Справа № 289/1556/17
Номер провадження 2/289/34/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2018 м. Радомишль

Суддя Радомишльського районного суду Житомирської області Сіренко Н.С., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 про відвід судді по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виділ частки нерухомого майна в окремий обєкт нерухомості та припинення права спільної часткової власності -

ВСТАНОВИВ :

Представник заявника ОСОБА_1 подав заяву про відвід головуючого судді Сіренко Н.С. в звязку з обставинами, які викликають сумнів у обєктивності та правильному розгляді. Наявні сумніви обґрунтовує тим, що суддя Сіренко Н.С. у цивільній справі № 289/446/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, треті особи Радомишльська міська обєднана територіальна громада Житомирської області, приватний нотаріус Радомишльського районного нотаріального округу ОСОБА_5, Управління ДАБІ у Житомирській області про визнання недійсними правочинів, винесла ухвалу про повернення заяви позивачу, яку було скасовано постановою апеляційного суду Житомирської області, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Після отримання вказаної справи суддя Сіренко Н.С. не направила її до канцелярії суду для визначення іншого судді, або не взяла самовідвід, а призначила розгляд справи, в звязку з чим у цивільній справі № 289/446/18 судді Сіренко Н.С. також заявлено відвід. Вважаючи, що позиція судді Сіренко Н.С. у цивільній справі № 289/446/18 є помилковою, а тому і її позиція у даній справі є також помилковою, явно проглядається конфлікт інтересів і упередженість у вирішенні справи.

Відповідно до ч. 1, 3, 5 ст. 40 ЦПК України, питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У такому випадку вирішення питання про відвід судді здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.Якщо на час подання заяви про відвід судді у суді здійснюють правосуддя менше трьох суддів, вирішення питання про відвід здійснюється в нарадчій кімнаті суддею, який розглядає справу чи вчиняє іншу процесуальну дію, про що виноситься ухвала. У такому разі положення частин третьої та четвертої цієї статті не застосовуються.

Розглянувши заяву про відвід приходжу до наступних висновків.

Статтею 36 ЦПК України встановлено конкретні підстави для відводу судді, а також визначено, які рішення та дії судді не можуть бути підставою для відводів, з метою позбавити сторін зловживання відводами.

Частиною 4 ст. 39 ЦПК України передбачено, що заявник звільняється від обов'язку надання інших доказів упередженості судді для цілей відводу виключно у випадку встановлення обставин, вказаних у пунктах 1-4 частини першої статті 36, статті 37 цього Кодексу.

З контексту заяви вбачається, що фактично відвід також заявлено з підстави визначеної п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України, а саме є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об'єктивності судді.

Однак, в заяві ОСОБА_1 про відвід судді обставини, визначені п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України, не зазначені, а відтак на заявника покладений обов'язок доведення підставності сумніву в неупередженості або об'єктивності судді, з посиланням на конкретні факти, які мають бути підтверджені відповідними доказами.

Натомість заявником жодного доказу існування будь-яких обставин, які викликають у нього аргументований сумнів у неупередженості або об'єктивності судді в заяві не наведено та суду не надано, наведені у ній мотиви не відповідають дійсності та фактично свідчать про незгоду представника відповідача з процесуальними рішеннями судді у іншій справі.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади», процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом, відповідно, незгода сторони з винесеним суддею судовим рішенням, а так само прийняття суддею процесуальних рішень, розгляд суддею клопотань сторін по справі, не може бути підставою для відводу судді, а має наслідком право сторони на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення в порядку, визначеному положеннями ЦПК України.

Окрім того, у висновку № 3 Консультативної ради європейських суддів щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема, питання етики, несумісної поведінки та безсторонності, зазначено, що за загальним принципом судді повинні персонально бути повністю звільненими від відповідальності стосовно претензій, що пред'являються їм у зв'язку з добросовісним здійсненням ними своїх функцій. Судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду і визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції.

Суддя виконує свої професійні обов'язки незалежно, виходячи виключно з фактів, установлених на підставі власної оцінки доказів, розуміння закону, верховенства права, що є гарантією справедливого розгляду справи у суді, не зважаючи на будь-які зовнішні впливи, стимули, загрози, втручання або публічну критику.

Відповідно до загальних принципів, що витікають із практики ЄСПЛ, безсторонність (неупередженість) суду означає відсутність упередженості та необ'єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися за допомогою суб'єктивного та об'єктивного критеріїв. За суб'єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об'єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (рішення у справах "Фей проти Австрії", "Веттштайн проти Швейцарії"). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" від 10 червня 1996 року). Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

Обґрунтованість підстав для відводу судді повинна підтверджуватися фактами, які реально існують, та не може ґрунтуватися на припущеннях або особистих судженнях заявника. Враховуючи відсутність жодних перелічених у ст. 36 ЦПК України підстав для відведення головуючого судді від участі в розгляді справи, належних та допустимих доказів, які б вказували на існування упередженості судді Сіренко Н.С. заявником не надано, приймаючи до уваги встановлену заборону втручання в здійснення правосуддя, вплив на суддю у будь-який спосіб, суд приходить до висновку про необґрунтованість заяви про відвід судді і відсутність правових підстав для її задоволення.

Керуючись ст.ст. 36-40 ЦПК України, суд -

У ХВ А Л И В :

В задоволенні заяви представника за довіреністю ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Сіренко Н.С. відмовити та розгляд справи проводити в тому ж складі суду.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя /підпис/ ОСОБА_6

Згідно з оригіналом

Суддя Н. С. Сіренко

"___" __________ 20 __

(дата засвідчення копії)