Справа №:643/9308/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" травня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарях - Чуб Н.С., Сидоренко П.М., Сіренко Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовною заявою ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути з відповідача - ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 95 131, 15 гривень за кредитним договором № б/н від 02 вересня 2011 року, яка складається з наступного: 4998,92 гривень - заборгованість за кредитом, 80 875,23 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом, 4250,75 гривень - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 гривень - (фіксована частина), 4506,24 гривень - штраф (процентна складова); судові витрати у розмірі 1600,00 гривень.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 02 вересня 2011 року ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 5000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року та Тарифами банку складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 30 червня 2017 року має заборгованість - 95 131, 15 гривень, яка складається з наступного: 4998,92 гривень - заборгованість за кредитом, 80 875,23 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом, 4250,75 гривень - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 гривень - (фіксована частина), 4506,24 гривень - штраф (процентна складова).

Представник позивача ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» в судове засідання не з'явився, у позовній заяві зазначив, що в разі неявки в судове засідання відповідача, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та винесення заочного рішення судом. Додатково, подав до суду відповідь на відзив, в якому просив позовні вимоги задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позов не визнає повністю, просить в позові відмовити, з підстав викладених у заявах по суті справи. Крім того, відповідачем також було подано до суду заяву про застосування строку позовної давності (а.с. 93-96). Представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 подав до суду відзив на позовну заяву, заяву про невідповідність вимогам статей 77-79, 83, 95 ЦПК України доданих позивачем до позовної заяви письмових доказів, в яких заперечував проти заявлених позовних вимог та просив відмовити у задоволенні позову (а.с. 86-89, 159).

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін.

Згідно ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплачені відсотки.

Згідно ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до п. 2.1.1. Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, які долучені позивачем до матеріалів позовної заяви, вказані умови використання кредитних карт ПАТ КБ Приватбанку, Пам'ятка клієнта/Довідка про умови кредитування, Тарифи на випуск і обслуговування кредитних карт (Тарифи), а також Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, встановлюють правила випуску, обслуговування і використання кредитних карт Банку. Дані Умови регулюють відносини між банком і клієнтом по випуску і обслуговуванню карт. Банк випускає клієнту картку на основі заяви, належним чином заповненої і підписаної клієнтом. Випуск картки і відкриття рахунку картки здійснюється у випадку прийняття банком позитивного рішення щодо можливості випуску клієнту картки. Клієнт зобов'язується виконувати правила випуску, обслуговування і використання карт банку і за наявності додаткових карт забезпечити виконання правил утримувачами додаткових карт.

Згідно п. 2.1.1.2. вищевказаного Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у Пам'ятці клієнта/Довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору являється дата отримання картки, вказана у заяві.

Як вбачається з матеріалів справи, 02 вересня 2011 року ОСОБА_2 складена та підписана Анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, в якій відповідач просив надати йому кредит з використанням платіжної кредитної картки «Універсальна» з бажаним кредитним лімітом на рівні 1000,00 гривень (а.с. 7).

Згідно інформації викладеної у вказаній заяві ОСОБА_2, остання підтвердила, що вона погоджується із тим, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За вимог ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 1 та 2 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Таким чином, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, визначено, що Умови та Правила надання банківських послуг, Пам'ятка Клієнта, Тарифи, а також заява про приєднання до Умов та Правил становить укладений Договір про надання банківських послуг.

Як вбачається з наданої зі сторони позивача довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта ОСОБА_2, позичальнику було відкрито картковий рахунок з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду зі встановленням кредитного ліміту 02 вересня 2011 року на рівні 300,00 гривень та збільшення 02 вересня 2011 року кредитного ліміту до 5000 гривень (а.с. 116).

Як вбачається з наданої позивачем виписки по основній карті НОМЕР_1 за період 01.09.2011 року 22.02.2018 року, на картковий рахунок відповідача було перераховано кредит у вигляді встановленої кредитної лінії та відповідачем здійснювалося зняття коштів по картці, що свідчить про користування встановленим кредитним лімітом, при цьому погашення кредитної заборгованості відповідачем здійснювалося не в повному обсязі.

Згідно витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» при обранні кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» застосовується базова відсоткова ставка на рівні 2,5% в місяць, за тратами здійсненими з 01.09.2014р. - 2,9% на місяць, за тратами здійсненими з 01.04.2015р. - 3,6% на місяць.

Відповідно до ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 6, 7 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

За вимог ч.ч. 10, 11 ст. 83 Цивільного процесуального кодексу України докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи. У разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду

учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, особа, яка подала цей документ, може просити суд до закінчення підготовчого засідання виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших

доказів.

Згідно ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 95 Цивільного процесуального кодексу України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Так, подаючи до суду відповідь на відзив, та обґрунтовуючи свої доводи щодо заперечень відповідача на позов, позивач посилається як на докази обґрунтування своїх позовних вимог на Довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти та виписку по основній карті НОМЕР_1 за період 01.09.2011 року 22.02.2018 року.

В той же час, в розумінні вищенаведених норм процесуального Закону, зазначені документи не можуть бути визнані судом належними та допустими доказами у справі, оскільки останні не містять підпису уповноваженої особи, яка їх видала (виготовила), не містять печатки, або будь-якого іншого посвідчення справжності поданих документів їх оригіналам.

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв'язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об'єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що позивачем не доведені, належними та допустимими доказами у справі, свої позовні вимоги в частині наявної у відповідача перед позивачем заборгованості. Доданий же до позовної заяви розрахунок заборгованості не є тим первинним документом, який підтверджує факт зарахування коштів на рахунок, рух коштів по рахунку, та відповідне нарахування платежів за використання грошових коштів на рахунку. Дані обставини підтверджує і позивач у відповіді на відзив.

Щодо застосування у межах даного спору строків позовної давності, то суд зазначає наступне.

Як вбачається з п.п. 2.1.1.2.12. Витягу з Умов і правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256, по закінченню строку дії відповідна картка пролонговується банком на новий термін (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), по зверненню клієнта в банк, згідно діючим тарифам.

Згідно зі ст. 256 ЦК України особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу в межах строку позовної давності.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Отже початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа.

Згідно ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до п.п. 2.1.1.2.11. Витягу з Умов і правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256, картка діє до останнього дня місяця, вказаного на лицьовій стороні карти, включно.

Таким чином, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14.

Заперечуючи щодо застосування строку позовної давності, позивач посилається на те, що строк дії картки закінчився у березні 2016 року, про що свідчить довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, а позивач звернувся до суду з позовом 18.07.2017р.

В той же час, як встановлено судом вище, довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, визнана судом неналежним та недопустимим доказом у справі, оскільки не містить підпису уповноваженої особи, яка їх видала (виготовила), не містить печатки, або будь-якого іншого посвідчення справжності поданого документу його оригіналу. Інших доказів, які б підтверджували строк дії картки, позивачем суду не надано.

При цьому, як вбачається із розрахунку заборгованості, останній платіж за відповідною карткою відповідачем було здійснено 21 грудня 2013 року, позивач звернувся до суду 19 липня 2017 року, про що свідчить штемпель на позовній заяві. Тобто, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з пропуском строку позовної давності.

При цьому, суд не приймає до уваги доводи позивача викладені у відповіді на відзив, щодо збільшеного строку позовної давності за вимогами про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) до 50 років, оскільки в даному випадку позивач посилається на п. 1.7.31 Умов договору (Умови та правила надання банківських послуг). В той же час, долучений до матеріалів позовної заяви витяг з Умов та правила надання банківських послуг, не містить даного пункту. Крім того, відповідно до правових позицій викладених Верховним Судом України у постановах від 10 червня 2015 року у справі № 6-698цс15, від 01 липня 2015 року у справі №6-757цс15, від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15, встановлено, що такі Умови не містять підпису позичальника, а відтак їх не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору та відповідною письмовою угодою сторін про збільшення позовної давності. Долучений витяг з Умов та правила надання банківських послуг, не містить підпису позичальника, а позивачем доказів підписання їх позичальником не надано.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», відшкодування судових витрат не здійснюється.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 58 Конституції України, ст.ст. 5, 207, 256, 257, 261, 266, 626, 627, 628, 634, 638, 639, 653, 1054 Цивільного кодексу України, ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст.ст. 2, 10, 49, 76, 77-81, 89, 141, 209, 210, 223, 247, 265, 354, 417 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

В позові ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя: