Провадження № 2/742/643/18
Єдиний унікальний № 742/1337/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2018 року м.Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області

у складі : головуючого - судді Зарічної Л.А.,

при секретарі судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу №742/1337/18 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

за участю: представника позивача ОСОБА_3,

В С Т А Н О В И В :

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із позовною заявою про повернення заборгованості, що утворилася у звязку із неналежним виконанням зобовязань за кредитним договором без номеру від 23 березня 2012 року.

Банк свої зобовязання перед ОСОБА_2 виконав у повному обсязі та надав позичальнику кредитні кошти, визначені умовами договору в повному обсязі, позичальник в порушення умов кредитного договору станом на 31 березня 2018 року має заборгованість 25150 грн. 42 коп., яка складається із заборгованості по кредиту розміром 3702 грн.58 коп., 17074 грн.01 коп. заборгованості по процентах за користування кредитом, 2700 грн. заборгованість за пенею та комісією, штрафу (фіксованої частини) розміром 500 грн. та штрафу (процентної складової) 1173 грн.83 коп., які позивач просить стягнути в судовому поряду, як і понесені витрати по справі.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позові вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити, зважаючи на існування відповідної заборгованості по кредитному договору, яка відповідачкою з вересня 2013 року не погашається.

ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, але подала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, а також відповідні відзив та заяву про застосування строків позовної давності.

Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги банку не підлягають задоволенню з таких підстав

Згідно умов кредитного договору без номеру від 23 березня 2012 року (а.с.1830) вбачається, що ОСОБА_2 є стороною (а саме позичальником) даного кредитного договору із ПАТ КБ «Приватбанк». За даним договором банк надає позичальнику кредит та визначає розмір ліміту у 4000 грн. із базовою процентною ставкою - 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Термін дії картки визначається у строк 1 рік.

Держатель картки зобовязаний щомісячно у строки, визначені правилами, здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитною лінією, яка виникла за попередній місяць, в розмірі, визначеному «Тарифами», а також здійснювати погашення в повному обсязі заборгованості за овердрафтом, яка виникла за попередній звітний місяць, сплачувати всю суму процентів та всю суму пені, яка нарахована за попередній звітний місяць у разі порушення строків сплати заборгованості за кредитною лінією та проценти за користування кредитною лінією. У разі порушення держателем строків сплати заборгованості за кредитною лінією та процентів за користування кредитною лінією, держатель сплачує банку пеню в розмірі, в строки та порядку, які визначені Правилами та Тарифами.

Як було встановлено в судовому засіданні, позичальник істотно порушив умови кредитного договору, не сплачуючи заборгованість по тілу кредиту, у звязку з чим банк не може використовувати дані кошти в активних операціях та несе збитки.

Суд вважає за необхідне зазначити, що конкретні правові наслідки порушення того чи іншого зобовязання визначаються Цивільним кодексом, відповідними актами цивільного законодавства або договором.

Відповідно до умов укладеного кредитного договору, сторони погодили, умови використовування відкритої кредитної лінії, проте отримавши визначені договором кошти, відповідач систематично порушував свої договірні зобовязання, що призвело до виникнення заборгованості, про існування якої відповідач неодноразово повідомлялася кредитором, однак до даного часу відповідач так і не погасив існуючу кредитну заборгованість, що є на даний час причиною звернення банку до суду із відповідним позовом.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до тарифів на обслуговування платіжних карток , з умовами яких під час укладання договору на відкриття кредитної лінії був ознайомлений відповідач, було визначено порядок та умови нарахування процентної ставки, порядок повернення отриманих коштів.

Стаття 1049 ЦК України зобовязує позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором, а відповідно до ст. 1050 ЦК України, де визначено, що у разі якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК .

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (ст.ст.530, 631 ЦК).

Якщо в зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст.1050 ЦК. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК).

Про правові наслідки порушення зобовязання боржником йдеться також у ч.1 ст.611, чч.24 ст.612 ЦК, які передбачають відповідальність боржника.

Перевіряючи доводи відповідача в частині застосування норм закону щодо позовної давності, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.256 ЦК позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст.257 ЦК).

Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом, перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК).

Так, за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст.252255 ЦК.

При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК).

За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Наданий позивачем на вимогу суду розрахунок заборгованості за договором кредиту без номеру від 23.03.2012 року, підтверджує ті обставини, що остання проплата відповідачем була здійснена у вересні 2013 року.

Таким чином, як було встановлено в судовому засіданні, відповідач перестав виконувати щомісячні зобовязання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом, у звязку із чим з жовтня 2013 року у нього утворюється заборгованість за кредитним договором. У свою чергу банк звернувся до суду з позовом до нього лише 26 квітня 2018 року.

У період із вересня 2013 року, будь-яких самостійних дій, направлених на погашення заборгованості по кредиту боржник не вчиняв.

На даний час позивачем не надано поважних причин пропущення позовної давності.

Враховуючи наведені вище обставини та наявність відповідної письмової заяви відповідача , суд вважає за доцільне відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог, оскільки їх задоволення свідчитиме про порушення прав відповідача.

На підставі наведеного та ст.ст.251-267, 526-527,533, 553-554,611,625,1046-1050, 1054-1055 ЦК України, керуючись ст.ст. 258, 263-265, 268, 274-279 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подання протягом 30 днів з дня його проголошення апеляційної скарги до Апеляційного суду Чернігівської області.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідний суд.

У звязку із проголошенням лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення

Суддя: