Справа № 640/9086/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2018 року Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Зуб Г.А.

за участю секретаря Шаповал Є.Б.,

за участю представника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

14.06.2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в розмірі 10000 грн., та судовий збір. В обгрунтування зазначених вимог посилається на те, що під час судового засідання в межах господарського провадження за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Промоснова», де був присутній також і відповідач в якості представника, всупереч морально-етичним та процесуальним нормам, відповідач ображав позивача, поширював недостовірну інформацію, повідомляв суду про ніби-то вчинені позивачем злочини, таким чином принижував честь та гідність позивача, а саме наприклад, відповідно до запису у файлі channel 01 2015_05_28 14-06-27: «1) на 07 хв. 00 сек. ОСОБА_3 заявляє, що він нібито забрав із суду рішення, де я підробив якісь підписи. Насправді такого рішення не існує, а відповідач відверто принижує мою гідність. У всіх учасників процесу могла скластись думка (або вже склалась), що підроблюю документи; 2) на 10 хв. 00 сек. Відповідач заявив, що я нібито підкуповую суддів, міліцію та навіть підкупив головуючого суддю Яризько В.О. При цьому не було предявлено жодних доказів, вироку суду чи іншого; 3) на 11 хв. 20 сек. Відповідач заявляє, що перед судовим засіданням я сказав йому, що «все вирішено в суді» і загальний зміст заяви вказує, що я нібито підкупив суд; 4) на 11 хв. 50 сек. ОСОБА_3 говорить, що я нібито зізнався і дав свідчення, що я дав хабар 85 тис. доларів. Відповідно до файлу channel 01 2015_05_28 14-21-25: 1) на 01 хв. 00 сек. Запису ОСОБА_3 знов заявляє, що у нього є докази того, що я давав хабар, тобто знову звинувачує мене у здійсненні злочину». Стаття 22 ГПК України передбачає обовязок сторін добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав та охоронюваних законом інтересів другої сторони. Позивач довгий час знайомий з відповідачем, але їх відносини зіпсувались. В цьому судовому засіданні відповідач відверто ображав позивача, принижував його честь і гідність, звинувачував у злочинах, при чому відповідних доказів своїм твердженням не надав. Оголошена недостовірна інформація була поширена відповідачем в присутності судді, секретаря судових засідань, представника позивача, представника відповідача. Вказані образи тривають вже більше року, від чого позивач перебуває в напруженому емоційному стані , та доводиться пояснювати, що протиправних дій вчинено не було. Деякі суспільні відносини припинилися у звязку з чутками відповідача, що завдає моральних страждань, розмір компенсації моральної шкоди відповідає 10000 грн.

Відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою, в якій просить стягнути з ОСОБА_2 га свою користь моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн. та судовий збір. В обгрунтування вказаних вимог посилається на наступне. Протягом 2013-2017 рр. правоохоронними органами були відкриті кримінальні провадження за фактом вчинення кримінальних правопорушень ОСОБА_2 на посаді керівника ТОВ НВП «Укроснова» та керівника ГО «Фонд підтримки інвалідів», підприємство «Основа-Промінвест ГО «Фонд підтримки інвалідів», її підрозділів, філіалів. ОСОБА_2 у квітні 2015 року звільнено з посади керівника вказаного підприємства, однак останній з вказаної дати на даний час відмовляється передавати новому керівнику документи на ТМЦ даних юридичних осіб, заблокував будівлю та відмовляється її звільняти.

Також ОСОБА_2 ображав позивача, що його принижує честь та гідність, тому просить компенсацію моральної шкоди в розмірі 10 000грн. В відеороліку ОСОБА_2 відверто ображав позивача, принижував його честь і гідність, звинувачував його у злочинах. Інформація з відеороліка http:// youtube.com/watch?v=wgUi9nj8sZA: «1 мін. 12 сек.: Эта атака ( з пострілами та піротихничними засобами за адресою вул. Юрєвська, 17) спланирована моим бывшим компаньоном (ОСОБА_3), с которым у нас небольшой хозяйственный спор, который он не хочет решать в норамальном порядке или через суды. А все время хочет решать при помощи, каких-то титушек или при помощи как в последний раз взрывопакетов и стрельбы». 1 мин. 43 сек.: Это длиться с тринадцатого года. Первый раз они пришли в ноябре 2013 года, хотели по поддельным документам выносить оборудование (на підставі пояснень ОСОБА_2 опублікована стаття на сайті партіїї «Свободи» http://svoboda.org.ua/news/events/00102241/ «Проти ночі 13 листопада 2013 року біля двох десятків молодиків на чолі з судовим виконавцем, побивши нічного охоронця, намагалися винести обладнання з меблевої фірми «Основа-Промінвест», що працює під егідою Фонду підтримки інвалідів. Жодних документів, які би засвідчували право на такі дії, директорові фірми предявлено не було. Тільки завдяки втручанню в ситуацію харківських свободівців вдалося запобігти рейдерському захопленню й пограбуванню фірми. Примітно, що підприємство «основа-Промінвест» є соціяльно орієнтованою компанією, адже понад 50 відсотків його працівників люди з обмеженими можливостями. На місце злочину прибули помічники-консультанти народного депутата ОСОБА_4 ОСОБА_5 Ковтунов, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8. По прибуттю свободівців викликали міліцію. Націоналісти зясували, що на місці керував «спецоперацією» ОСОБА_9, який кілька років тому мав відношення до цього підприємства, але нині до нього жодним чином не причетний. Завдяки помічникам ОСОБА_4 нічну рейдерську атаку вдалася припинити, але 13 листопада слід очікувати нових спроб. Свободівські активісти прибули на підприємство для захисту працівників і майна фірми»). 4 мин. 12 сек. С бывшим компаньоном (ОСОБА_3) прошел спор. Он почему то посчитал, что это все его. Хотя у нас на предприятии было 50% на 50%. Но он решил, что при помощи силы здесь можно все разрушить, поломать и отобрать». 30.03.2015 року ОСОБА_2 було звільнено на підставі протоколу Загальних зборів ГО «Фонд підтримки інвалідів», проте останній незаконно продовжує користуватися рахунками підприємства, не передав бухгалтерську та кадрову документацію, використовує незаконно печатку підприємства, та були укладені правочини, які є предметом розгляду в інших судах.

02.10.2017 року відповідачем було подано заперечення на первісну позовну заяву, в яких просить відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що вказана заява є безпідставною та необгрунтованою, та його вислови є оціночними судженнями, також не надано доказів, що позивачеві завдано будь-які моральні страждання. 28.11.2017 року відповідачем були також подані доповнення до заперечень на позовну заяву, в яких зазначено, що ОСОБА_2 намагається притягти його до цивільної відповідальності за оціночні судження, думки, переконання тощо.

Представником ОСОБА_2 ОСОБА_1 було подано відзив на зустрічну позовну заяву, в якій вона просить відмовити в задоволенні зустрічного позову у звязку із безпідставністю та необгрунтованістю позовних вимог, оскільки позивачем не навів доказів нанесення йому моральної шкоди, порушення особистого немайнового права, нанесення образи, приниження честі і гідності, порушення його права на повагу честі і гідності, звинувачення у злочинах, поширення недостовірної інформації та не зазначено яким способом це було здійснено, а за посиланнями на реквізити в мережі Інтернет відсутня будь-яка інформація, а тому ознайомитись з нею та визначити, чи є щодо неї заперечення відповідача неможливо.

15.02.2018 року ОСОБА_3 подав до суду пояснення, в яких просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження фактичної основи суджень стосовно висловлювань. 03.04.2018 року ОСОБА_3 подав пояснення, в яких зазначає, що доказів поширеної недостовірної інформації або такої, що порушує честь та гідність відповідача суду не надано.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні первісний позов підтримала та просила його задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову відмовити посилаючись на його недоведеність.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні первісного позову, посилаючись на те, що ним були висловлені оціночні судження, а зустрічні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

В задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів було відмовлено, клопотання про виклик свідків було задоволено, та від заявленого клопотання про призначення по справі судової фоноскопічної та технічної експертизи ОСОБА_3 відмовився в судовому засіданні.

В провадженні Господарського суду Харківської області знаходилась справа, під час якої були присутні і відповідач та позивач по справі.

За позицією позивача за первісним позовом під час розгляду вказаної справи відповідач всупереч морально-етичним та процесуальним нормам ображав його, поширював недостовірну інформацію, повідомляв про вчинені злочини тощо, тобто ображав честь і гідність. В якості доказу до суду надано диск з аудіо-записом.

За позицією відповідача, позивач також ображав його, поширював інформацію в мережі Інтернет, що була поширена у вільному доступі для необмеженого кола осіб. В цьому відео-роліку ОСОБА_2 відверто ображав відповідача, принижував його честь і гідність, звинувачував у злочинах. В якості доказу надано посилання на Інтернет сторінку в мережі Інтернет.

Спір між сторонами виник з підстав відшкодування завданої позивачам моральної шкоди внаслідок поширення недостовірної інформації та такої, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивачів.

Відповідно до статей 28, 68 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності та ніхто не може бути підданий такому поводженню, що принижує його гідність. Кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і право вимагати будь-якої інформації, а також право вимагати відшкодування матеріального і морального збитку, заподіяного використовуванням і розповсюдженням такої недостовірної інформації.

Відповідно до частини 1 статті 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

У випадку встановлення факту приниження честі, гідності або ділової репутації особа має право на відшкодування моральної шкоди (статті 23 ЦК України).

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У п.п. 3,9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 "Про судову практику в справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ст.280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Виходячи із системного аналізу наведених положень закону, при поширенні у відношенні фізичної особи недостовірної інформації, яка принижує його честь та гідність, що є порушенням його особистого немайнового права, така особа має право на відшкодування моральної шкоди.

Між тим, позивач за первісним позовом не просить суд визнати поширену під час судового засідання господарського суду Харківської області інформацію - недостовірною та такою, що порушує його честь та гідність. Судового рішення про встановлення фактів або визнання поширеної у відношенні нього інформації недостовірною та такою, що порушує його честь та гідність суду не надано.

Враховуючи відсутність позовних вимог про захист гідності та честі, наданий суду диск з аудіозаписом у відповідності до ч.1 ст. 77 ЦПК України, є неналежним доказом по справі, тому судом не оцінюється з точки зору допустимості.

Главою 3 ЦК України, зокрема п.4 ч.2 ст. 23 ЦК України передбачено відшкодування моральної шкоди , яка полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи.

Згідно роз'яснень , які містяться в п.5 ПП ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні вказав, що він був присутній на вказаному засіданні, але нічого не памятає.

Крім того, дані висловлювання відповідачем ОСОБА_3 були висловлені ним в судовому засіданні як судження, тобто як критичні висловлювання.

Позивачем та його представником не доведено наявність спричинення йому винними діями відповідача моральної шкоди, тому підстави для задоволення первісного позову відсутні.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Що стосується зустрічного позову, то слід зазначити наступне.

В п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» розяснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а)поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б)поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв»язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало, але відомості про них не відповідають дійсності(неповні або перекручені).

В п.19 вказаної постанови зазначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з»ясовувати, чи є вона фактичним твердженням , чи оціночним судженням.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 30 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лінгенс проти Австрії" зазначено, що необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У свою чергу фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об'єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об'єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом.

Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов'язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів.

Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування.

Позивач за зустрічним позовом також не просить суд визнати поширену в мережі Інтернет інформацію - недостовірною та такою, що порушує його честь та гідність, але відео-ролік на вказаному сайті відсутній, до суду він наданий також не був, як і опублікована стаття на сайті «Свободи».

А посилання позивача за зустрічним позовом, що існує ряд кримінальних провадження відносно ОСОБА_2 також є необгрунтованим, оскільки відповідно вироку суду до суду надано не було.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

28 березня 2013 року у справі "Нова газета" та Бородянський проти Росії" Європейський суд із прав людини наголосив, що втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки.

Європейський суд із прав людини також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: І) факти, що вважаються загальновідомими; 2) підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; 3) посилання на незалежне дослідження.

При чому інформація про позивача за зустрічним позовом, яку він вважає такою, що порушує його особисте немайнове право на честь та гідність, поширена на сайті «Свобода», а також у мережі Інтернет, при цьому вимог до власника веб-сайта, як до безпосередніх поширювачів інформації, позивачем заявлено не було, що унеможливило оцінку висловів відповідача у загальному контексті поширеної відносно позивача інформації.

Таким чином, судом встановлено, що між сторонами існують неприязні стосунки, висловлені сторонами критичні висловлювання та оціночні судження мали місце, проте підтверджень щодо доведення образ, викладених у зустрічній позовній заяві, позивачем не підтверджено, а відтак, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог, оскільки правових підстав для відшкодування моральної шкоди немає у звязку з недоведеністю своїх позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 12, 76, 141, 206,263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди відмовити в повному обсязі.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.п. 15 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення складено 24 травня 2018 року.

СУДДЯ Г.А. ЗУБ