№ 207/321/18
№ 2/207/646/18
15 травня 2018 року м. Кам'янське
Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Юрченко І.М.,
при секретарі Сівачук А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Кам'янське цивільну справу за позовом комунального підприємства Кам'янської міської ради «Тепломережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті за теплопостачання,
Квартира в централізованому порядку забезпечується теплопостачанням.
Позивач сумлінно виконує свої обов'язки з теплопостачання та очікує такого ж сумлінного виконання обов'язків зі сторони відповідача, обов'язки якого передбачені Цивільним кодексом України та нормами чинного законодавства. Зокрема стаття 322 ЦКУ визначає, що «Власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом».
Статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 р. визначено, що споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, а також оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України №1875 плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідного умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктами 3, 9-23, 29, 31 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. № 630 передбачена плата за використання теплової енергії, водопостачання, яка вноситься за затвердженими в установленому порядку тарифами. Платежі за комунальні послуги повинні вноситися щомісячно, не пізніше 20 числа місяця наступного за розрахунковим.
Також обов'язки споживача визначені пунктом 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків та прибудинковими територіями», затвердженими Постановою КМУ від 24 січня 2006 року № 45, відповідно до якого власник та наймач квартири (орендар) зобов'язаний зокрема: оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом та дотримуватись вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг.
Позивачем неодноразово були застосовані заходи для досудового врегулювання даних правовідносин, та відповідач сплатити борг відмовився.
Представник позивача у судове засідання не з'явився, просив розглянути справу без його участі, на позові наполягав у повному обсязі.
Відповідач в судове засідання не з'явився. Заяву про слухання справи за його відсутністю не надав. Про причини неявки суд не повідомив. Про час і місце слухання справи повідомлений належним чином - у відповідності до вимог ч. 6, п. 2 ч. 7 ст. 128, ч. 9 ст. 130 ЦПК України, судовими повістками про виклик за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання.
Відповідно до ст.280 ЦПК судом прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечував.
Враховуючи вищенаведене і прийняття судом ухвали про заочний розгляд справи, справа підлягає розгляду в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи. В судовому засіданні досліджені всі докази, подані учасниками справи. Клопотання про витребування і дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд постановляє рішення на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач не надав ні відзиву, ні заперечень за позовом, тому обставини, на які посилається позивач за текстом позовної заяви суд вважає доведеними.
Дослідивши наявні у справі письмові докази та оцінивши їх в сукупності суд приходить до наступних висновків.
Основним видом діяльності КП КМР «Тепломережі» є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря.
На виконання статутної мети підприємство в цілях недопущення порушення конституційного права громадян, які мешкають в вищезазначеному житловому будинку, на забезпечення їх здоров'я та права на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає право на житло, здійснював та продовжує здійснювати постачання теплової енергії до будинку за адресою: вул. 8 Березня б.№29, де знаходиться квартира відповідача, яка входить до невід'ємної частини системи опалення будинку.
Відповідно до п. 33 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. № 630, у разі неналежного надання або ненадання послуг виконавцем споживач повідомляє про це виконавця в усній формі за допомогою телефонного зв'язку чи у письмовій формі за адресами, що зазначені в договорі.
Зі сторони відповідача на адресу КП КМР «Тепломережі» повідомлень, щодо неналежного надання або ненадання послуг теплопостачання не надходило, відмови від послуг з надання теплової енергії також не надходило, іншого джерела отримання теплової енергії відповідач не обирав.
Відповідно до ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право: на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання в неповному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством; на перевірку кількості та якості житлово-комунальних послуг у порядку, встановленому КМУ.
Статтею 18 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що в разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати представника виконавця для складання і підписання акту-претензії. В акті вказуються терміни, види, показники порушень і інше. Представник виконавця зобов'язаний з'явитися на виклик споживача. Акт-претензія складається споживачем і представником виконавця і підписується ними. Якщо представник виконавця не з'явиться або необґрунтовано відмовиться від підписання акту-претензії, він вважається дійсним, якщо його підписали не менше двох споживачів. Після чого споживач передає акт-претензію виконавцеві, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або вручає споживачеві обґрунтовану письмову відмову в задоволенні претензії.
Разом з тим, відповідач не надав передбачених законом доказів на підтвердження не надання йому послуг або зниження їх якості.
У відповідності до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електричну і теплову енергію й ін. послуги) визначається за затвердженими у встановленому порядку тарифами.
Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами у спірний період регулювались Законом України від 24 червня 2004 року N1875-IV «Про житлово-комунальні послуги».
Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» порядок формування цін/тарифів на кожний вид житлово-комунальних послуг першої і другої груп (пп.1,2 ч.1 ст.14 цього Закону) визначає Кабінет Міністрів України. Виконавці/виробники здійснюють розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво житлово-комунальних послуг і подають їх на затвердження органам місцевого самоврядування в установленому законодавством порядку. Органи місцевого самоврядування затверджують ціни/тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво.
Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку (ч.2 ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Цим же Законом визначені повноваження органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування у сфері регулювання і встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги (ст.ст.5-7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Відповідно до підп.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 28 Закону України від 21 травня 1997 року №280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема, встановлення тарифів щодо оплати побутових, комунальних та інших послуг, які надаються підприємствами і організаціями комунальної власності відповідної територіальної громади та погодження цих питань з підприємствами, установами й організаціями, які не належать до комунальної власності.
Статтею 1 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач теплової енергії - це фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.
Відповідно до п.4 Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2007 року №1198, користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією, крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів, форми яких затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.
Тарифи формуються для трьох категорій споживачів - населення, бюджетних установ, інших споживачів. Для приміщень у житловому будинку, які не використовуються як житлові застосовується тариф для інших споживачів.
Статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що плата за послуги нараховується щомісячно. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством.
Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зазначено, що хоч у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.
Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Правомірність надання позивачем зазначених послуг підтверджується наданими суду копіями рішень виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради №437 від 12.10.2011р., №431 від 10.10.2012р., №273 від 30.09.2013р., №220 від 22.10.2014р. №192 від 23.09.2015р. та копіями рішень виконавчого комітету Кам'янської міської ради №245 від 28.09.2016р., №297 від 27.09.2017р., згідно з яким послуги з централізовано теплопостачання надає комунальне підприємство Кам'янської міської ради «Тепломережі» (а.с. 10-17)
Згідно ч. 1 ст. 322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (із змінами), передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Згідно ст. 68 ЖК України споживачі зобов'язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги.
Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 р. № 1875 - IV споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Згідно ст. 257 ЦК України загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено, встановлюється три роки.
Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 267 ЦК України, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 128, 258, 259, 263-265, 280-284, 352, 354 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги комунального підприємства Кам'янської міської ради «Тепломережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті за теплопостачання задовольнити у повному обсязі.
Стягнути ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь Комунального підприємства Кам'янської міської ради «Тепломережі» код ОКПО 03342573, що знаходиться за адресою: м. Кам'янське, вул. Тритузна, 168 витрати по сплаті судового збору у сумі 1762 грн. 00 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області у тридцятиденний строк з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя І.М. Юрченко