П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2018 року

м. Рівне

Справа № 569/12883/17

Провадження № 22-ц/787/1033/2018

Головуючий у суді 1 інстанції: ОСОБА_1

Рішення суду 1 інстанції проголошено: 29.03.2018 р.

у м. Рівне Рівненської області о 09 год. 06 хв.

Повне рішення суду складено: 13.04.2018 р.

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Бондаренко Н.В., Григоренко М.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_2 Груп" на рішення Рівненського міського суду від 29 березня 2018 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_2 Груп"до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг,

в с т а н о в и в:

У серпні 2017 року в суд звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_2 Груп" (далі ТОВ "ОСОБА_2 Груп") до ОСОБА_3 з позовом про стягнення 64 800 гривень заборгованості за договором про надання послуг, з яких: 32 400 гривень основний борг, 16 200 гривень неустойка і 16 200 гривень виплати, передбачені пунктом 5.6. договору. Мотивуючи позов, зазначалося про існування заборгованості відповідача перед позивачем за порушення договірних зобов'язань. Так, 6 березня 2017 року між сторонами укладено договір про надання послуг, за яким ОСОБА_3 надано комплекс послуг інформаційно-консультаційного характеру для здійснення угоди з відчуження належної їй квартири. Оскільки продаж нерухомості відбувся без участі ТОВ "ОСОБА_2 Груп", чим відповідач порушила умови договору, тому вона відмовилася оплачувати 32 400 гривень.

Відповідачем відзив на предявлений позов не подавався.

Рішенням Рівненського міського суду від 29 березня 2018 року в задоволенні зазначеного позову ТОВ "ОСОБА_2 Груп" до ОСОБА_3 відмовлено повністю.

Стягнуто із позивача (місцезнаходження: 35000 м. Костопіль Рівненської області, вулиця Сонячна, 53; ) на користь ОСОБА_3 (місце проживання: 33016 м. Рівне, вулиця Волинської дивізії, 11 "б", кв. 75; РНОКПП: НОМЕР_1) 3 000 гривень понесених витрат на надану професійну правничу допомогу.

Залишаючи позов без задоволення, суд першої інстанції виходив із того, що договір про надання послуг сторонами підписаний не був, а тому вважав його таким, що не є укладеним. Факт неукладеності правочину свідчить про відсутність будь-яких прав та обов'язків, які мали би виникнути на його підставі, а тому і необґрунтованість вимоги позивача про стягнення спірних грошових коштів.

На рішення суду ТОВ "ОСОБА_2 Груп" подало апеляційну скаргу, де фактично покликалося на невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до порушення норм матеріального та процесуального права.

На її обґрунтування зазначалось про хибність з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, оскільки судом було дано неправильну правову оцінку доказів у справі, а також неповно досліджено зміст договору. Такі факти стверджуються аналізом змісту і форми договору, який спростовує висновки суду про його неукладеність.

Порушення норм матеріального права полягає, на думку позивача, у недодержанні положень ст.ст. 207, 525, 610, 638, 901, 903 ЦК України щодо форми вчинення правочину, моменту укладення правочину, заборони односторонньої відмови від зобов'язання або його зміни.

Вважає, що в основу своїх висновків про неукладеність договору судом було покладено показання ОСОБА_3, допитаної в судовому засіданні як свідка. Між тим, абз. другий ч. 2 ст. 218 ЦК України забороняє використовувати заперечення однієї сторони про вчинення правочину як недопустимий доказ, оскільки рішення суду про це не може ґрунтуватися на свідченнях свідків, тоді як підставою для таких заперечень мають бути письмові докази, засоби аудіо- чи відеозапису тощо.

Не згоден ТОВ "ОСОБА_2 Груп" із твердженнями суду щодо Вимог до оформлювання документів, що затверджені наказом Держспоживстандарту України від 07.04.203 року №55, та п. 6.3 Методичних рекомендацій щодо застосування ДСТУ 4163-2003, схвалених протоколом засідання Методичної комісії Держкомархіву України 07.11.2003 року №7, де встановлена основна вимога до шрифтів при створенні документів за допомогою друкувальних засобів це забезпечення можливості легкого розпізнавання і прочитання друкованих знаків. Однак суд зробив висновок, що замість необхідних шрифтів розміром 12-14 друкарських пунктів та гарнітур Times New Roman договір було виконано з використанням шрифту розміром 8, який відповідач прочитати не в змозі. Судом же не враховано, що такий стандарт шрифту поширюється на організаційно-розпорядчі документи постанови, розпорядження, накази, положення, рішення, протоколи, акти, листи тощо.

Крім того, в порушення правил ст.ст. 137, 141 ЦПК України суд залишив без достатньої уваги і неналежно оцінив наявні в справі докази про понесення ОСОБА_3 витрат на професійну правничу допомогу, оскільки касовий ордер №17 від 24.10.2017 року не є документом, що стверджує про оплату послуг адвоката.

Зважаючи на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухваливши нове про задоволення позову повністю і стягнути з відповідача на користь ТОВ "ОСОБА_2 Груп" заборгованість за договором про надання послуг №92 від 06.03.2017 року в розмірі основного боргу 32 400 гривень, неустойки 16 200 гривень та розміру виплат згідно з п. 5.6. договору 16 200 гривень.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи позивача, колегія суддів прийшла до висновку про відхилення апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до п. 8 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Як установлено, на а.с. 27-27, зв. міститься оригінал "Договору про надання послуг. Ексклюзивна продажа", де не зазначено дати і місця його укладення, сторін правочину (компанії і замовника), їхніх реквізитів. Також договір не підписаний його контрагентами.

Екземпляр договору, що був наданий ОСОБА_3 і міститься на 27-27, зв., свідчить про його вчинення на одному аркуші. На його звороті розміщена форма про надання послуг (додаток №1), під якою вказано реквізити сторін, характеристика обєкта (додаток №2) та акт здачі-приймання робіт (надання послуг).

З показань ОСОБА_3, що дані нею як свідком у судовому засіданні, при підписанні додатку №1 вона розуміла, що укладає з позивачем договір на продаж своєї квартири терміном на три місяці. Зворот аркуша вона не підписувала і з ним не була ознайомлена, адже зорові недоліки не дозволяють їй прочитати текст, виконаний дрібним шрифтом. Щодо акта здачі-прийняття робіт (наданих послуг), то він підписаний 6 березня 2017 року, тобто тоді, коли жодних послуг їй надано не було.

6 червня 2017 року, тобто через три місяці після наведених обставин, вона звернулася до керівника ТОВ "ОСОБА_2 Груп" із заявою про розірвання договору, на що той погодився. При цьому повідомив, що претензій до неї як замовника не буде, стосовно проведення оплати змовчав.

Згідно із ч.ч. 1, 4 ст. 202, ч. ч. 3, 4 ст. 203 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

До загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, відноситься волевиявлення учасника правочину, яке має бути вільним і відповідати внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 207. п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин між фізичною та юридичною особою ,крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу, належить вчиняти у письмовій формі.

Згідно із ч. 1 ст. 638, ч. 3 ст. 639 ЦК України договір є укладеним. якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Повно і правильно з'ясувавши обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин норми матеріального права, на застосуванні яких наполягав позивач, не можуть бути застосованими через те, що вони не регулюють їх, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову ТОВ "ОСОБА_2 Груп".

Як правильно зазначено судом, договір про надання послуг сторонами підписаний не був, що виключає визнання його укладеним. Тобто неукладений договір не породжує для сторін прав і обов'язків, на існуванні яких наполягає одна з них.

Так, згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Саме по собі підписання сторонами 6 березня 2017 року форми про надання послуг (додаток №1) не вказує про те, що відбувся факт укладення договору на умовах, визначених у тексті, що мітиться на звороті і який ними не підписувався.

Погоджується колегія суддів і з висновком міського суду про те, що починаючи з 6 березня 2017 року (з часу підписання сторонами форми про надання послуг (додаток №1)), де вказано про термін дії договору три місяці, квартиру відповідача продано не було, що сторонами не заперечується, а тому підписаний ОСОБА_3 акт здачі-прийняття роботі (наданих послуг) правильно залишено без уваги.

Не спростовано позивачем показання відповідача про те, що акт здачі-прийняття робіт (наданих послуг) був підписаний нею 6 березня 2017 року, тобто під час підписання додатку №1 і до надання будь-яких послуг. При цьому звертається увага на те, що сам акт дати його складення не містить. Таким чином, покликання в акті здачі-прийняття робіт на те, що усі послуги надані якісно, в строк та в повному обсязі, не заслуговують на увагу.

Правильно враховано судом і та обставина, що відповідач має вади у гостроті зору. Так, на а.с. 31, 32 містяться інформація КЗ "Центр ПМСД "Північний" від 02.11.2017 року №1/5-914 та від 30.10.2017 року №1/5 -835, де зазначено про недоліки її зору. Так, гострота зору (станом на 22.10.2015 року): праве око 0, 1; ліве око 0, 2; гострота зору з корекцією: праве око 0, 2; ліве око 0, 3. При цьому лікар зробив висновок про нечитабельність нею тексту шрифтом 6, а шрифт 9 читає в окулярах.

Відповідач є інвалідом ІІ групи з 11.2016 року. Предявлений договір відповідає шрифту 6, який без окулярної корекції для читання вона прочитати не могла.

Щодо доводів апеляційної скарги про помилкову оцінку доказів у справі, то з ними погодитися не можна.

Згідно зі ст.ст. 77-80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку ,коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Не заслуговують на увагу і доводи автора скарги про порушення норм процесуального права.

Відповідно до абз. другого ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушенням норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Між тим, будь-яких доказів про наявність таких фактів позивачем надано не було, матеріали справи не містять, а апеляційним судом не було здобуто.

Спростовуються вимогами закону і обставинами справи посилання ТОВ "ОСОБА_2 Груп" на хибність висновків суду про присудження судового збору, який понесла ОСОБА_3, на її користь із позивача. Так, ці обставини повністю стверджуються доказами, які надані стороною, а тому твердження про їх суперечність п. 3.3. Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, що затверджене постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 року №637, є формальними і не змінюють змісту правовідносин.

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

В силу правил ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати слід віднести на його рахунок.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_2 Груп" залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду від 29 березня 2018 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Судді: