Справа № 464/386/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Бойко О.М.
Провадження № 22-ц/783/6946/17 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: прокурора Гарасимчука А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4, Державної казначейської служби України, Заступника прокурора Львівської області на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 24 жовтня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся із позовом до Державної казначейської служби України, Пустомитівського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справи України у Львівській області про стягнення з Державного бюджету України 1 386 800 грн. завданої моральної шкоди та 3147,74 грн. судових витрат.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково, стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з відповідного Єдиного казначейського рахунку в користь ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди в розмірі 400 000 грн. та 907 грн. 70 коп. судових витрат. В решті позову відмовлено.

Рішення судув апеляційному порядку оскаржили представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5, Державна казначейська служба України, заступник прокурора Львівської області,вважають, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Заступник прокурора Львівської області в апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції не обґрунтував, чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю), яких органів чи службових осіб вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Крім цього, у відповідності до вимог ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди здійснюється у розмірі не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, а тому мінімальний розмір відшкодування мав би становити 265 600 грн. (3200 грн. х 83 міс.). Також зазначає, що при прийнятті рішення судом не враховані вимоги пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року № 1774-VIII (набрав чинності з 01.01.2017 року), згідно з якими мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується, як розрахункова величина, для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини, вона застосовується у розмірі 1600,00 грн. Таким чином, судом першої інстанції неправильно застосовано матеріальне право при розрахунку моральної шкоди, розмір якої мав би складати 132 320 грн. (1600 грн. х 82 міс. + 1120 грн. за 21 день). З вищенаведених підстав апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову відмовити.

Державна казначейська служба України в апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції помилково взяв до уваги твердження позивача про те, що моральна шкода позивачу заподіювалась на протязі 6 років 9 місяців та 14 днів, оскільки позивач не вказав про те, що моральна шкода заподіяна йому, в тому числі, незаконними діями суду, в провадженні якого кримінальна справа знаходилася 79 місяців, що свідчить про явні порушення процесуальних строків розгляду справи. Також зазначає, що при розрахунку моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом необхідно застосовувати розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» встановлено у розмірі 1600 грн. Проте, вимоги даного Закону не були враховані судом першої інстанції при визначені розміру моральної шкоди, який при її розрахунку виходив з розміру мінімальної заробітної плати, внаслідок чого сума до відшкодування визначена судом є значно завищено та не відповідає обов'язковим вимогам, встановленим ст. 23 ЦК України, при визначенні розміру відшкодування щодо розумності та справедливості. З вищенаведених підстав апелянт просить рішення суду в частині задоволення позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволені позову відмовити.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 в апеляційній скарзі зазначає, що позивач належними та допустимими доказами підтвердив, що розмір завданої йому моральної шкоди в матеріальному еквіваленті не може бути меншим, ніж 1 386 800 грн. Зокрема, такий розмір моральної шкоди підтверджується висновками судово-психологічної експертизи № 508 від 16 вересня 2016 року та додаткової судово-психологічної експертизи № 06к від 09 серпня 2017 року, з яких вбачається, що у ОСОБА_2 спостерігається депресивна симптоматика та синдром астеноневротичний, порушені сфери життєдіяльності: стійкість страху, сенситивність, невпевненість у майбутньому, лабільність вегетативної нервової системи в непередбачених ситуаціях, розлади сну, пов'язані з внутрішнім напруженням, відчуття власної безпорадності, незахищеність до впливу стрес-факторів, звичайних життєвих ситуацій, засвідчує тривале порушення внутрішньої психологічної рівноваги. На підставі дослідження ОСОБА_2 як особистості, із застосуванням спеціальних методик експерт прийшов до висновку, що внаслідок впливу таких психотравмуючих факторів, як нервовий стрес, негативний вплив обставин справи на близьких родичів, порушення в соціально-побутовій сфері, погіршення психофізіологічного та психоемоційного стану, погіршення стану здоров'я, пролонгований стресовий вплив - ОСОБА_2 завдано моральної шкоди, матеріальний еквівалент якої складає 1 386 800 грн. При цьому допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_6 вказала, що зазначена сума є мінімально допустимою за встановлених нею обставин завдання ОСОБА_2 моральної шкоди. Враховуючи вищенаведені обставини, апелянт вважає доведеним, що внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного перебування під слідством і судом більше шести з половиною років, обмеження прав і свобод ОСОБА_2 через застосування до нього запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, йому завдано моральну шкоду, розмір якої 1 386 800 грн. в порядку, передбаченому ЦПК України, визначено експертом, який володіє спеціальними знаннями у галузі психології. З вищенаведених підстав апелянт просить рішення суду змінити та позов ОСОБА_2 задовольнити у повному розмірі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора Гарасимчука А.В. на підтримання доводів апеляційних скарг заступника прокурора Львівської області, Державної казначейської служби України, та заперечення щодо задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 7 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачає, що відшкодуванню громадянинові підлягає моральна шкода у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Пунктом 2 ст. 2 зазначеного Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінальної провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу місцевого самоврядування, фізичної чи юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Відповідно до ч.3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом.

Пункт 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначає, що розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина перед слідством та судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожний місяць перебування перед слідством та судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи (п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Відповідно до положень ст. 4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться за рахунок коштів Державного бюджету у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна людина має право при визначенні її громадянських прав і обов»язків або будь- якого кримінального обвинувачення проти неї на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного терміну незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону. Стаття 5 Конвенції гарантує право потерпілого від арешту або затримання на відшкодування шкоди.

За змістом зазначених положень Конвенції під справедливим та відкритим розглядом протягом розумного строку слід розуміти також розумні строки ведення досудового слідства, оскільки відповідно до норм КПК під час розслідування з приводу підозри у скоєнні кримінального злочину особа обмежується у певних правах та зазнає певні обмеження життя, зокрема: обмеження свободи пересування, свободи працевлаштування, свободи спілкування тощо.

Отже, тривалість досудового слідства протягом необмеженого строку, тривалий розгляд справи судом можуть завдати особі як моральну, так і майнову шкоду.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

У позовній заяві позивач посилається на те, що моральна шкода завдана йому тривалим перебуванням під слідством та тривалим розглядом справи судом, оскільки в цей період був обмежений у певних правах, а саме, обмеження свободи пересування, свободи працевлаштування, свободи спілкування тощо.

Судом першої інстанції встановлено, що 23 липня 2003 року порушено кримінальну справу за ч.1 ст. 286 КК України за фактом дорожньо - транспортної пригоди, що сталася 19.07.2003 року, а 23.03.2005 року порушено кримінальну справу за ч.1 ст. 286 КК України відносно ОСОБА_2

Постановою слідчого СВ Пустомитівського РВ УМВСУ у Львівській області від 25.03.2005 року ОСОБА_2 обрано запобіжний захід - підписку про невиїзд.

Постановою від 25 березня 2005 року ОСОБА_2 притягнуто в якості обвинуваченого та пред'явлено йому обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та 31.05.2005 р. кримінальну справу скеровано до суду для розгляду. За результатом судового розгляду судом 13.12.2011 р. прийнято постанову про скерування кримінальної справи для проведення додатковго розслідування, у зв'язку із неповнотою та неправильністю досудового розслідування, яка не могла бути усунута в судовому засіданні.

Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 грудня 2011 року постанову заступника начальника СВ Пустомитівського РВ ГУМВСУ у Львівській області від 23.03.2005 року про порушення кримінальної справи щодо ОСОБА_2 за ч.1 ст. 286 КК України скасовано.

В подальшому, старший слідчий Пустомитівського РВ ГУМВСУ у Львівській області постановою від 15.02.2012 року скасував постанову заступника начальника Пустомитівського РВ ГУМВСУ у Львівській області від 25.03.2005 року про обрання ОСОБА_2 запобіжного заходу.

04.05.2012 року прийнято постанову про закриття криімнальної справи порушеної по факту дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 19.07.2003 року на автодорозі Київ-Чоп поблизу с. Ковирі Пустомитівського району Львівської області, у зв'язку із невстановленням винних осіб та закінченням строку давності.

За таких обставин вірним є висновок суду першої інстанції про те, що кримінальна справа закрита з підстав, які реабілітують позивача, оскільки його вина у вчинені злочину не була доведена у встановленому законом порядку.

Судом першої інстанції безспірно встановлено, що у зв»язку із незаконним притягненням до кримінальної відповідальності позивач перебував під слідством та судом з 25.03.2005 року до 15.02.2012р., тобто 6 років 10 місяців 21 день.

Статтею 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до роз»яснень, що містить пункт 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Як вбачається із висновку судової психологічної експертизи №508, експерт встановив наявність наступних психотравмуючих факторів: нервового стресу, негативного впливу обставин справи на близьких родичів та порушень соціально-побутовій сфері, погіршення психофізіологічного й психоемоційного стану; погіршення стану здоров'я; пролонгований стресовий вплив дозволяє зробити висновок про заподіяння ОСОБА_2 моральної шкоди. У ОСОБА_2 порушені сфери життєдіяльності: стійкість страху, сенситивність, невпевненість у майбутньому, лабільність вегетативної нервової системи в непередбачених ситуаціях, розлади сну, пов'язані з внутрішнім напруженням, відчуття власної безпорадності. Незахищеність до впливу стрес-факторів, звичайних життєвих ситуацій, засвідчує тривале порушення внутрішньої, психологічної рівноваги. Із висновку судової судово -психологічної експертизи № 06 К від 09.08.2017 року вбачається, що грошова компенсація за завдані ОСОБА_2 фізичні та психічні страждання, а також за приниження честі та гідності (моральна шкода) становить 1 386 800 гривень.

При визначенні розміру грошового відшкодування за завдану позивачу моральну шкоду, суд першої інстанції взяв до уваги значну тривалість перебування позивача під слідством та судом - 6 років 10 місяців та 21 днів, виникнення внаслідок цього нервового стресу, погіршення психофізіологічного й психоемоційного стану, погіршення стану здоров'я, тривалий стресовий вплив, стійкість страху, невпевненість, глибину його душевних переживань та страждань, оскільки перебування у статусі обвинуваченого не є звичним явищем для позивача, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, тривалість обмежень, які були застосовані до позивача, у зв»язку із цим можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми.

Моральну шкоду , зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь - яка компенсація моральної шкоди не є (не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь - який її розмір може мати суто умовний вираз.

З огляду на вищезазначені обставини та на обсяг моральних переживань та страждань, яких зазнав позивач протягом 6 років 10 місяців 21 дня, враховуючи принципи поміркованості, виваженості, розумності, справедливості, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який визначив розмір грошового відшкодування за завдану позивачу моральну шкоду в розмірі 400 000 грн.

Визначаючи такий розмір на відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції дотримався вимог ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, оскільки мінімальний розмір такого мав би становити 265 600 грн. (3200 грн. х 83 міс).

Вищезгаданим Законом обмежено лише мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, що не зобов»язує суди визначати моральну шкоду саме у такому (мінімальному) розмірі, що спростовує доводи апеляційних скарг заступника прокурора Львівської області та Державної казначейської служби України про те, що відшкодуванню може підлягати моральна шкода у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, що виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 1600.00 грн. становить 132320.00 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що розмір морального відшкодування судом завищено і розрахунок такого відшкодування мав здійснюватись з розрахунку мінімальної заробітної плати у розмірі 1600 грн. є необґрунтованими, оскільки при визначенні розміру на відшкодування моральної шкоди, межі якого визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд першої інстанції виходив із розміру мінімальної заробітної плати, що був установлений на час розгляду справи (згідно ст.8 ЗУ «Про Державний бюджет на 2017 рік» у 2017 році встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 3200 гривень), урахувавши правову позицію, висловлену в постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року в справі № 6-2203цс15.

Безпідставним та необґрунтованим є посилання апелянта на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року, відповідно до якого мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат і до внесення змін до Законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень (п.3 Прикінцевих та перехідних положень), оскільки зазначені положення стосуються заробітної плати працівників та інших належних їм виплат, оскільки відповідно до ст. 2 Закону України «Про оплату праці» структуру заробітної плати складають: основана заробітна плата, додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновків про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення. При вирішенні даної справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, правильно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, а відтак, встановивши, що позивач незаконно перебував під слідством і судом протягом 6 років 10 місяців 21 дня, незаконним притягненням його як обвинуваченого позивачу було завдано моральну шкоду, і існує причинний зв'язок між цією шкодою і незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та прокуратури, суд з урахуванням вищезазначених вимог Закону, дійшов обґрунтованого висновку про відшкодування на користь ОСОБА_2 400000.00 грн. моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 про те, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не було враховано висновок судово - психологічної експертизи №508 від 16.09.2016 року та висновок додаткової судово - психологічної експертизи №06к від 09.08.2-017 року колегія суддів вважає безпідставними та необгрунтованими, оскільки відповідно до ч.6 ст.147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу, а відшкодування моральної шкоди в розмірі 1386800.00 грн. не відповідає вимогам поміркованості, виваженості, розумності та справедливості, на думку колегії суддів є завищеним, зважаючи на те, що позивачу було обрано найбільш м'який запобіжний захід - підписку про невиїзд, який якнайменше обмежує права та свободи громадянина.

Інші доводи апеляційних скарг представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5, Державної казначейської служби України, заступника прокурора Львівської області, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що оскаржуване рішення суду постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційні скарги представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5, Державної казначейської служби України, заступника прокурора Львівської області залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційні скарги представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4, Державної казначейської служби України, Заступника прокурора Львівської області - залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 24 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 29.05.2018 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.