Справа № 495/2901/17
З а о ч н е р і ш е н н я
12 лютого 2018 року м. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області
у складі головуючого - судді Шевчук Ю.В.,
при секретарі Мамончик К.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Білгород-Дністровському Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя ,
Представник позивачки ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, представив заяву, що позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати за його відсутністю.
Відповідач в судове засідання на розгляд справи не зявився, про час і місце засідання був повідомлений належним чином, що підтверджують судові повістки повернуті до суду з відміткою за збігом терміну зберігання.
Суд у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, враховуючи відсутність відзиву відповідача в порядку статті 280 ЦПК ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не з'явився, у порядку заочного розгляду справи.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
У судовому засіданні встановлено, що 28 лютого 1981 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, який зареєстрований Монашівською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області, про що видано свідоцтво про укладення шлюбу серії І-ЖД № 453911 та в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис № 2.
Від шлюбу ми мають двох повнолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Житловий будинок № 17 по вул. Інтернатній в с. Салгани Білгород-Дністровського району Одеської області був побудований позивачкою та відповідачем спільно за час перебування у шлюбі. Право власності на житловий будинок зареєстровано за відповідачем - ОСОБА_2.
Останнім часом стосунки між сторонами погіршилися. Відповідач в добровільному порядку відмовляється від поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, вважає, що будинок є його особистою власністю, що і стало підставою для звернення до суду з позовом про поділ сумісного майна подружжя.
У відповідності до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хворобою, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Закон закріплює існування двох видів права спільної власності: з визначенням часток учасників - спільна часткова і без визначення таких часток - спільна сумісна. центральним у їх розмежуванні є те, що частка співвласників у праві спільної часткової власності є вираженою арифметично (1/2, 2/3, 4/5 тощо). Натомість частка учасника спільної сумісної власності у спільному майні завчасно не визначена. Остання встановлюється при поділі майна між співвласниками, а також при виділі частки когось із них.
Однією з підстав набуття права спільної сумісної власності виступає факт укладення (реєстрації) шлюбу. Стаття 60 Сімейного кодексу України поширює правовий режим спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, що є продовженням загальної норми ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України.
Відповідно до ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням.
Статтею 70 Сімейного кодексу України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або шлюбним договором.
Оскільки спільна сумісна власність не передбачає визначення часток учасників, а поширюється на усе майно, при здійсненні поділу такого майна слід виходити з презумпції рівності часток. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.
Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє.
Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» встановлено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. З ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.
Відповідно до ст. ст. 60, 69, 70 Сімейного кодексу України, ч. 3 ст. 368 ЦПК позивачка має право на отримання частки на житловий будинок та земельну ділянку № 17, розташовані по вул. Інтернатній в с. Салгани Білгород-Дністровського району Одеської області.
Постанова Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» в березні 2010 року доповнена пунктом 18-2, де роз'яснюється, що якщо на такій (приватизованій) ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, яка є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу такого будинку, будівлі, споруди між подружжям і виділення конкретної його частини до особи, яка не має права власності або користування земельною ділянкою, до неї переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди відповідно до статті 120 Земельного кодексу (ЗК) України, та статтею 377 Цивільного кодексу (ЦК) України.

Пункт 4 розділу «Спори, що виникають із сімейних відносин» висновків Верховного Суду України, викладених у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 1 статті 355 Цивільного процесуального кодексу (ЦПК) України, за перше півріччя 2012 вказує, що у разі якщо одним із подружжя під час шлюбу, дійсного на момент виникнення спірних правовідносин, придбано будинок, то в силу статей 33, 24 Кодексу про шлюб та сім'ю у подружжя виникла спільна сумісна власність, тобто право другого з подружжя на частину будинку. У зв'язку з тим, що для обслуговування цього будинку виділено у власність земельну ділянку, то у чоловіка, за яким визнається право власності на частину будинку, в такій же частці виникає і право власності на земельну ділянку, необхідну для обслуговування будинку (постанова Верховного Суду України від 11 червня 2012 року в справі № 6-66цс11).

Стаття 120 ЗК України, стаття 377 ЦК України регулюють перехід права власності на земельну ділянку у разі набуття права власності на житловий будинок. По-перше, як відомо, спільна сумісна власність подружжя належить подружжю, незалежно від того, на чиє ім'я видано і оформлено документи, тобто подружжя не набувають права власності в момент вирішення спору про розділ майна, так як відбувається поділ вже належного майна. По-друге, у вищезазначених статтях 120 і 377 встановлено, що розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти.

Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обгрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно ст. 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.41, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 12, 13, 76,80, 81, 83, 263, 264, 265, 430 ЦПК України, ст.ст.60, 68-71 СК України, ст.372 ЦК України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житловий будинок № 17, розташований по вул. Інтернатній в с. Салгани Білгород-Дністровського району Одеської області, який складається в цілому з житлового будинку літ. "А", загальною площею 281,8 кв.м., житловою площею 79,2 кв.м., сараю літ. "Б", вбиральні літ. "В", споруд № 1-6.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельну ділянку № 17, площею 0,1 га, кадастровий номер - :02:001:0539, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, с. Салгани, вул. Інтернатна, 17.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку № 17, розташований по вул. Інтернатній в с. Салгани Білгород-Дністровського району Одеської області, який складається в цілому з житлового будинку літ. "А", загальною площею 281,8 кв.м., житловою площею 79,2 кв.м., сараю літ. "Б", вбиральні літ. "В", споруд № 1-6.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки № 17, площею 0,1 га, кадастровий номер - :02:001:0539, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, с. Салгани, вул. Інтернатна, 17.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: