Справа № 357/1347/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 травня 2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді Дубановська І. Д. ,
при секретарі Боженко Т. В.,
представник позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3
перевіривши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки,
В лютому 2018 року до суду надійшов зазначений позов, в якому позивач просив: стягнути з ОСОБА_4 125 525,61 грн. матеріальної шкоди, 10 000 грн. моральної шкоди та судові витрати по справі.
В обгрунтування позову зазначав, що йому в результаті дорожньо-транспортної пригоди йому заподіяно шкоду в розмірі 225 525,61 грн. Винним у вчиненні цієї дорожньо-транспортної пригоди визнаний ОСОБА_4
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 була застрахована в ПАТ «СК Країна», яка в межах кредитного ліміту відшкодувала йому 100 000 грн.
Вважає, що решту шкоди в розмірі 125 525,61 грн. йому має відшкодувати ОСОБА_4
Також зазначав, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди зазнав моральної шкоди, яка полягає в душевних стражданнях, які він зазнав у звязку із знищенням чи пошкодженням майна та яку він оцінює в 10 000 грн.
Відповідач відзиву до суду не надав.
05.03.2018 року у справі відкрите провадження та призначене підготовче судове засідання.
18.04.2018 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду.
17.05.2018 року в призначене судове засідання сторони не зявились, про дату та місце розгляду повідомлялись належним чином. Представник позивача в своїй заяві позов підтримав, просив слухати її за його відсутності. Відповідач причини неявки не повідомив.
На підставі ст. 280 ЦПК України суд вирішив проводити заочний розгляд справи на підставі наявних в ній матеріалів.
В ході розгляду справи, суд дослідив матеріали справи та встановив наступне.
04.07.2017 року постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.
Згідно неї 10.06.2017 року о 19-00 год. ОСОБА_4 керуючи автомобілем НОМЕР_1 в м. Біла Церква на перехресті вул. Рибна та вул. І.Кожедуба проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку, при виїзді з другорядної дороги на головну, не виконав вимогу дорожнього знаку № 1, не надав перевагу в русі транспортному засобу та допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, який рухався по головній дорозі.
Відповідно до висновку № 127 експертного авто товарознавчого дослідження про визначення матеріального збитку, заподіяного ушкодженням колісного транспортного засобу Mitsubishi Outlаnder реєстраційний номер НОМЕР_3 вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля НОМЕР_4 від пошкоджень внаслідок дорожньо-транспортної пригоди складає 224 425,61 грн.
Згідно квитанції до прибуткоовго касового ордера № 56 за проведення експертного товарознавчого дослідження ОСОБА_1 сплатив 1 100 грн.
ОСОБА_1 виплачене страхове відшкодування в розмірі - 100 000 грн.
Зазначені обставини справи підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами.
Відповідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно правового висновку викладеного в постанові Верховного Суду у справі № 753/7281/15 від 23.01.2018 року відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.
Законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Доведення відсутності вини у спричиненні шкоди відповідно до вимог статті 1166 ЦК України покладено на відповідача.
Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (ч. 1 ст. 1187 ЦК України).
Згідно правового висновку викладеного в постанові Верховного Суду України у справі № 6-2969цс16 від 31.05.2017 року факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не повязане з виконанням цими особами обовязків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобовязання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобовязання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобовязання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обовязком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобовязанні ним є страховик. Разом з тим зазначені зобовязання не виключають одне одного. Деліктне зобовязання первісне, основне зобовязання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування шкоди, повязаної з пошкодженням транспортного засобу, це виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми, з урахуванням зносу транспортного засобу та в разі якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок.
Згідно ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
В судовому засіданні встановлено, що з вини відповідача позивачу завдано матеріальної шкоди в розмірі 225 525,61 грн., частину з якої в розмірі 100 000 грн. йому відшкодовано страховою компанією. Позивач вважає, що іншу частину йому має відшкодувати відповідач.
Доказів сплати зазначеної грошової суми відповідачем не надано, обставин викладених в позові не спростовано.
За таких обставин, сума матеріальної шкоди в розмірі 125 525,61 грн. підлягає стягненню із відповідача на користь позивача.
Водночас, позивачем ставиться вимога про стягнення із відповідача моральної шкоди.
В обгрунтування зазначеної вимоги позивач зазначав, що вона полягає в душевних стражданнях, які він зазнав у звязку із знищенням чи пошкодженням майна та яку він оцінює в 10 000 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Згідно п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Суд констатує, що безумовно в результаті пошкодження автомобіля позивач на певний час був позбавлений користуватись ним та змушений був витрачати час пов'язаний з його ремонтом.
За таких обставин, суд вважає розумним та справедливим стягнути із відповідача на користь позивача 10 000 грн. моральної шкоди.
Отже, на підставі викладеного позов підлягає до задоволення в повному обсязі.
За такого рішення, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 1 355,26 грн.
Одночасно, суд розяснює, що відповідно до ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не зявився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 284, 352, 354 ЦПК України, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки задовольнити.
Розяснити, що відповідач може звернутися із письмовою заявою про перегляд заочного рішення до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач може оскаржити рішення суду повністю або частково, у порядку встановленому законом, до Апеляційного суду Київської області, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення складене в нарадчій кімнаті та проголошене 17.05.2018 року.

СуддяОСОБА_5