РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2018 м. Рівне

Рiвненський мiський суд Рівненської області в особi суддi ОСОБА_1,

з участю: секретаря судового засідання Ющук О.С.,

позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засiданнi в мiстi Рiвному

справу № 569/14023/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримала та, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини і підстави, просить суд збільшити розмір аліментів, які стягуються за рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 20 листопада 2013 року з відповідача ОСОБА_3 на її користь на утримання дочки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 500 гривень щомісячно, та стягувати з відповідача аліменти у розмірі одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_2 визнав частково. Не заперечуючи обовязку сплачувати аліменти на утримання дочки ОСОБА_5, просить суд стягнути їх у мінімальному розмірі, встановленому законодавством, а саме, у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що на теперішній час становить 930 гривень. При цьому посилається на те, що після розірвання шлюбу з позивачем він вдруге одружився. 02 листопада 2017 року від цього шлюбу у нього народилася дочка ОСОБА_6 і його дружина перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Він працює у ТзОВ «Рівне-Фінанс» і його місячна заробітна плата становить 4000 гривень. Вказує на те, що його сімейний стан та розмір заробітної плати не дає йому можливості сплачувати аліменти у розмірі, який просить позивач.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, від якого мають малолітню дочку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 23 січня 2014 року шлюб між сторонами було розірвано.

Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 20 листопада 2013 року відповідача ОСОБА_3 на користь позивача на утримання дочки ОСОБА_4 17 січня 2012 року були стягнуті аліменти у розмірі 500 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до вимог частини першої статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них.

Відповідно до вимог частини першої статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому, відповідно до частини другої статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень.

Як визначено у статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з принципами Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. (Принцип 2).

Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. (Принцип 4)

Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Він повинен, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. (Принцин 6).

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обовязку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення дитини на рівні встановленого прожиткового мінімуму є спільним обовязком батьків, тобто матері та батька.

З досліджених по справі доказів слідує, що відповідач, після розірвання шлюбу з позивачем та після ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів, 27 серпня 2016 року одружився з ОСОБА_7 і від цього шлюбу у них 02 листопада 2017 року народилася дочка ОСОБА_8. Дружина відповідача на теперішній час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. З довідки про доходи відповідача слідує, що він працює у ТзОВ «Рівне-Фінанс» на посаді інженера з програмного забезпечення компютерів 2 категорії і його місячна заробітна плата становить 4000 гривень.

За наведених обставин, враховуючи загальні засади регулювання сімейних відносин, визначених у статті 7 СК України, а саме, рівність прав і обовязків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сімї, а також приймаючи до уваги вимоги статті 182 СК України, суд вважає необхідним та доцільним змінити розмір аліментів та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, що становить близько 1/4 частини заробітку відповідача, визнаючи вказаний розмір аліментів справедливим та розумним.

Керуючись ст.ст.258,259,264,265,273,352,354 ЦПК України, суд, -

В И Р I Ш И В :

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Змінити розмір аліментів, які стягуються за рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 20 листопада 2013 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави 640 (шістсот сорок) гривень судових витрат по справі, що складаються з судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляцiйного суду Рівненської області через Рiвненський мiський суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач ОСОБА_3, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5, місце реєстрації: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2.

Повне рішення складено 29 травня 2018 року.

Суддя: Ю.П.Куцоконь