Ухвала

23 травня 2018 року

м. Київ

справа № 473/2511/17

провадження № 61-22489ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Стрільчука В. А. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Миколаївської області від 15 лютого 2018 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із указаним позовом і просив визнати за ним право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1.

У вересні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом і просила визнати квартиру АДРЕСА_3 особистою приватною власністю.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 грудня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_4 У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 15 лютого 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 грудня 2017 року залишено без змін.

17 березня 2018 року ОСОБА_1, яка не брала участі у справі, подала засобами поштового зв'язку касаційну скаргу на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Миколаївської області від 15 лютого 2018 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати судові рішення, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначено, що суд вирішив питання про її права та обов'язки, оскільки спірна квартира АДРЕСА_1 була придбана її донькою ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не за спільні кошти подружжя, а за її особисті кошти, висновок суду щодо придбання спірної квартири за спільні кошти позивача та відповідача зроблений на припущеннях, оскільки ОСОБА_2 не приймав ніякої участі у придбанні вказаної квартири.

Відповідно до частини четвертої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі -ЦПК України) особа, яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, має право подати касаційну скаргу на судове рішення лише після його перегляду в апеляційному порядку за її апеляційною скаргою.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи, що оскаржувана постанова апеляційного суду була винесена за апеляційною скаргою ОСОБА_3, у той час як з касаційною скаргою до суду звернулася ОСОБА_1, за апеляційною скаргою якої рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не переглядалося, у відкритті касаційного провадження слід відмовити з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України.

Керуючись пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Миколаївської області від 15 лютого 2018 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю.

Копію ухвали разом із доданими до касаційної скарги матеріалами направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. А. Стрільчук