Справа № 544/237/18
№ пров. 2/544/211/2018
Номер рядка звіту 49
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15 травня 2018 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області у складі

головуючого судді Ощинської Ю. О.,

за участі секретаря судового засідання Пірогова В. Г.,

відповідача - ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду по вул. Ярмарковій, 17 м. Пирятин цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Пирятинський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про стягнення неустойки по аліментах,

у с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду з позовом, в обґрунтування якого вказала, що на підставі рішення Пирятинського районного суду Полтавської області 07.07.2009 їй було видано виконавчий лист № 2-435 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на її користь на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини його заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Проте відповідач не виконує рішення суду, у зв'язку з чим його заборгованість зі сплати аліментів складає 29085,75грн. У зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів за період з 01.08.2014 по 31.12.2017 у сумі 8857,26 грн відповідно до ст. 196 Сімейного кодексу України.

Позивач у судове засідання не з'явилася, направила до суду заяву, у якій просила слухати справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Відповідач та його представник у судовому засіданні заперечували проти позову та просили відмовити у його задоволенні з огляду на відсутність вини відповідача у несплаті аліментів. Відповідач у судовому засіданні пояснив, що він ніколи не відмовлявся та не ухилявся від сплати аліментів на користь неповнолітнього сина. Починаючи із серпня місяця 2014 року він не зміг перерахувати кошти на рахунок у банку, який відкрила позивач, оскільки відділення банку «Надра», де був відкритий рахунок для перерахування аліментів, припинив свою роботу. Він звернувся до позивачки, запропонувавши їй відкрити інший рахунок. Позивач пообіцяла розібратися з цим, але жодної інформації від неї про реквізити рахунку він так і не отримав. Після цього жодних претензій від позивача щодо сплати аліментів до відповідача не було. Іншим способом перерахувати аліменти на утримання сина відповідач не міг, оскільки позивач не повідомила йому адресу свого місця проживання. У січні 2018 року позивач відкрила новий рахунок і частину заборгованості по аліментах у розмірі близько 19000 грн відповідач погасив.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Пирятинський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, у судове засідання не з'явився, направив до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність.

Суд, заслухавши пояснення відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_5 не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Статтями 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судом установлено, що на підставі рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 11 червня 2009 року було видано виконавчий лист № 2-435/09 від 07.07.2009 про стягнення з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини його заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 квітня 2009 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 41).

Постановою державного виконавця відділу ДВС Пирятинського районного управління юстиції від 17.07.2009 відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного рішення суду ВП № 13882874 (а.с. 8-9).

Згідно довідки державного виконавця від 05.02.2018, станом на 31 грудня 2017 року за відповідачем ОСОБА_1 утворилася заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 29085,75 грн (а.с. 10). За матеріалами виконавчого провадження та наданими відповідачем копіями платіжних документів також встановлено, що на протязі січня-квітня 2018 року відповідач погасив заборгованість по сплаті аліментів на загальну суму 23 320,75 грн (а.с. 38,42-43).

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину.

Частиною першою статті 196 СК України встановлено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у статті 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Таким чином, виходячи зі змісту ст. 196 СК України, суд відповідно до вимог ст. 264 ЦПК України повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, не пов'язується з дотриманням державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Під ухиленням від сплати аліментів закон розуміє як пряму відмову від надання утримання, так і різні дії (бездіяльність) зобов'язаної особи, спрямовані на повне чи часткове ухилення від сплати аліментів; приховання особою дійсного розміру свого заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплаті аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов'язків щодо утримання. Ухилення від сплати аліментів завжди припускає винні навмисні дії (бездіяльність).

Дослідивши всі обставини справи та надаючи оцінку поданим сторонами доказам, суд дійшов висновку, що відповідач не мав наміру ухилитися від обов'язку зі сплати аліментів на неповнолітнього сина з огляду на ті обставини, на які він посилався у своїх поясненнях та які перешкоджали йому виконати рішення суду у визначений сторонами спосіб. У інший спосіб (наприклад, шляхом перерахування коштів позивачу засобами поштового зв'язку) виконати рішення суду відповідач не мав змоги, оскільки стягувач змінила адресу свого місця проживання, не повідомивши його. Натомість позивач на звернення відповідача про усунення перешкод для виконання ним свого обов'язку перераховувати кошти на визначений нею розрахунковий рахунок не реагувала, новий рахунок нею був відкритий лише на початку 2018 року після виклику відповідача до державного виконавця, де він надав письмові пояснення щодо причин невиконання рішення суду. До цього часу будь-яких претензій щодо несплати аліментів позивач не заявляла.

Крім того, за вимогами ч. 5, 7 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції станом на час початку виникнення заборгованості боржника зі сплати аліментів), сторони зобов'язані протягом трьох робочих днів письмово повідомити державного виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також письмово повідомляти державного виконавця про виникнення обставин, що зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі про зміну їх реєстрації) або місцезнаходження. Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України позивач не спростувала доводів відповідача про відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів. Більш того, судом установлено, що після усунення позивачем тих обставин, що перешкоджали відповідачу виконувати рішення суду, останній погасив значну частину заборгованості по аліментах та продовжує сплачувати періодичні платежі.

Отже, за відсутності вини відповідача у виникненні заборгованості зі сплати аліментів, суд не вбачає у позивача права на одержання неустойки за прострочення їх сплати, тому у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 81, 79, 80-85, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Пирятинський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про стягнення неустойки по аліментах - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду по справі може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Полтавської області через Пирятинський районний суд Полтавської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження

Повний текст рішення складений 19 травня 2018 року.

Суддя Ю. О. Ощинська