Справа № 500/5406/16-ц
Провадження № 2/500/367/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2018 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Грубіян Л.І.

при секретарі Івановій Л.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізмаїл цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя. Уточнивши позовні вимоги19.09.2017 року остаточно просила визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, зареєстрованим на Одеській товарній біржі від 08.12.2000 року , за №5987, та визнати за позивачем , право власності на 1/2 частини домоволодіння з надвірними спорудами, яке роз положено в с. Матроська, Ізмаїльський район, пер. Лиманський, 8.

Згоди про добровільний поділ майна між сторонами не досягнуто, через те що договір купівлі-продажу нотаріально не завірений.

Позивач та її представник уточнені позовні вимоги підтримали і, просили їх задовольнити визнати дійсним договір купівлі-продажу, який укладено на Одеській товарній біржі за №5987 та визнати право власності на 1/2 частину будівлі, корисною площею 30,2 кв. м., яке розташовано Одеська область в Ізмаїльський район,107 км (сто сьомий кілометр) річки Дунай.

Відповідач позовні вимоги спочатку не визнавав, надав суду свої письмові заперечення, у яких просив застосувати строк позовної давності, згодом змінив свою думку.

В судовому засіданні пояснив, що дійсно побутове приміщення, придбав знаходячись в шлюбі, шлюб розірвано в 2013 році, спочатку він хотів, щоб суд застосував строк позовної давності, але оскільки це спільне майно і все одно воно залишиться спільним дітям у спадок, не заперечував проти його розподілу.

У останнє судове засідання 08.05.2018 року, не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Заслухавши сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

У судовому засіданні встановлено, що сторони з 07.01.1978 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15.10.2013 року, що набрало законної сили. (а.с.5)

В період шлюбу сторони придбали 08.12.2000 року цілу будівлю, корисною площею 30,2 кв. м., яке розташовано Одеська область в Ізмаїльський район,107 км (сто сьомий кілометр) річки Дунай, відповідно до договору купівлі-продажу, який укладено на Одеській товарній біржі за №5987. (а.с.27-28). Згідно наявного технічного паспорту це літ «А» побутове приміщення, що складається з веранда 3,5кв.м, веранда 5,1 кв.м. побутове приміщення 10,6 та 11,1кв.м. Згідно довідки КП « Ізмаїльського МБТІ» - відомості про обєкти нерухомості № 7 і № 8 по провулку Лиманському в с. Матроска відсутні.

Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Згідно ст. 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя..

Передбачено, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до ч.ч.1, 3 ст.13 Закону України «Про власність», ч.ч.2, 3ст.325 ЦК України та ч.1ст.61 СК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Субєктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Відповідно п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є обєктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.

При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ розяснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Крім цього, згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України - майно набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю. Вимогами ч. 2 ст. 372 ЦК України визначено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісні власності, вважається, що частка співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Проаналізувавши досліджені у судовому засіданні докази, суд дійшов висновку, що придбане сторонами під час шлюбу майно належить їм на праві спільної сумісної власності і підлягає розподілу, оскільки відповідач з позивачем згоди у позасудовому порядку не дійшли, проте, враховуючи думку як позивача і його представника, так і відповідача, оцінивши надані докази в їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є доведеними лише частково, а тому підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи положення ст. 71 СК України, пояснення сторін, суд знаходить можливим провести розподіл спірного майна наступним чином: в порядку поділу спільного сумісного майна визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину будівлі, корисною площею 30,2 кв., розташованої за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район,107 кілометр ріки Дунай та визнати договір купівлі-продажу укладений на Одеській товарній біржі за №5987 від 08.12.2000 року дійсним.

Керуючись, ст.ст. 12,13,81,89,141,263-265 ЦПК України, ст.ст. 60, 61, 63, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. 364, 365, 372 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя,- задовольнити частково.

Визнати дійсним договір купівлі продажу нерухомого майна укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, зареєстрованим на Одеській товарній біржі від 08.12.2000 року, за № 5987.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серії КК № 720317, виданий Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області 13.10.2001 року, РНОКПП НОМЕР_1), яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на 1/2 частину побутового приміщення, розташованого за адресою: Одеська область. Ізмаїльський район, 107 (сто сьомий) кілометр ріки Дунай.

В іншій частині, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: ОСОБА_4