АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2018 року м. Херсон

справа №648/4116/15

провадження №22-ц/791/746/2018

Апеляційний суд Херсонської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач)ОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2,
ОСОБА_3,
секретар ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Білозерського районного суду Херсонської області у складі судді Сімчука С.Б. від 06 листопада 2015 року в справі за поданням старшого державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Білозерського районного управління юстиції Херсонської області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_5,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року старший державний виконавець відділу державної виконавчої служби Білозерського районного управління юстиції Херсонської області (далі - ВДВС) звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_5 у праві виїзду за межі України (без вилучення паспортного документа) шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання своїх зобовязань, покладених на нього рішенням №648/5352/14-ц від 15 січня 2015 року Білозерським районним судом Херсонської області про стягнення з нього боргу у сумі 23 985,28 грн. на корист ПАТ КБ «ПриватБанк». При цьому представник ВДВС посилався на те, що ОСОБА_5, як боржник у виконавчому провадженні, ухиляється від виконання зобовязань щодо погашення заборгованості по сплаті суми боргу за рішенням суду.

Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 06 листопада 2015 року подання старшого державного виконавця ВДВС задоволено. Тимчасово обмежено ОСОБА_5 у праві виїзду за межі України (без вилучення паспортного документа) шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання своїх зобовязань, покладених на нього рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 15 січня 2015 року по справі №648/5352/14-ц.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на незаконність даної ухвали та вважаючи її такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні подання старшого державного виконавця ВДВС відмовити.

Відзивів (заперечень) на скаргу на адресу апеляційного суду не надходило.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які зявилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Задовольняючи подання старшого державного виконавця ВДВС про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_5 у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції виходив з того, що боржник від виконання рішення суду тривалий час ухиляється, а прийнятими державним виконавцем заходами примусового виконання майна або коштів, на які може бути звернуто стягнення за боржником не встановлено. Тобто наявність у ОСОБА_5 невиконаних зобовязань по сплаті боргу покладених на нього судовим рішенням, є підставою для обмеження його у праві виїзду за кордон.

Проте колегія суддів не погоджується з зазначеним висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що на виконанні ВДВС знаходилося виконавче провадження №48822436 від 11 вересня 2015 року, відкрите на підставі виконавчого листа №648/5352, виданого 16 березня 2015 року Білозерським районним судом Херсонської області, про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором на суму 23 985,28 грн. (а.с.7,9).

Статтею 377-1 ЦПК України (в редакції, чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали) визначено, що питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну» (в редакції закону, яка діяла на час постановлення оскаржуваної ухвали) громадянин України може бути обмежений у праві виїзду за кордон якщо відносно нього діють неврегульовані аліменти, договірні чи інші невиконані зобов'язання до виконання зобов'язань або розв'язання спору у передбачених законом випадках.

За змістом п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону, яка діяла на час постановлення оскаржуваної ухвали) державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч.6 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону, яка діяла на час постановлення оскаржуваної ухвали), зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; ненадання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Тобто ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням є будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Таким чином, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Із матеріалів справи вбачається, що представник ВДВС звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_5 у праві виїзду за межі України, посилаючись на те, що на час звернення до суду із вказаним поданням рішення суду боржником у строк для самостійного виконання не виконано, не дивлячись на те, що державним виконавцем вжито передбачених чинним законодавством заходів примусового виконання рішення, що свідчить про ухилення боржника від виконання рішення суду.

Після відкриття виконавчого провадження державним виконавцем проведено ряд виконавчих дій.

Так, державним виконавцем здійснено запити до відповідних органів з метою отримання інформації щодо наявності у боржника належного йому майна або отримання ним будь-яких доходів. Вжитими заходами примусового виконання рішення інформації щодо наявності у боржника будь-якого майна або отримання ним будь-яких доходів не виявлено (а.с.11-12,13,14,15,16,17-18).

Згідно акту державного виконавця від 09 жовтня 2015 року боржник ОСОБА_5 за адресою: с.Станіслав, вул..Степова,43, зареєстрований але фактично не проживає (а.с.10).

Проте, вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також матеріали зазначеної справи не містять достовірних відомостей, які б давали підстави вважати, що ОСОБА_5, як боржник, ухиляється від виконання зобовязання за рішенням суду. Твердження державного виконавця про те, що боржником не виконано рішення суду у строк, наданого для самостійного виконання, не може свідчити про факт ухилення ОСОБА_5 від виконання рішення суду. Наявність статусу боржника у виконавчому провадженні та непогашення боргу в добровільному порядку не може безумовно свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду обов'язків.

Крім того, за змістом ч.2 ст.377-1 ЦПК України (в редакції, чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали) саме державний виконавець зобовязаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні. Таким чином участь державного виконавця під час розгляду судом його подання є обовязковою в силу закону (ч.2 ст.377-1 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції розгляд питання щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_5 здійснено без участі державного виконавця. Судом прийнято рішення лише на підставі долучених до подання матеріалів та визнано доведеним факт ухилення боржника від виконання судового рішення. Між тим, суд не звернув увагу на відсутність у справі доказів належної інформованості ОСОБА_5 про наявність судового рішення про стягнення з нього коштів на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» та в порушення вимог ст.88 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону, яка діяла на час постановлення оскаржуваної ухвали) не вжив заходів щодо витребування виконавчого провадження й перевірки вказаних обставин.

Враховуючи, що державним виконавцем не доведено, а матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження ухилення ОСОБА_5, як боржника, від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду підлягає скасуванню з постановленням по справі нового судового рішення про відмову у задоволенні подання старшого державного виконавця ВДВС про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Білозерського районного суду Херсонської області від 06 листопада 2015 року скасувати та постановити нове судове рішення.

У задоволенні подання старшого державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Білозерського районного управління юстиції Херсонської області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_5 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Дата складання повного тексту судового рішення 25 травня 2018 року.

Головуючий О.А. Кузнєцова

Судді: В.О. Бездрабко

ОСОБА_3