Провадження № 22-ц/780/2003/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 58 24.05.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 травня 2018 року Апеляційний суд Київської області у складі суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., членів колегії - Журби С.О., Кашперської Т.Ц., із участю секретаря Топольського В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 лютого 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії та постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_3,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із скаргою на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_3, в якій просила,

визнати неправомірними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_3 від 02 листопада 2017 року щодо повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання , яке було відкрите на виконання виконавчого листа №2а-182/06, виданого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області,

зобовязати державного виконавця скасувати постанову про скасування процесуального документа від 02 листопада 2017 року в провадженні №53689361, яке було відкрите на виконання виконавчого листа №2а-182/06, виданого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області та продовжити виконавчі дії до повного виконання рішення.

Свої вимоги заявник мотивувала тим, що вона є стягувачем у виконавчому провадженні №53689361 у примусовому виконанні виконавчого листа №2а-182/06, однак 17 листопада 2017 року отримала повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 02 листопада 2017 року.

Вважає, що приймаючи вищевказане рішення, державним виконавцем було порушено вимоги ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки, перелік підстав в названій статті є вичерпним і в рамках даного виконавчого провадження підстави для його повернення відсутні.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 лютого 2018 року скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано неправомірними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_3 щодо повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 02 листопада 2017 року, яке було відкрите на виконання виконавчого листа №2а-182/06, виданого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області.

Скасовано постанову про скасування процесуального документа від 02 листопада 2017 року у виконавчому провадженні №53689361, яке було відкрите на виконання виконавчого листа №2а-182/06, виданого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області.

В іншій частині вимог скарги відмовлено.

На обґрунтування ухваленого судового рішення, суд першої інстанції зазначив, що рішення суду, яке набрало законної сили не виконане, а тому суд дійшов висновку за необхідне визнати неправомірними дії державного виконавця Перепелиці Артема Володимировича щодо повернення виконавчого документа стягувачу та скасувати постанову державного виконавця від 02 листопада 2017 року про скасування процесуального документа.

В частині зобовязання продовжити виконавчі дії слід відмовити, оскільки виконавчий лист на час вирішення справи знаходиться у стягувача, тобто для його примусового виконання повинен бути предявленим у встановленому порядку.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області подав апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Просить ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 лютого 2018 року скасувати в частині визнання неправомірними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_3 щодо повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 02 листопада 2017 року, яке було відкрите на виконання виконавчого листа №2а-182/06, виданого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, та скасування постанови про скасування процесуального документа від 02 листопада 2017 року у виконавчому провадженні №53689361, яке було відкрите на виконання виконавчого листа №2а-182/06, виданого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні скарги ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.

Суд, закінчивши з'ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вислухавши учасників процесу в судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, керуючись наступним.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 02 листопада 2017 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_3 на виконання вимог ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження №53689361 від 04 травня 2017 року та направлено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, оскільки виконавче провадження щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених Законом ( а.с. 51-52 ).

Не погоджуючись із діями державного виконавця у листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з даною скаргою у порядку передбаченим ст. 383 ЦПК України ( а.с. 2-3 ).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України, в редакції що діяла на момент звернення із скаргою, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01 березня 2014 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» розяснено, зокрема, що скарги сторони виконавчого провадження щодо виконання судових рішень, ухвалених за правилами ЦПК, підлягають розгляду судом, який розглянув відповідну справу у першій інстанції, тобто тим судом, що видав виконавчий документ.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, в редакції, що діяла на момент ухвалення оскаржуваного судового рішення, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КАС України, в редакції, що діяла на момент звернення зі скаргою, учасники виконавчого провадження ( крім державного виконавця, приватного виконавця ) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 КАС України, в редакції, що діяла на момент ухвалення оскаржуваного судового рішення, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених субєктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Таким чином, на момент звернення до суду зі скаргою та на момент постановлення оскаржуваної ухвали законом передбачено декілька порядків оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби в залежності від того, в якому порядку було ухвалено судове рішення, зокрема, як в порядку цивільного судочинства так і в порядку адміністративного судочинства.

При цьому, судом апеляційної інстанції встановлено, що виконавчий документ, при виконані якого були вчиненні оскаржувані заявницею дії державного виконавця, був виданий на виконання рішення ухваленого в порядку адміністративного судочинства ( а.с. 10-11, 109-110 ).

За таких обставин, враховуючи зазначене, оскаржувати рішення, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби слід в порядку адміністративного судочинства.

Однак, суд першої інстанції на вищенаведені обставини справи уваги не звернув, і, як наслідок, розглянув подану скаргу з порушенням правил юрисдикції, а відтак, оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню із закриттям провадження відповідно до положень ст. 255 ЦПК України, оскільки, подана скарга має розглядатися судом адміністративної юрисдикції.

А тому, доводи апелянта про незаконність та необґрунтованість ухвали, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, знайшли своє часткове підтвердження при розгляді справи, відтак, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

При цьому, доводи відзиву ОСОБА_2 на апеляційну скаргу ( а.с. 246-247 ), зокрема, про те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції прийнята з додержанням норм матеріального і процесуального права, з точки зору суду другої інстанції, спростовується вищевикладеним та не є правовою підставою для залишення оскаржуваного судового рішення без змін.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 10-13, 76-81, 255, 263, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області задовольнити частково. Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 лютого 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії та постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_3 скасувати.

Провадження у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_3 закрити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: С.О. Журба

ОСОБА_4