Справа № 346/6347/16-ц
Провадження № 2-др/346/3/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(додаткове)

25 травня 2018 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі :

головуючого-судді: Веселова В.М.

секретаря Максимюк М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Коломия заяву представника відповідачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

Представник відповідачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення по справі № 347/6347/16ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 20 грудня 2016 року позов було задоволено. Шлюб зареєстрований між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, 02 вересня 2006 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коломиї реєстраційної служби Коломийського міськрайонного управління юстиції, Івано-Франківської області, за актовим записом № 417 розірвано.

Однак, при прийнятті вказаного рішення судом не було вирішено питання, що стосується визначення місця проживання малолітньої дитини з матірю ОСОБА_1, про що було зазначено в прохальній частині позовної заяви позивача ОСОБА_3

Відповідачка по справі ОСОБА_1 надала до суду письмове клопотання про слухання справи у її відстуність, вимоги своєї заяви підтримала.

Позивач по справі в судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлені про день,час та місце розгляду справи.

Відповідно до вимог ч.4 ст.270 ЦПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Згідно з п.1 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

Так, як вбачається з тексту самої позовної заяви,позивач сам ставив питання про те, щоб після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з матірю відповідачкою по справі.

У відповідності до правової позиції ВСУ для встановлення місця проживання дітей із батьком мають бути наявні виняткові обставини (справа № 6-2445цс16 від 14.12.2016р.). Верховний Суд України зауважив, що за частинами першою, другою статті 161 Сімейного Кодексу, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

В рішеннях по відношенню дітей, їх найкращі інтереси повинні мати найвищу значущість. При цьому найвищі інтереси дитини в залежності від їх характеру і серйозності повинні перевищувати інтереси батьків. Про це свідчить Постанова Верховного Суду України від 29.11.2017р. ,постанова по справі № 6-1945цс17,в якій ВСУ зауважив, що дитина дійсно була зареєстрована в квартирі батька. Однак ,за рішенням суду, мати була з квартири виселена і проживає в іншому приміщенні, відповідно Управлінням Державної міграційної служби України було прийнято рішення про зняття дитини з реєстрації в квартирі батька і її реєстрації по місцю проживання матері, яке в подальшому було скасовано. Суди не прийняли до уваги відношення батьків до виконання своїх батьківських обовязків і не встановили чи забезпечує таке рішення ,яке по суті визначає місце проживання дитини ,його розвиток в спокійному середовищі, в атмосфері любові, емоційної стабільності і матеріальної забезпеченості.

Суд при вирішення справ такої категорії зобовязаний вивчити обставини справи, прийнявши до уваги фактичний, емоційний, психологічний, матеріальний, віковий і медичний фактори, пропорційно і обгрунтовано оцінити інтереси дитини і прийняти рішення ,забезпечивши найліпші інтереси дитини.

У більшості випадків суд установлює за матірю право на проживання з дитиною, за винятком окремих обставин, таких як зловживання алкоголем (наркотиками), тяжка хвороба, перебування в місцях позбавлення волі, психічні розлади тощо. В суспільстві панує думка, що саме жінка повною мірою здатна забезпечити дитині нормальний фізичний та духовний розвиток.

Суд зазначае ,що за любих обставин, за умови участі у вихованні обох батьків дитина отримає необхідний фізичний, духовний, культурний та емоційний розвиток.

Незважаючи на однозначне бажання дитини залишитись з батьком суд визначив її місце проживання з матірю (правова позиція ВСУ від 12 липня 2017р. у справі № 6-564цс17). ВСУ підкреслив, що відповідно до положень Декларації та Конвенції про права дитини заборонено малолітню дитину віком до 14 років розлучати з матірю (тільки у виняткових випадках). Тому віддаючи дитину батькові суд повинен обґрунтувати у рішенні, чому бажання дитини залишитися із батьком не суперечить правам та інтересам цієї дитини, і чому думці дитини надається перевага над іншими доказами у справі.

У відповідності до ст.411 ч.5 ЦПК України в ред.2017 р. висновки суду касаційної інстанції є обовязковими для суду першої чи апеляційної інстанції.

У відповідності до принципу 6 Декларації прав дитини , прийнятою 20 листопада 1959 року Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН малолітню дитину не слід розлучати з своєю матірю, крім тих випадків, коли є виняткові обставини.

При прийнятті даного додаткового рішення суд бере до уваги і інші критерії. Так, як вбачається з ухвали Апеляційного суду Івано-Франківської області від 7 травня 2018 року, якою скасовано рішення Коломийського міськрайонного суду від 30.01.2018р. по справі №346/1998/17, з позивача ОСОБА_3 на користь відповідачки ОСОБА_1 стягуються аліменти в сумі 1500грн. Тобто даною ухвалою підтверджено,що після розірвання шлюбу між сторонами , дитина залишилась проживати з матірю. Так само, суд бере до уваги і безпосередньо бажання самого позивача, висловлене в його позовній заяві, де він просить суд після розірвання шлюбу між сторонами , залишити дитину на проживання саме з матірю.

Таким чином, враховуючи те, що при винесенні рішення по цивільній справі № 346/6347/16ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, не було вирішено питання що стосується визначення місця проживання малолітньої дитини, а тому слід ухвалити додаткове рішення в якому вказати місце проживання дитини.

Керуючись принципом 6 Декларації прав дитини , прийнятою 20 листопада 1959 року Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН, правовими позиціями ВСУ справа № 6-2445цс16 від 14.12.2016р., № 6-1945цс17 від 29.11.2017р., № 6-564цс17 від 12 липня 2017 р., та на підставі ст.ст.270, 354,411 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Ухвалити додаткове рішення по цивільній справі № 346/6347/16ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 з матірю ОСОБА_1.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом тридцяти днів.

Суддя Веселов В. М.