АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2639/18 Справа № 185/9522/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Палюх Т. Д. Доповідач - Каратаєва Л.О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - Ткаченко І.Ю., Пищиди М.М.,

за участю секретаря судового засідання - Хоменко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, належним чином повідомлених про розгляд справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя,

в с т а н о в и л а:

28 листопада 2016 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про розподіл спільного майна подружжя, в якому просила визнати за нею право власності на Ѕ автомобіля - ВАЗ21150-120-20 легковий, седан-В, 2005 р.в., червоного кольору, державний номер №НОМЕР_1, кузов НОМЕР_4 вартістю - 100000 гривень, який придбаний 06.02.2014. Здійснити поділ спільного майна подружжя, а саме залишити спірний автомобіль у власності відповідача та зобов'язати його сплатити їй Ѕ вартості вказаного автомобіля в сумі 50000 гривень. Вирішити питання судових витрат (а.с.2-4).

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2017 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя, - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 компенсацію 1/2 частки у спільному майні подружжя у вигляді відчуженого автомобілю "ВАЗ 21150-120-2", 2005 року випуску, державний номер НОМЕР_2, в сумі 10000 грн. В іншій частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 судові витрати в сумі 110 грн.24коп. (а.с.77-78).

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_4 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалите нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовити (а.с.82-83).

В обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що рішення суду прийнято з невірним застосуванням норм матеріального права та порушенням процесуального права. Зокрема, зазначив, що відповідно до розписки про надання коштів матір'ю ОСОБА_4 у сумі 45000 грн. на придбання автомобіля, вбачається, що ці кошти не є прибутком сім'ї і належали іншій особі, якій вони були повернуті. Внаслідок цього автомобіль не повинен бути предметом розподілу, крім того, посилався на те, що суд першої інстанції не залучив до розгляду справи ОСОБА_6 і ОСОБА_7, як відповідачів, оскільки дане рішення стосується також їх інтересів, не було вирішено питання про визнання договору купівлі-продажу недійсним від 14.01.2017 року та 21.01.2017 року. Не було вирішено питання по вартості автомобіля на час розгляду справи.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 13.12.2003 року (а.с.9).

За час шлюбу сторонами було спільно нажито майно, а саме: автомобіль ВАЗ 21150-120-20 легковий, седан-В, 2005 р.в., червоного кольору, державний номер №НОМЕР_1, кузов НОМЕР_5 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_6 від 11.02.2014 р. зареєстрований за гр.. ОСОБА_4 на підставі Довідки-рахунок ВІА 184957 від 06.02.2014 р. (а.с.6).

Цей факт не спростовано сторонами.

Судом першої інстанції також встановлено, що спірний автомобіль перебував у користуванні відповідача, який без згоди дружини (позивача у справі), 14 січня 2017року здійснив його відчуження ОСОБА_6 відповідно до договору купівлі-продажу 1247/2017/288301, за ціною у 20000грн.( а.с.40).

Згідно з відповіддю Територіального сервісного центру № 1247 м. Павлограда на запит суду, автомобіль марки ВАЗ 21150-120-20, легковий, седан-В, 2005 року випуску, червоного кольору, державний номер № НОМЕР_2, об'єм двигуна 2000, номер кузова НОМЕР_3, 11.02.2014 року був зареєстрований за ОСОБА_4, 14.01.2017року перереєстрований на праві власності по договору, укладеному в ТСЦ 1247, за ОСОБА_6, 21.01.2017 року перереєстрований на праві власності за ОСОБА_7 по договору, укладеному в ТСЦ 1247(а.с.36-37).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки відповідачем спільне майно було відчужене без згоди співвласника майна - його дружини ОСОБА_5, яка мала 1/2 частку у цьому спільному майні, то стягненню з відповідача на користь позивача підлягає компенсація частки відчуженого майна у вигляді 1/2 частини отриманої відповідачем суми у результаті продажу автомобіля, а саме: 10000грн.

Колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно із ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Частинами 1 і 2 ст. 369 ЦК України встановлено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Судом встановлено і не заперечується відповідачем ОСОБА_4, що відчуження автомобіля, було здійснено без згоди іншого із співвласників майна - ОСОБА_5

Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи не підлягають доказуванню, якщо суд немає обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до п. 30, 22 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Автомобіль продано за реально визначену в договорі купівлі-продажу 1247/2017/288301суму 20000 грн.

З урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції правильно виходив з того, що розмір Ѕ вартості автомобіля для поділу майна подружжя необхідно визначати, виходячи з вартості цього майна та правильно вважав належним доказом такої вартості договір купівлі-продажу.

Доводи апеляційної скарги, що судом не визначена вартість автомобіля на час розгляду справи, спростовується матеріалами справи. Обов'язок доказування покладається на сторін. Апелянтом не надано, на виконання вимог ст.. 81 ЦПК, жодних доказів іншої вартості автомобіля, клопотання про призначення експертизи для визначення реальної вартості не заявлялось.

Доводи апеляційної скарги, що оскаржуваним рішенням порушуються інтереси ОСОБА_6 і ОСОБА_7 є безпідставними та необґрунтованими.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції у повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи та аргументи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду, справа розглянута в межах позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим та його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст. 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: