Постанова

Іменем України

23 травня 2018 року

м. Київ

справа № 727/2651/15-ц

провадження № 61-3958св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І, Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач -ОСОБА_4,

відповідачі - ОСОБА_5, ОСОБА_6, приватне підприємство «Регіон-Центр»,

розглянув у порядку письмового позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Чернівецької області від 21 вересня 2016 року у складі суддів : Перепелюк Л. М., Кулянди М. І., Чупікової В. В.,

ВСТАНОВИВ :

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири.

Посилаючись на те, що відповідачами внаслідок залиття квартири йому завдано майнової шкоди, яку вони добровільно не відшкодували, просив

суд, стягнути солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на його користь 12524 грн майнової шкоди та 243 грн 60 коп. понесених судових витрат по сплаті судового збору.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15 червня 2016 року у складі судді Кирилюк Л. К. в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано доказів, які підтверджують залиття його квартири з вини відповідача ОСОБА_5

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 21 вересня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_5 на користь позивача 12524 грн у відшкодування майнової шкоди та 511, 56 грн понесених судових витрат. У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_6 відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що позивачем надано докази, які містять у собі інформацію про факт залиття його квартири, визначення розміру майнової шкоди, причину залиття його квартири та вину відповідача у заподіянні йому шкоди внаслідок його неправомірних дій, що не спростовано відповідачем ОСОБА_5

У касаційній скарзі, поданій до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у жовтні 2016 року, ОСОБА_5 просить скасувати рішення апеляційного суду Чернівецької області від 21 вересня 2016 року та залишити в силі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15 червня 2016 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення суду апеляційної інстанції не відповідає фактичним обставинам справи та не ґрунтується на вимогах матеріального та процесуального права, оскільки апеляційний суд, вирішуючи спір, надав неналежну оцінку наданим позивачем доказам, що призвело до постановлення незаконного рішення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 жовтня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано з Шевченківського районного суду м. Чернівці зазначену справу.

22 лютого 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дану справу призначено до розгляду.

24 січня 2018 року вказана справа надійшла до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду та 26 січня 2018 року передана судді-доповідачу.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту першого Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставин, що не були встановлені в рішенні

чи відкинуті ним, вирішувати про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи ОСОБА_5 не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Предметом касаційного оскарження є рішення апеляційного суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 майнової шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири. В іншій частині рішення не оскаржується, а тому не переглядається в касаційному порядку.

Суд апеляційної інстанції встановив, що ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_1, яка розташована на першому поверсі будинку.

Власником квартири № 4 за цією ж адресою, яка розташована поверхом вище над квартирою позивача є ОСОБА_5

25 серпня 2013 року сталося залиття квартири позивача. В подальшому мали місце повторні залиття його квартири у вересні та жовтні 2013 року.

Комісія Приватного підприємства «Регіон Центр», що обслуговує внутрішньо будинкові системи холодного водопостачання та водовідведення житлового будинку АДРЕСА_1, провела обстеження квартири ОСОБА_4 і встановила, що виявлені сліди замокання є неодноразовими та виникали з вини мешканців квартири АДРЕСА_2. Причиною залиття квартири позивача 25 серпня 2013 року стало пошкодження мережі холодного водопостачання у квартирі відповідача, зокрема, пошкодження свинцевого трубопроводу при проведенні ремонту у ванній кімнаті квартири шляхом закриття трубопроводу гіпсокартоном та плиткою, про що складено відповідний акт від 05 березня 2015 року.

Відповідно до зведеного кошторису, складеного інженером ФОП «ОСОБА_7» ОСОБА_7, розмір завданої майну позивача шкоди внаслідок залиття його квартири складає 12524 грн.

Відповідно до частин першої та третьої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, як. особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому чи більшому розмірі.

Частиною першою статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з його вини.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції помилково, в порушення зазначених норм матеріального права, вважав, що позивачем не надано належних доказів, які з достовірністю підтверджують факт залиття його квартири саме з вини ОСОБА_5, тим самим безпідставно переклав обов'язок доказування вини на позивача.

Факт заподіяння шкоди сторони не заперечували, розміру завданої шкоди ОСОБА_5 не оспорював.

За таких обставин, апеляційний суд, встановивши факт залиття квартири позивача, причину та розмір завданої шкоди майну позивача та враховуючи, що ОСОБА_5 як власник квартири на час виникнення спірних правовідносин не довів відсутність його вини у заподіянні шкоди, дійшов обґрунтованого висновку про наявність передбачених законом підстав, для задоволення позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судом апеляційної інстанцій при розгляді даної справи неправильно застосовані норми матеріального права чи порушені норми процесуального права, оскільки фактично зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. Інші доводи не спростовують висновку суду апеляційної інстанції і не містять у собі посилань на обставини чи докази, якими спростовуються встановлені судом обставини.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване судове рішення залишено без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Чернівецької області від 21 вересня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. І. Крат

В. П. Курило