АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1648/18 Справа № 209/43/16 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Петешенкова М.Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Макарова М.О.

при секретарі - Бондаренко В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника боржника ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 січня 2016 року у цивільній справі за поданням головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_5 про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_2, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 січня 2016 року тимчасово обмежено громадянина України ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання ним зобовязання згідно виконавчого листа №2-7373/09, виданого 19 серпня 2009 року Приморським районним судом м.Одеси про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суми боргу у розмірі 332 774,90 грн.

В апеляційній скарзі, поданій 04 грудня 2017 року, представник боржника ОСОБА_2 ОСОБА_6, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати хвалу суду та постановити нову, якою відмовити у задоволенні подання.

Апеляційна скарга мотивована тим, що державним виконавцем при зверненні до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржнику, не надано суду будь-яких доказів про його належне повідомлення про відкриття виконавчого провадження та ухилення від виконання зобовязань згідно рішення суду.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, суд апеляційної інстанції у складі колегії суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню, з наступних підстав.

За змістом частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Судом встановлено, що на виконанні у Дніпровському відділі Державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-7373/09, виданого 19 серпня 2009 року Приморським районним судом м.Одеси про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу в сумі 332 774, 90 грн.

Задовольняючи поданнядержавного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника, суд першої інстанції виходив із того, що боржник ухиляється від виконання зобов»язання, покладеного на нього рішенням суду.

Проте з такими висновками суду погодитись не можливо, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 9 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, що передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб. Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Відповідно до пункту 19 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець в процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звернутися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням.

Зі змісту наведених норм вбачається, що законом передбачено тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України лише за умов ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього за рішенням суду, а не за наявності факту невиконання зобов'язань.

Відповідно до положення ч. 3 ст. 12 ЦПК України, наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Відповідно до вимог ч.1 ст.441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

У зв'язку з цим державному виконавцю необхідно було надати суду належні та допустимі докази того, що дійсно боржник свідомо не виконував належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково, зокрема докази того, що він має змогу виконувати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Разом з тим матеріали справи не містять навіть відомостей щодо направлення боржнику та отримання ним виконавчих документів, що свідчили б про обізнаність боржника про відкриття виконавчого провадження у справі.

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Належних доказів, які б свідчили про те, що державний виконавець вчинив всі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», що спрямовані на виконання виконавчого листа, того, що боржник вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, що він ухилявся від виконання своїх боргових зобов'язань та що за час виконання рішення виїжджав за межі України, що призвело до виникнення заборгованості, або безпідставно не з'являвся на виклики державного виконавця, заявником не надано.

Крім того, відкриваючи виконавче провадження державний виконавець не прийняв до уваги зазначену у виконавчому листі адресу боржника ОСОБА_2(АДРЕСА_1), та відкрив провадження за іншою адресою (Дніпропетровська обл., м.Дніпродзержинськ, пр. 50 років СРСР, 1В - 29), тим самим позбавив боржника належного сповіщення та можливості дізнатися про відкриття виконавчого провадження.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції не може залишатись в силі і підлягає скасуванню, а у задоволенні поданняголовного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби міста Дніпродзержинськ Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_5 про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника, слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376, 441 ЦПК України, ч.ч.3-6 ст.147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника боржника ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 січня 2016 року, скасувати.

У задоволенні подання головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_5 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: М.Ю. Петешенкова

ОСОБА_7

ОСОБА_8