Справа № 462/2506/17 Головуючий у 1 інстанції: Палюх Н.М.
Провадження № 22-ц/783/533/18 Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О.Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2018 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Павлишина О.Ф.,

суддів - Мікуш Ю.Р., Ніткевича А.В.,

секретар Бохонко Е.Р.,

за відсутності учасників справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 19 грудня 2017 року, ухваленого судом у складі судді Палюх Н.М., у справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_2 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з регламентною виплатою,-

ВСТАНОВИЛА:

08 червня 2017 року Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулось в суд з позовом про стягнення з ОСОБА_2 сплаченого страхового відшкодування в порядку регресу у сумі 50000 грн., витрати для встановлення розміру збитку у сумі 610 грн. та витрати на правову допомогу у сумі 2000 грн. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 12.08.2013 р. на вул. Кульпарківській у м. Львові з вини водія ОСОБА_2, який керував автомобілем ВАЗ з д.н.з. НОМЕР_2, сталася дорожньо-транспортна пригода. Вина відповідача у скоєнні даної ДТП підтверджується вироком Франківського районного суд м. Львова від 15.04.2015р. В результаті вказаної ДТП був пошкоджений автомобіль Форд з д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_4 Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №383 від 22.08.2013р., вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Форд становить 47341,67 грн. Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №383 (додаток) від 24.01.2014р., додаткова вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Форд, становить 8898,39 грн. На дату скоєння цієї пригоди відповідач не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Потерпілий з метою отримання відшкодування звернувся до МТСБУ із відповідною заявою. У зв'язку з настанням події, передбаченої п.п. «а» п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ 20.06.2014р. здійснило регламенту виплату потерпілій особі в розмірі 50000 грн. 18.06.2014 року МТСБУ звернулося до відповідача з листом про компенсацію в добровільному порядку витрат, понесених у зв'язку з проведенням регламентної виплати потерпілому, а також витрат, понесених МТСБУ для встановлення розміру збитку та збору документів в розмірі 610 грн., проте в добровільному порядку відповідачем не компенсовано вказані витрати по даний час.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Моторного (транспорного) страхового бюро України сплаченого страхового відшкодування в порядку регресу у сумі 50000 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Моторного (транспорного) страхового бюро України 1600 грн. судового збору. В решті вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2 В апеляційній скарзі стверджує, що рішення суду є незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Зазначає, що у судовому засіданні не були допитані свідки та не надані оригінали додатків до позовної заяви та вважає, що суд ухвалив оскаржуване рішення неповно з'ясувавши обставини у справі. Стверджує, що суд не звернув уваги на те, що у судовому засіданні його представником наголошувалось на тому, що сторона відповідача не вважає належним доказом автотоварознавчий висновок. Посилається на те, що висновок експертизи, наданий стороною як додаток до позовної заяви може розцінюватися лише як письмовий доказ, який підлягає дослідженню у судовому засіданні, але не може бути розцінений як висновок експерта. Стверджує, що він не був присутній під час огляду транспортного засобу і в матеріалах справи відсутні будь-які докази повідомлення його про час та місце огляду транспортного засобу, що є грубим порушенням вимог закону щодо порядку проведення такого роду експертиз. Звертає увагу на те, що у матеріалах справи знаходяться копії трьох документів, які унеможливлюють встановити дату здійснення регламентної виплати, що в свою чергу дає підстави сумніватися в дотриманні позивачем строку позовної давності. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Оскільки відповідно до положень ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, за відсутності обставин, що унеможливлюють розгляд справи в порядку спрощеного провадження, та ціну позову, яка є меншою ста розмірів прожиткового мінімуму, розгляд справи проводиться судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено такі обставини.

12.08.2013 року, ОСОБА_2 керуючи автомобілем ВАЗ д.н.з. НОМЕР_2 здійснюючи поворот порушив правила дорожнього руху, внаслідок яких створив небезпеку руху та не пропустив автомобіль Форд Фокус з д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_4, який рухався прямо по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку, що призвело до настання дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої пасажир автомобіля Форд Фокус ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, а автомобіль Форд Фокус зазнав технічних пошкоджень.

Вироком Франківського суд м.Львова від 15.04.2014 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України (порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило середньої тяжкості тілесне ушкодження) та призначено покарання у вигляді штрафу 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн. без позбавлення права керування транспортними засобами.

На момент ДТП ОСОБА_2 не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ДТП в якій пошкоджено належний ОСОБА_4 транспортний засіб сталася з вини водія ОСОБА_2 Позивач МТСБУ виплатив страхове відшкодування, а тому наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь страховика суми сплаченого страхового відшкодування в порядку регресу у сумі 50000 грн.

Колегія суддів з такими висновками погоджується в повній мірі.

Так, згідно платіжного доручення №1/1-21411 від 20 червня 2014 року МТСБУ здійснило страхове відшкодування ОСОБА_4 в розмірі 50000 грн. (а.с. 11).

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до пункту 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» (далі - Постанова), до страховика (МТСБУ), який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил статті 993 ЦК України.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта про те, що висновок експертизи є необґрунтованим і не може розцінюватись як належний письмовий доказ з таких підстав.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи і до них, зокрема відносяться висновки експертів.

Відповідно до ч. 2 ст. 102 ЦПК України, предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

Кваліфікований та сертифікований судовий експерт (особа, яка володіє спеціальними знаннями у цій галузі) - автотоварознавець вищого професійного рівня - п. ОСОБА_6 провів дослідження пошкоджень автомобіля Форд Фокус згідно методики автотоварознавчої експертизи.

Відповідно до висновку і додаткового висновку, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Форд Фокус», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, внаслідок його пошкодження в ДТП з врахуванням цих пошкоджень, що виявлені на момент огляду, без врахування ПДВ, становить 47341 грн. 67 коп. та 8898 грн. 39 коп. (а.с.7-9, 60-61)

Належних доказів, які би спростовували висновок експерта щодо вартості матеріального збитку та ремонту автомобіля відповідач не подав.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_2 не був присутній під час огляду транспортного засобу і в матеріалах справи відсутні будь-які докази повідомлення його про час та місце огляду транспортного засобу не можуть прийматись до уваги, оскільки для спростування висновків експерта-автотоварознавця клопотання про проведення експертизи не подавалось.

Пунктом 27 вищевказаної Постанови визначено, що при регресі право зворотної вимоги страховика розпочинається з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування.

З врахуванням того, що страхове відшкодування виплачено 20.06.2014 року (а.с.11), позов подано в межах позовної давності.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив порушення прав позивача та ухвалив рішення про покладення обов»язку відшкодування понесених витрат позивача на винну особу, що відповідає вимогам закону.

А відтак, враховуючи наведене, підстав для скасування рішення суду немає.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 19 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена відповідно до положень ст.389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 25.05.2018 року.

Головуючий: Павлишин О.Ф.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Ніткевич А.В.