Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №316/1588/17 Головуючий у 1 інстанції Вільямовська Н.О.
Провадження № 22-ц/778/1256/18 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.

Воробйової І.А.

за участю секретаря судового засідання Бєловій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_10 на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 19 грудня 2017 року

та ОСОБА_10 в особі представника ОСОБА_4 на додаткове рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 26 березня 2018 року

у справі за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_5, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Сектор реєстрації Енергодарської міської ради Запорізької області, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Сектор реєстрації Енергодарської міської ради Запорізької області, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

В позові зазначала, що 24.09.1994 року між її батьками: ОСОБА_11. та ОСОБА_6 укладено шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_3 року в них народилася донька ОСОБА_12 та ІНФОРМАЦІЯ_2 року народився син ОСОБА_7.

20.08.1999 року сім'я ОСОБА_7 на трьох осіб: чоловіка ОСОБА_6, дружину ОСОБА_8 та доньку - ОСОБА_13 отримали на підставі рішення виконавчого комітету Енергодарської міської ради №151 від 19.08.1999 року, квартиру АДРЕСА_3 Сім'я ОСОБА_3 вселилася у вищезазначену квартиру та зареєстрували своє місце проживання в ній. Згодом, у квартирі був зареєстрований четвертий член сім'ї - ОСОБА_7, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 року. 21.02.2014 року ОСОБА_7 змінив ім'я «ОСОБА_14» на «ОСОБА_15», про що зроблено відповідний актовий запис.

В середені серпня 2016 року відповідач по справі ОСОБА_7 ОСОБА_15 повідомив батьків, що він їде на заробітки до Росії. Він забрав свої речі та документи та поїхав. Позивач зазначає, що саме з того часу відповідач у квартирі не з'являється та жодних відомостей про його місцезнаходження не відомо. Він лише іноді телефонує батькам, не зазначаючи свого місця знаходження.

На даний час у квартирі зареєстрована позивачка та її брат ОСОБА_5 - відповідач по справі.

Позивачка наголошує на тому, що відповідач припинив проживання в квартирі та припинив виконувати обов'язки члена сім'ї, пов'язані з утриманням, оплатою житлового приміщення та комунальних послуг. Вказані обов'язки виконує тільки позивачка, а саме вносить плату за комунальні послуги, світло, квартирну плату. Вважає, що відповідач втратив зацікавленість до квартири.

Просила визнати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким що втратив право користування житловим приміщенням, квартирою за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 19 грудня 2017 року та додатковим рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 26 березня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду та додатковим рішенням суду ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення та додаткове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційних скарг зазначено, що відповідач не користується житлом без поважних причин, оскільки ніяких перешкод щодо проживання в цій квартирі не чинилося і не чиниться.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із недоведеності порушення її житлових прав, посилаючись на те, що вона також тривалий час не проживає в квартирі, а також доказів того, що відповідач без поважних причин не проживає у спірній квартирі та добровільно покинув спірну квартиру.

Вважає, що у справі встановлено, що відповідач тривалий час не користується квартирною з власної волі, втратив до неї інтерес, фактично не мешкає більше 6 місяців.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення та додаткового рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що згідно Ордеру на жиле приміщення №298 від 20.08.1999 року, ОСОБА_6 надано квартиру №АДРЕСА_2, на склад сім'ї: ОСОБА_6 - глава, ОСОБА_8 - дружина, ОСОБА_9 - донька. Вказана квартира не приватизована.

На даний час у вказаній квартирі зареєстровані відповідач ОСОБА_5 та позивачка ОСОБА_12.

Відповідно до ст.ст. 71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк може бути продовжено. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що особливим інститутом житлового права є збереження житла за тимчасово відсутніми. Порядок збереження житла за тимчасово відсутніми членами сім'ї наймача житла державного, комунального житлового фонду визначено ст. 71 ЖК України, а їхні права та обов'язки - ст. 78 ЖК України, які встановлюють випадки збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадинами.

Згідно з п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, в зв'язку з чим вказане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що, під час вирішення питання про втрату членом сім'ї наймача права на користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності.

Дослідивши та оцінивши надані суду докази в їх сукупності, проаналізувавши спірні правовідносини, суд першої інстанції правильно встановив, що у спірній квартирі не проживає ні позивач, ні відповідач.

З огляду на наведене вбачається, що суд з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Позивачем як в суді першої, та і в суді апеляційної інстанції не доведено у порядку та у спосіб встановленому законом, що відповідач без поважних причин не проживає у спірній квартирі, добровільно покинув спірну квартиру.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги повністю повторюють зміст її позовної заяви, були предметом дослідження суду першої інстанції, який дав їм належну оцінку у своєму рішенні, і повторної перевірки ці доводи не потребують.

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_10 та ОСОБА_10 в особі представника ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 19 грудня 2017 року та додаткове рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 26 березня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 23 травня 2018 року.

Головуючий:

Судді: