Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 335/297/17Головуючий у 1-й інстанції Калюжна В.В.
Пр. № 22-ц/778/1273/18Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «РУБІН» (надалі - ТОВ «Фірма «РУБІН») та Комунального підприємства «Автогосподарство» Запорізької обласної ради (надалі - КП «Автогосподарство» ЗОР) про стягнення заборгованості за договором

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за договором у розмірі 40000,00 грн.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що 22.08.2016 року між ним та ТОВ «Фірма «РУБІН» був укладений договір довірчого управління рухомим майном на автобус РУТА, державний номер НОМЕР_1. Відповідно до договору Установник управління зобов'язався передати Управителеві автотранспортний засіб (автобус) в управління, а Управитель зобов'язався здійснювати управління майном в інтересах Установника управління від свого імені та відповідно до п. 6.1 договору повернути автобус у строк до 31 грудня 2016 року. Відповідно до п. 1.5 вказаного договору, управитель має право передавати майно третій особі (а саме КП «Автогосподарство» ЗОР, ). Відповідно до п. 2.1 вказаного договору установник управління одержує від управителя плату за майно у розмірі 10000,00 грн. щомісячно. З вересня по грудень 2016 року позивач не отримував коштів за переданий довірче управління автотранспортний засіб. Всупереч умов договору позивач не в повному обсязі отримав кошти за договором довірчого управління майна, у зв'язку з чим станом на 01.01.2017 року виникла заборгованість у розмірі 40000,00 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 жовтня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 у цій справі задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Фірма «РУБІН» () на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2) заборгованість за договором довірчого управління рухомим майном від 22.08.2016 року у розмірі 12258,06 грн. та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 551,20 грн., а всього стягнуто 12809,06 грн.

В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції (фактично в частині відмови в задоволенні позовних вимог), посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 84-85) просив рішення суду першої скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовну заяву у повному обсязі.

З 15.12.2017 року набрав законної сили ЦПК України в новій редакції, його нормами має керуватись апеляційний суд при апеляційному перегляді цієї справи.

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (а.с. 95), справу призначено до апеляційного розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року (а.с.107).

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідач КП «Автогосподарство» ЗОР подало апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі (а.с. 105-106).

Відповідач ТОВ «Фірма «РУБІН» не скористалось своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу позивача апеляційному суду у цій справі.

В силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що відповідачі ТОВ «Фірма «РУБІН» та КП «Автогосподарство» ЗОР із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції у цій справі погодились, останнє в апеляційному порядку не оскаржували.

Таким чином, апеляційний суд переглядає законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій справі лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 і лише в оскаржуємій частині.

В силу вимог ст. 374 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п. 1)… змінити рішення (п.2).

В силу вимог ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, судовими рішеннями є рішення, постанови.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, підставами для …зміни рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права… Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі частково в частині стягнення лише з ТОВ «Фірма «РУБІН» на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором довірчого управління рухомим майном від 22.08.2016 року у розмірі лише 12258,06 грн., керувався ст ст. 10-11, 88, 197, 209, 212-215 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача у цій справі лише в частині їх задоволення.

Проте із такими висновками суду першої інстанції погодитись лише частково з наступних підстав.

При перевірці законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі апеляційний суд виходить із положень ЦПК України, в редакції, що була чинною до 14.12.2017 року включно, тобто чинною на час постановлення оскаржуємого рішення судом першої інстанції у цій справі (18 жовтня 2017 року).

Відповідно до ст. 213 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в оскаржуємій частині у цій справі відповідає лише частково.

Так, суд першої інстанції було правильно встановлено, що ОСОБА_2 має право на стягнення лише з відповідача у цій справі ТОВ «Фірма «РУБІН» у цій справі за вищезазначеним договором сторін від 22.08.2016 року зі строком дії до 31 грудня 2016 року (копія а.с. 4-6) плати за автотранспортний засіб марки РУТА, 2005 р.в., р.н. НОМЕР_1.

Оскільки, ТОВ «Фірма «РУБІН» та КП «Автогосподарство» ЗОР, з яким ТОВ «Фірма «РУБІН» уклало у подальшому 29.08.2016 року договір оренди транспортних засобів, у тому числі відносно автомобілю позивача (копія а.с. 24-17), не є солідарними боржниками перед ОСОБА_2 за вищезазначеним договором і обов'язку сплати за користування автомобілем саме перед ОСОБА_2 у КП «Автогосподарство» ЗОР не виникало, так як позивач ОСОБА_3 та КП «Автогосподарство» ЗОР не перебувають у договірних відносинах між собою, та подальша передача управителем автобусу за договором оренди не перетворює правовідносини між сторонами у справі на один тристоронній договір.

Однак, суд першої інстанції помилився у розмірі плати за вищезазначеним договором, яка підлягає стягненню з ТОВ «Фірма «РУБІН» на користь ОСОБА_2 у цій справі.

Оскільки, не звернув належної уваги на те, що матеріали цієї справи не містять належних, допустимих доказів повернення саме Товариством - ТОВ «Фірма «РУБІН» саме ОСОБА_2 його автомобілю за вищезазначеним договором до строку дії вищезазначеного договору від 22.08.2016 року сторін - 31 грудня 2016 року включно у цій справі.

Не можна вважати таким доказом акт № б/н приймання-передачі транспортного засобу від 07.10.2016 року (а.с. 71), укладений лише між ТОВ «Фірма «РУБІН» та КП «Автогосподарство» ЗОР відносно транспортного засобу РУТА, тим більш, за яким передавався автомобіль РУТА, але зовсім іншої марки (моделі) СПВ-20, з іншим № шасі 8761) та іншим № кузова 9209 а.с. 71), ніж автомобіль позивача - марки 17- СПВ з № шасі 66660/4152) та № кузова (NY89SPV17050A36635 а.с. 6).

Також, суд першої інстанції не звернув належної уваги на умови договору довірчого управління (а.с. 4-5), в якому в п.п. 3.1.3, 3.4.2 визначено порядок одностороннього розірвання (розторгнення) договору, про що сторони мають завчасно попередити один одного не пізніше, ніж за два тижні.

У цій справі відсутні належні, допустимі докази такого попередження сторонами один одного за вищезазначеним договором сторін від 22.08.2016 року, тому відсутні дані про дострокове припинення вищезазначеного договору довірчого управління, у зв'язку з чим вважається, що договірні відносини за цим договором тривали до 31.12.2016 року - до спливу строку дії договору.

При вищевикладених обставинах, ТОВ «Фірма «РУБІН», як управитель за вищезазначеним договором довірчого управління рухомого майна від 22.08.2016 року, має сплатити у цій справі ОСОБА_2, як установнику управління, плату за майно у розмірі 10000,00 грн. на місяць згідно із п. 2.1 договору довірчого управління, що за весь період просторочки з 01.09.2016 р. по 31.12.2016 р. становить 40000,00 грн.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити частково, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 жовтня 2017 року у цій справі слід змінити в частині розміру стягнутої з ТОВ «Фірма «РУБІН» на користь ОСОБА_2 за договором довірчого управління майном від 22.08.2016 року заборгованості з «12258,06 грн.» на «40000,00 грн.»., а, відповідно, також в частині загального розміру суми, що підлягає стягненню з ТОВ «Фірма «РУБІН» на користь ОСОБА_2 у цій справі, вказавши замість «12809,06 грн.» суму «40551,20 грн.» (розрахунок: заборгованість 40000,00 грн. + судовий збір 551.20 грн.); в решті рішення суду першої інстанції у цій справі залишити без змін.

Оскільки, змінюючи рішення суду першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України апеляційний суд має вирішити питання про розподіл судових витрат між сторонами у справі, які підлягають стягненню на користь позивача з відповідача пропорційного до задоволених вимог.

Так як позов задоволено повністю до одного з відповідачів в особі ТОВ «Фірма «РУБІН» у цій справі, то всі судові витрати належить стягувати на користь позивача саме з нього.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2 у цій справі, суд першої інстанції, між тим, оскаржуваним рішення стягнув з ТОВ «Фірма «РУБІН» на користь позивача весь сплачений судовий збір за подання позову до суду у розмірі 551,20 грн. (а.с.2). Тому, у зв'язку з повним задоволенням позову ОСОБА_2 апеляційний судом до цього відповідача рішення суду в частині вирішення питання про судовий збір зміні не підлягає.

Крім того, встановлено, що за подання апеляційної скарги ОСОБА_2 до апеляційного суду був сплачений судовий збір в сумі 826,80 грн. (а.с. 93), який також належить йому компенсувати у цій справі за рахунок відповідача ТОВ «Фірма «РУБІН».

Керуючись ст. ст. 10, 58-61, 212-215 ЦК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, ст.ст. 12, 141, 368, 371 - 372, 374, 376, 381-384, п.п.8,9 Перехідних положень ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 жовтня 2017 року у цій справі змінити в частині розміру стягнутої з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «РУБІН» () на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2) за договором довірчого управління майном від 22.08.2016 року заборгованості з «12258,06 грн.» на «40000,00 грн.»., а, відповідно, також в частині загального розміру суми, що підлягає стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «РУБІН» на користь ОСОБА_2 у цій справі, вказавши замість «12809,06 грн.» суму «40551,20 грн.».

В решті рішення суду першої інстанції у цій справі залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «РУБІН» на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 826,80 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції подається протягом тридцяти днів з дня її складання безпосередньо до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови у цій справі апеляційним судом складений 23 травня 2018 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Маловічко С.В.