Березівський районний суд Одеської області
Справа № 494/445/18
Провадження № 2/494/250/18
23 травня 2018 року Березівський районний суд Одеської області
у складі судді Курти Л.С.
при секретарі Авдєєвій С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Березівка Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
До Березівського районного суду Одеської області звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
У судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги та просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: житловою квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1
Відповідач у судове засідання не з'явився тричі, а саме: 25.04, 03.05 та 23.05.2018 року, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином (а.с.24,30,36), про причини своєї неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Заслухавши пояснення позивача, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступного:
Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 23 серпня 1996 року, зареєстрованого в реєстрі за № 733 ОСОБА_1 є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 9-10).
У вказаній квартирі зареєстрований також відповідач по справі - ОСОБА_2 (а.с.15).
Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Статтею 391 ЦК України передбачено право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні свого права користування та розпорядження своїм майном.
Усунення перешкод у користуванні будинком можливе шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Як пояснила в судовому засіданні позивач, що вона є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, яка належить їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 23 серпня 1996 року. Відповідач по справі, ОСОБА_2, зареєстрований в квартирі з 2004 року, але фактично не проживає у вказаній квартирі з травня 2008 року і по теперішній час. Вказаний факт підтверджується актом огляду квартири від 06 лютого 2018 року. Вона не зверталася до відповідача з проханням, щоб він виписався з належної їй квартири, оскільки останнє відоме місце проживання відповідача - це за адресою знаходження її квартири.
Той факт, що ОСОБА_2 з травня 2008 року не проживає у АДРЕСА_1 підтвердили у судовому засіданні свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4
За змістом ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382 - IV «Про
свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи,остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
З огляду на це вирішення питання про зняття з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням.
Визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користуванням житловим приміщенням, а саме: житловою квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 є підставою для зняття його з реєстрації за вказаною адресою.
Керуючись ст.ст.4,12,13, 89, 259, 264 ЦПК України, ст. 391 ЦК України,
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, особою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: житловою квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1.
На рішення може бути подана апеляція до апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
СУДДЯ КУРТА Л.С.