Провадження № 22-ц/773/526/18 Категорія: 81 Доповідач: Русинчук М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Русинчука М.М.,

суддів Матвійчук Л.В., Осіпука В.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за скаргою №1 ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на нікчемну «постанову про арешт майна боржника ВП №55340107»,

за апеляційною скаргою заявників ОСОБА_1, ОСОБА_2 та їх представника ОСОБА_3 на ухвалу судді Луцького міськрайонного суду від 19 лютого 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

Заявники ОСОБА_1, ОСОБА_2 та їх представник ОСОБА_3 звернулися до суду із скаргою, в якій просили суд скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №55340107 від 11 грудня 2017 року.

Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду від 19 лютого 2018 року постановлено вважати скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 та їх представника ОСОБА_3 неподаною та повернути заявникам.

В апеляційній скарзі заявники ОСОБА_1, ОСОБА_2 та їх представник ОСОБА_3 просили оскаржувану ухвалу судді скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення скарги, оскільки, як вони вважають, в розглядуваному випадку має місце відмова заявникам у доступі до суду.

Апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу судді суду першої інстанції - без змін, виходячи з таких мотивів.

За правилами ст. 369 ЦПК України зазначена апеляційна скарга на оскаржувану ухвалу суду щодо повернення заяви позивачеві розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Визнаючи неподаною та повертаючи скаргу заявникам ОСОБА_1, ОСОБА_2 та їх представнику ОСОБА_3, суддя місцевого суду виходив із того, що заявниками вимоги суду не були виконані, вказані в ухвалі про залишення їх скарги без руху від 03 січня 2018 року недоліки не усунуто.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судді місцевого суду, оскільки вони узгоджуються з нормами процесуального права.

Згідно з ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтями 175, 177 ЦПК України визначено вимоги щодо форми та змісту позовної заяви.

Таким вимогам повинна відповідати також і скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця, як це роз'яснено у п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах».

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою судді Луцького міськрайонного суду від 03 січня 2018 року (а.с.7) скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 та їх представника ОСОБА_3 залишено без руху з підстав її невідповідності вимогам ст. ст. 175, 177 ЦПК України, оскільки ця скарга не містила: попереднього розрахунку суми судових витрат, які заявники понесли і які очікують понести у зв'язку із розглядом справи; підтвердження про те, що заявниками не подано іншої скарги з тим самим предметом та з тих самих підстав.

В цій же ухвалі судом заявникам вказано на необхідність зазначити підстави звернення зі скаргою в інтересах інших осіб, подати копії скарги та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості осіб.

17 січня 2018 року копія ухвали про залишення скарги без руху від 03 січня 2018 року була надіслана заявникам та їх представнику для відома та виконання (а.с.8), яка була отримана останніми 20 та 22 січня 2018 року, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень (а.с.9-11).

31 січня 2018 року заявники та їх представник звернулися до суду із заявою про відвід усього «складу суду», яка була визнана ухвалою судді Луцького міськрайонного суду від 01 лютого 2018 року необґрунтованою та передана для вирішення у відповідності до вимог ч. 1 ст. 33 ЦПК України (а.с.12-24).

Ухвалою судді цього ж суду від 05 лютого 2018 року в задоволенні згаданої заяви про відвід відмовлено (а.с.28).

Оскільки заявники та їх представник на виконання вимог ухвали судді про залишення скарги без руху від 03 січня 2018 року зазначених у ній недоліків скарги не усунули, оскаржуваною ухвалою судді від 19 лютого 2018 року подану ними скаргу огрунтовано визнано неподаною та повернуто.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що за таких обставин у судді місцевого суду були передбачені законом підстави для постановлення ухвали про визнання скарги неподаною та повернення її заявникам з тих підстав, що вони не усунули недоліки скарги у встановлений судом строк.

В апеляційній скарзі заявники та їх представник не наводять жодних правових підстав, передбачених ст. 379 ЦПК України, які б слугували підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Апеляційна скарга містить лише доводи про відмову суддею суду першої інстанції заявникам у доступі до правосуддя, однак в чому така відмова полягає заявниками не наведено.

Зміст апеляційної скарги викладений у некоректній формі, не відповідає вимогам українського ділового мовлення, наповнений великою кількістю слів у лапках та не містить будь-якого правового обґрунтування скарги.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції не є абсолютним: воно має бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

Тобто, норми, які визначають вимоги щодо форми та змісту скарги, служать меті належного здійснення правосуддя. Сторони, яких це стосується, можуть обґрунтовано очікувати, що ці правила будуть застосовуватись.

Аналізуючи положення ЦПК України суд вважає, що скарга з якою особа звертається до суду за захистом свого порушеного права, має відповідати вимогам, щодо її форми та змісту, встановленим цим кодексом, зокрема містити необхідну інформацію з посиланням на докази щодо обставин, рішень та дій, які оскаржуються. Така скарга має бути викладена у доступній для розуміння усім учасникам справи формі. Дотримання вимог щодо форми та змісту скарги (її змістовного навантаження), забезпечуватиме баланс інтересів усіх учасників справи та надасть їм можливість обґрунтувати свої доводи та заперечення щодо вимог, які заявляються заявниками.

Будь-яких конкретних і важливих аргументів, які би мали правове значення, апеляційна скарга не містить. Наведені в цій скарзі вислови, які не мають стосунку до розглядуваного судом питання, не є такими аргументами, а тому не потребують свого аналізу і спростування.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції керуючись нормами процесуального права, підставно, відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, визнав скаргу неподаною та повернув заявникам, оскільки останніми не було виконано вимоги ухвали суду від 03 січня 2018 року про залишення скарги без руху.

Отже, підстави для скасування оскаржуваної ухвали, яка постановлена з додержанням норм процесуального права, відсутні.

Керуючись ст. ст. 268, 369, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заявників ОСОБА_1, ОСОБА_2 та їх представника ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу судді Луцького міськрайонного суду від 19 лютого 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: