АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 676/2469/17
Провадження № 22-ц/792/743/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.,

секретар судового засідання Задвірний В.І.,

з участю представника позивача-відповідача Гав'юка В.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, до Комунального підприємства «Міськтепловоденергія», треті особи - Кам'янець-Подільська міська рада, Виконавчий комітет Кам'янець-Подільської міської ради, Департамент соціального захисту населення Кам'янець-Подільської міської ради, про визнання дій неправомірними, зобов'язання до вчинення дій, скасування заборгованості за житлово-комунальні послуги, стягнення коштів і відшкодування моральної шкоди та позовом Комунального підприємства «Міськтепловоденергія» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг за апеляційними скаргами ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 3 березня 2018 року,

встановив:

У травні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з уточненим у подальшому позовом до Комунального підприємства «Міськтепловоденергія» (далі - КП «Міськтепловоденергія»), третя особа - Кам'янець-Подільська міська рада (далі - Рада), про визнання дій неправомірними, зобов'язання до вчинення дій, скасування заборгованості за житлово-комунальні послуги, стягнення коштів і відшкодування моральної шкоди.

ОСОБА_4 зазначив, що йому на праві власності належить житловий будинок по АДРЕСА_1 За вказаною адресою позивач одержує комунальні послуги з постачання холодної води та водовідведення, виконавцем яких є КП «Міськтепловоденергія». Органи соціального захисту населення призначили йому субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг із визначенням обов'язкової частки платежу у розмірі 9,24%. Позивач оплачував обов'язкову плату за житлово-комунальні послуги в установлені строки, натомість, станом на 1 квітня 2017 року КП «Міськтепловоденергія» нарахувало йому заборгованість у розмірі 2 515 грн 06 коп. Указана заборгованість нарахована безпідставно, оскільки відповідно до п. 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 6 серпня 2014 року №409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування» (далі - Постанова №409) різниця норм споживання житлово-комунальних послуг, що перевищує соціальні нормативи, компенсується за рахунок місцевих бюджетів. Рішення Виконавчого комітету Кам'янець-Подільської міської ради №318 від 21 березня 2013 року про встановлення тарифів з централізованого постачання холодної води та водовідведення втратило чинність, а тому відповідач неправомірно нарахував йому 96 грн 04 коп. заборгованості за комунальні послуги. У зв'язку з безпідставним нарахуванням КП «Міськтепловоденергія» заборгованості позивач втратив право на субсидію на період з травня по вересень 2017 року включно та здійснив переплату коштів на суму 606 грн 90 коп., а неправомірними діями відповідача йому завдано душевних страждань.

За таких обставин ОСОБА_4 просив суд зобов'язати КП «Міськтепловоденергія» надавати йому щомісяця рахунки на оплату послуг, визнати дії КП «Міськтепловоденергія» щодо нарахування заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг неправомірними, визнати заборгованість у розмірі 2 415 грн 06 коп. безпідставною та такою, що підлягає скасуванню, зобов'язати КП «Міськтепловоденергія» списати з його особового рахунку вказану заборгованість, стягнути з КП «Міськтепловоденергія» на свою користь 606 грн 90 коп. зайво сплачених коштів і 4 000 грн моральної шкоди.

Суд залучив ОСОБА_5, Виконавчий комітет Кам'янець-Подільської міської ради (далі - Міськвиконком), Департамент соціального захисту населення Кам'янець-Подільської міської ради (далі - Департамент) до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. ОСОБА_5 вступила у справу на стороні позивача, а Міськвиконком і Департамент - на стороні відповідача.

У травні 2017 року КП «Міськтепловоденергія» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг.

КП «Міськтепловоденергія» зазначило, що відповідачі не оплачують житлово-комунальні послуги в повному обсязі, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі: 48 грн 02 коп. - за комунальну послугу з постачання холодної води і 48 грн 02 коп. - за комунальну послугу з водовідведення за період з 1 травня 2013 року по 30 червня 2014 року; 1 295 грн 70 коп. - за постачання холодної води і 1 107 грн 15 коп. - за водовідведення за період з 1 жовтня 2014 року по 1 травня 2017 року.

У зв'язку з цим КП «Міськтепловоденергія» просило суд стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на свою користь 2 498 грн 89 коп. заборгованості.

Вказані позови об'єднані судом в одне провадження.

Рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 3 березня 2018 року в позові ОСОБА_4 відмовлено. Позов КП «Міськтепловоденергія» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь КП «Міськтепловоденергія» заборгованість за надані послуги: з постачання холодної води в сумі 1 295 грн 70 коп. за період з 1 жовтня 2014 року по 1 травня 2017 року; за водовідведення в сумі 1 107 грн 15 коп. за період з 1 жовтня 2014 року по 1 травня 2017 року; за комунальну послугу холодної води в сумі 6 грн 02 коп. за період з 25 травня 2014 року по 30 червня 2014 року; за комунальну послугу з водовідведення в сумі 6 грн 02 коп. за період з 25 травня 2014 року по 30 червня 2014 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд виходив з того, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не здійснювали оплату житлово-комунальних послуг у повному обсязі, внаслідок чого з них на користь КП «Міськтепловоденергія» слід стягнути заборгованість у межах позовної давності. Ця заборгованість нарахована згідно діючих тарифів і норм споживання, тому підстави для її списання відсутні, а норми Постанови №409 щодо компенсації додаткових витрат громадян на оплату комунальних послуг з місцевих бюджетів набрали чинності з 1 травня 2017 року, тобто після виникнення заборгованості, та не регулюють спірні правовідносини. ОСОБА_4 одержав у встановленому законом порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, структуру, тарифи і норми споживання, порядок надання і споживчі властивості, отже вимоги позивача про надання йому щомісячних рахунків є необґрунтованими. Оскільки дії КП «Міськтепловоденергія» є правомірними, то позов ОСОБА_4 про стягнення зайво сплачених коштів і відшкодування моральної шкоди не підлягає задоволенню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про задоволення його позову посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд неправильно визначив строк набрання чинності змін до Постанови №409, згідно яких на місцеві бюджети покладаються додаткові витрати громадян на оплату житлово-комунальних послуг, а висновок суду про одержання позивачем необхідної інформації щодо наданих йому житлово-комунальних послуг є необґрунтованим.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення по суті позовних вимог посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що КП «Міськтепловоденергія» неправомірно нарахувало заборгованість з оплати за житлово-комунальні послуги.

Доводи апеляційних скарг не містять підстав для скасування рішення суду в частині відмови в позові ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, тому згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку в цій частині воно не переглядається.

КП «Міськтепловоденергія», Рада та Міськвиконком подали відзиви на апеляційні скарги, які обґрунтовані тим, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не сплачували кошти за послуги з водопостачання та водовідведення, які нараховувались їм згідно діючих тарифів і норм споживання. Підстави для скасування заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг і покладення цих витрат на місцевий бюджет відсутні, а ОСОБА_4 одержав від виконавця усю необхідну інформацію щодо комунальних послуг. Висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, а його рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши учасника судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 належить житловий будинок по АДРЕСА_1

Рішенням Ради від 5 лютого 2010 року №4 КП «Міськтепловоденергія» визнано виконавцем житлово-комунальних послуг, у тому числі послуг з централізованого водопостачання та водовідведення.

КП «Міськтепловоденергія» надає ОСОБА_4 та ОСОБА_5 житлово-комунальні послуги за вказаною адресою (особовий рахунок НОМЕР_1), разом із тим договір про надання цих послуг між сторонами не укладався, а в будинку відсутні прилади обліку води.

Міськвиконком рішенням від 21 липня 2011 року №959 затвердив норми споживання холодної води та водовідведення на одну людину в розмірі 7,6042 куб.м. на місяць (250 л/добу).

ОСОБА_4 як особа, що має статус дитини війни, а ОСОБА_5 як інвалід І групи загального захворювання (міська комплексна програма «Турбота») користуються відповідно 25-ти і 50-типроцентними знижками на оплату комунальних послуг. З жовтня 2013 року до квітня 2017 року включно їм була призначена субсидія для відшкодування витрат на оплату комунальних послуг.

Протягом 2014-2017 років ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не оплачували обов'язкову плату за житлово-комунальні послуги в повному обсязі, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 2 498 грн 89 коп., яка складається з: 48 грн 02 коп. плати за комунальну послугу з постачання холодної води і 48 грн 02 коп. плати за комунальну послугу з водовідведення за період з 1 травня 2013 року по 30 червня 2014 року; 1 295 грн 70 коп. плати за постачання холодної води і 1 107 грн 15 коп. плати за водовідведення за період з 1 жовтня 2014 року по 1 травня 2017 року.

Зазначені обставини визнані сторонами та підтверджуються письмовими доказами у справі.

Згідно зі ст. 1 Закону України від 24 червня 2004 року №1875-ІV «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон №1875-ІV) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Статтею 67 ЖК Української РСР встановлено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

В силу п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону №1875-ІV (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) комунальні послуги з постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) є різновидом житлово-комунальних послуг.

За змістом п. 5 ч. 3 ст. 20, ч. 1 ст. 32 Закону №1875-IV споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні-послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Як передбачено п.п. 17, 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин; далі - Правила №630), послуги з водовідведення оплачуються споживачем з розрахунку обсягу витрат холодної та гарячої води згідно з нормативами (нормами) споживання або показаннями засобів обліку води. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

У разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання, зокрема з централізованого постачання холодної води та водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства (п. 21 Правил № 630).

Відповідно до п.п. 4, 15 Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 21 жовтня 1995 року №848 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин; далі - Положення №848), субсидії призначаються за наявності різниці між розміром плати за житлово-комунальні послуги, скраплений газ, тверде та рідке пічне побутове паливо у межах соціальної норми житла та соціальних нормативів користування житлово-комунальними послугами і обсягом визначеного Кабінетом Міністрів України обов'язкового відсотка платежу.

Громадяни, яким призначено субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, зобов'язані щомісяця сплачувати вартість фактично спожитої послуги з урахуванням розміру призначеної субсидії.

З матеріалів справи вбачається, що протягом 2014-2017 років КП «Міськтепловоденергія» надавало ОСОБА_4 та ОСОБА_5 комунальні послуги з постачання холодної води та водовідведення, а останні споживали ці послуги.

КП «Міськтепловоденергія» нараховувало плату за житлово-комунальні послуги на підставі тарифів, встановлених рішенням Міськвиконкому від 21 березня 2013 року №318 (втратило чинність згідно рішення Міськвиконкому від 3 липня 2014 року №783), постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, від 13 червня 2014 року (була чинною до 1 липня 2015 року) та від 4 червня 2015 року №1717 (була чинною до 12 травня 2017 року). Ці нарахування є правильними.

Разом із тим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не сплачували обов'язкову частку платежу, що є різницею між розміром нарахованої плати за житлово-комунальні послуги та розміром призначеної субсидії, у повному обсязі.

За таких обставин суд першої інстанції правомірно керувався тим, що з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь КП «Міськтепловоденергія» підлягає стягненню заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг.

Посилання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на неправильність обчислення цієї заборгованості не відповідають фактичним обставинам справи.

Статтею 46 Конституції України передбачено право громадян на соціальний захист. Це право забезпечено державою та здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Закон України від 5 жовтня 2000 року №2017-ІІІ «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (далі - Закон №2017-ІІІ) визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій.

Згідно зі ст. 1 Закону №2017-ІІІ державні соціальні гарантії - встановлені законами мінімальні розміри оплати праці, доходів громадян, пенсійного забезпечення, соціальної допомоги, розміри інших видів соціальних виплат, встановлені законами та іншими нормативно-правовими актами, які забезпечують рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму.

Державні соціальні нормативи у сфері житлово-комунального обслуговування встановлюються з метою визначення державних гарантій щодо надання житлово-комунальних послуг та розмірів плати за житло і житлово-комунальні послуги, які забезпечують реалізацію конституційного права громадянина на житло (ч. 1 ст. 9 Закону №2017-ІІІ).

За змістом ст. 5 Закону №2017-ІІІ державні соціальні стандарти і нормативи формуються, встановлюються та затверджуються у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено Конституцією України та законами України.

Кабінет Міністрів України з метою забезпечення державних соціальних гарантій у сфері житлово-комунального обслуговування, приведення існуючих норм споживання житлово-комунальних послуг до їх фактичного обсягу споживання, дотримання принципу соціальної справедливості під час надання пільг і субсидій прийняв Постанову №409.

Цією Постановою встановлено соціальні нормативи користування житлово-комунальними послугами, щодо оплати яких держава надає пільги та встановлює субсидії, зокрема для користування послугами з централізованого постачання холодної води - 2,4 куб. метра на одну особу на місяць за наявності централізованого постачання гарячої води та 4 куб. метри на одну особу на місяць за відсутності централізованого постачання гарячої води, а для користування послугами з централізованого водовідведення - 4 куб. метри на одну особу на місяць (п. 3).

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2016 року №803, внесено зміни до Постанови №409, яку доповнено пунктом 3-1, а саме встановлено, що в разі затвердження органами місцевого самоврядування норм споживання житлово-комунальних послуг, що перевищують соціальні нормативи, визначені підпунктами 2-4 пункту 3 цієї постанови, компенсація додаткових витрат громадян, яким відповідно до законодавства призначено субсидію на оплату житлово-комунальних послуг, у разі відсутності квартирних приладів обліку холодної та гарячої води здійснюється за рахунок місцевих бюджетів. Ці зміни набрали чинності з 16 листопада 2016 року.

Наступними змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 300 (набрали чинності з 1 травня 2017 року), пункт 3-1 Постанови №409 доповнено новим абзацом, зокрема про те, що цей пункт не застосовується до громадян, які відмовилися від встановлення приладів обліку за рахунок місцевих бюджетів або підприємств-виробників/виконавців послуг, що підтверджено документально.

З матеріалів справи вбачається, що при нарахуванні плати за отримані послуги з постачання холодної води та водовідведення КП «Міськтепловоденергія» керувалося нормами Правил № 630.

Оскільки у належному ОСОБА_4 та ОСОБА_5 житловому будинку відсутні засоби обліку води, то плата була нарахована з розрахунку нормативів (норм) споживання житлово-комунальних послуг на двох осіб (п. 21 Правил № 630).

Норми споживання холодної води та водовідведення на одну людину, затверджені рішенням Міськвиконкому від 21 липня 2011 року №959 (7,6042 куб.м. на місяць або 250 л/добу) перевищують соціальні нормативи (4 куб.м. на місяць), тому ОСОБА_4 та ОСОБА_5 можуть бути компенсовані додаткові витрати на оплату житлово-комунальних послуг за рахунок місцевого бюджету.

Враховуючи принцип дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ст. 58 Конституції України, ст. 5 ЦК України), ОСОБА_4 і ОСОБА_5 може бути компенсована лише та заборгованість, яка обчислена починаючи з 16 листопада 2016 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 5 квітня 2014 року №83 затверджено Порядок призначення і надання населенню компенсації додаткових витрат на оплату комунальних послуг в умовах підвищення цін і тарифів на послуги, пунктом 13 якого встановлено, що компенсація щомісяця перераховується підприємствам, що надають комунальні послуги, і зараховується на особові рахунки заявника.

Беручи за аналогію цей Порядок, компенсація додаткових витрат може бути здійснена за рахунок місцевого бюджету шляхом перерахування суми заборгованості ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до КП «Міськтепловоденергія», таким чином, ці витрати не можуть бути покладені безпосередньо на виконавця житлово-комунальних послуг - суб'єкта господарювання.

З листа Міськвиконкому №1/02-15-669 від 10 лютого 2017 року (т. 1 а.с. 57) слідує, що з місцевого бюджету не перераховувалися кошти для компенсації додаткових витрат громадян на оплату житлово-комунальних послуг.

У зв'язку з цим, заборгованість ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за послуги з постачання холодної води та водовідведення не може бути зменшена та віднесена на рахунок КП «Міськтепловоденергія».

Місцевий суд обґрунтовано виходив з того, що вказана заборгованість нарахована КП «Міськтепловоденергія» правильно, а дії виконавця житлово-комунальних послуг є правомірними, внаслідок чого підстави для списання заборгованості та повернення ОСОБА_4 сплачених коштів відсутні.

Доводи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 щодо неправильності нарахованої заборгованості не відповідають фактичним обставинам справи.

Суд першої інстанції помилково послався на те, що зміни, якими Постанову №409 доповнено пунктом 3-1, набрали чинності з 1 травня 2017 року, разом із тим, ця невідповідність не вплинула на правильність висновків суду та не може бути підставою для його скасування.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 20 Закону №1875-IV споживач має право одержувати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо.

В силу п. 20 Правил № 630 плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. У платіжному документі передбачаються графи для зазначення поточних і попередніх показань засобів обліку води, теплової енергії, різниці цих показань або затверджених нормативів (норм) споживання, тарифу на даний вид послуг і суми, яка належить до сплати за надану послугу.

Письмові докази у справі (т. 1 а.с. 6-8, 50, 109-127, 154) вказують на те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вносили плату за послуги з постачання холодної води та водовідведення на підставі платіжних квитанцій і розрахункової книжки, яка містила відомості про тарифи комунальних послуг, їх вартість і суми платежів. При цьому на звернення ОСОБА_4 КП «Міськтепловоденергія» надало останньому усю необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, норми споживання та порядок надання цих послуг (т. 1 а.с. 128-135, 137-140), а чинне законодавство не передбачає обов'язок виконавця житлово-комунальних послуг надавати споживачеві щомісячні рахунки на оплату послуг.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_4 одержав у встановленому порядку необхідну інформацію про спожиті житлово-комунальні послуги, тому його вимоги про надання щомісячних рахунків є необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги не спростовують даного висновку суду.

Рішення суду ґрунтується на повно та всебічно досліджених обставинах справи та відповідає вимогам закону, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_4, ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 3 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29 травня 2018 року.

Судді: /підпис/ О.І. Ярмолюк

/підпис/ А.П. Корніюк

/підпис/ О.І. Талалай

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції - Вдовичинський А.В.

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 45