці ОСОБА_4 та членам її сімї, а саме батькам- Федорову ОСОБА_8, ОСОБА_7, а також сину відповідачки ОСОБА_5 видано свідоцтво про право спільної сумісної власності на житло квартиру № АДРЕСА_5

Вказані особи на час приватизації були зареєстровані в цій квартирі. Позивач ніколи не був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_3. Як до, так і після реєстрації шлюбу, а також після розірвання шлюбу він зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4.

13.05.2003 року батько відповідачки ОСОБА_9 помер. Право власності на ј частку належної йому квартири успадкували в рівних частках відповідачка та її мати ОСОБА_7, по 1/8 частині кожна, та 8.02.2005 відповідачці ОСОБА_4 державним нотаріусом 2-ї Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_10 видано свідоцтво про право на спадщину за законом після його смерті, на 1/8 частину квартири №АДРЕСА_5. Таким чином, відповідачка стала власником 3/8 частин вказаної квартири(1/4+1/8=3/8).

21.04.2005 року за договором купівлі-продажу, посвідченим державним нотаріусом ХМНО ОСОБА_11, мати відповідачки ОСОБА_7,відповідачка ОСОБА_4, син сторін ОСОБА_5, від імені якого діяли батьки сторони у справі, продали квартиру по вул. Клапцова, 59 кв.16 за ціною 133 975 грн.

Отже, відповідачці належать 3/8 частин від суми отриманих грошових коштів за продаж вказаної квартири, а саме 50240, 62 грн. (133 975:8х3=50240,62)

Вже на наступний день, а саме 22 квітня 2005 року за договором купівлі-продажу, посвідченим тим же державним нотаріусом, відповідачка ОСОБА_4 та син сторін ОСОБА_5, від імені якого діяли батьки - сторони у справі, придбали в рівних частках по 77/100 частин домоволодіння №30 по вул. Юмашева у м. Харкові, за суму 83 325 грн.

Таким чином, за свою частку відповідачка заплатила 1/2 частину від вказаної суми, а саме 41662, 50 грн.:(83 325 грн.:2=41 662, 50).

Право власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на 77/200 частин вказаного домоволодіння за кожним зареєстровано у Єдиному реєстрі прав власності на нерухоме майно.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 19 серпня 2014 року шлюб сторін за позовом ОСОБА_4 розірвано, з ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У січні 2015 року відповідачка зверталась до суду з позовом до позивача про визнання права власності на 77/200 частин вказаного домоволодіння, та за її заявою ухвалою суду 31.08.2015 року позовні вимоги залишено без розгляду.

На даний час у спірному домоволодінні зареєстровані та проживають: відповідачка ОСОБА_4, син сторін ОСОБА_5, кожному з яких належить 77/200 частин вказаного домоволодіння, також зареєстровані неповнолітня донька сторін - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, і мати відповідачки ОСОБА_7

За вказаною адресою також фактично проживає позивач, який зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_5.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 57 СК України о собистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, однак в порядку спадкування;майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно з частиною 7 вказаної статті якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

З наведених положень випливає, що власність у сім'ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя. Підставами набуття права спільної сумісної власності подружжя є юридично визначений факт шлюбних відносин або проживання чоловіка і жінки однією сім'єю, а особистої приватної власності кожного з подружжя є, зокрема, поділ, виділ належної частки за законом та спадкування.

Згідно ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором - ст.70 СК України.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 рок « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

Наданими відповідачкою письмовими доказами- договорами купівлі-продажу нерухомого майна судом достовірно встановлено, що частина домоволодіння придбана відповідачкою хоч і в період перебування її в шлюбі з позивачем, однак не за рахунок спільних коштів подружжя, а за її особисті кошти, отримані від продажу належної їй частки приватизованої квартири по вул. Клапцова.

Позивач в квартирі по вул. Клапцова зареєстрований не був, участі в приватизації не приймав, та права власності на вказану квартиру не набував.

З дитинства і до цього часу він зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_5, в м. Харкові.

Сума отриманих коштів за продаж частки квартири, належній відповідачці, є більшою ніж сума сплачених нею грошових коштів при купівлі належної їй частини спірного домоволодіння.Так, сума сплачених коштів за частину спірного домоволодіння, належного відповідачці, становить 41662, 50 грн. та є меншою ніж отримана нею сума від продажу належної їй частки приватизованої квартири 50240, 62 грн. Спірна частина домоволодіння придбана відповідачкою на наступний день після продажу належної їй частки квартири та отримання грошових коштів .

Отже, отримані від продажу частки квартири відповідачкою грошові кошти є її особистою власністю, та не є спільним майном подружжя.Вказане свідчить також про те, що спірна частина домоволодіння придбана відповідачкою за її особисті кошти, отримані від продажу належної їй частки квартири.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з положеннями ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні не знайшли свого підтвердження належними, допустимими та достатніми доказами обставини, на які посилається позивач, надані відповідачкою докази щодо придбання частини домоволодіння за її особисті кошти позивачемне спростовано.

Посилання позивача на те, що звернення у 2015 році відповідачки з позовом до нього щодо права власності на спірну частину домоволодіння свідчить про визнання його права власності, не відповідає дійсності.

Так, як свідчать матеріали цивільної справи №642/655/15-ц відповідачка ОСОБА_4 зверталась з позовом до ОСОБА_13 про визнання вказаної частини домоволодіння 77/200 її особистою власністю, при цьому позовні вимоги обґрунтовувала тими ж обставинами, якими обґрунтувала свої заперечення проти даного позову. Та обставина, що її позов за її заявою було залишено без розгляду, не має правового значення для розгляду даної справи, оскільки кожна сторона на власний розсуд розпоряджається наданими процесуальними правами, обирає спосіб захисту свого права.

Жодних доказів на підтвердження своїх доводів пози вач суду не надав.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вказана частина домоволодіння придбана відповідачкою за її особисті кошти, а тому не є спільним майном подружжя, і розподілу не підлягає.

Враховуючи наведене, позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 81, 89,259, 263-265, 274 ЦПК України, ст.ст.57, 69-71 СК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_3(місце реєстрації: 61121, АДРЕСА_6, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) до ОСОБА_4 (місце реєстрації: 61093, м.Харків, вул. Юмашева, 30, реєстраційнийномер облікової картки платника податків НОМЕР_2) про поділ частки житлового будинку, визнання права власності на Ѕ частку від 77/200 частин житлового будинку № 30 по вул. Юмашева в м.Харкові - відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через Ленінський районний суд м.Харкова, шляхом подачі апеляційної скарги у 30-денний строк з дня оголошення.

суддя - Л.Л. ШрамкО