Справа № 745/120/16-ц Провадження № 22-ц/795/595/2018 Головуючий у I інстанції - Парфененко О. Я. Доповідач - Боброва І. О.
Категорія - цивільна
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючої - судді Бобрової І.О.

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,

за участю секретаря Шкарупи Ю.В.,

учасники справи:

стягувач - ОСОБА_2,

боржник - ОСОБА_3,

суб'єкт, дії якого оскаржують - державний виконавець Сосницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Тульчій Ірина Олексіївна,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Сосницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області на ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 26 березня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця Сосницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Тульчій Ірини Олексіївни,

місце ухвалення судом першої інстанції судового рішення - м. Мена Чернігівської області,

дата складання судом першої інстанції повного тексту судового рішення - 26.03.2018,

У С Т А Н О В И В:

01 березня 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду зі скаргою на дії державного виконавця Сосницького районного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області. В обґрунтування скарги посилалась на те, що на виконанні у Сосницького районного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області перебуває виконавче провадження № АСВП 50844935 з виконання виконавчого листа № 745/120/16-ц від 28.03.2016, виданого Менським районним судом м.Мена про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини доходів боржника, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.03.2016 та до досягнення дитиною повноліття. У зв'язку з внесеними змінами до ст. 182 СК України, а саме, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, ОСОБА_2 звернулась до Сосницького районного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області із заявою про перерахування аліментів у відповідності до ст. 182 СК України на що отримала відмову державного виконавця, оскільки останній не має підстав для проведення перерахунку аліментів. А тому просила визнати зазначені дії державного виконавця щодо відмови у перерахунку розміру аліментів незаконними.

Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 26 березня 2018 року скаргу ОСОБА_2 задоволено. Визнано дії державного виконавця Сосницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Тульчій І.О. незаконними. Зобов'язано державного виконавця Сосницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Тульчій І.О. здійснити перерахунок розміру аліментів, визначених у рішенні Менського районного суду Чернігівської області від 28 березня 2016 року з ОСОБА_3 з урахуванням вимог ст. 182 ч. 2 СК України, починаючи з 08 липня 2017 року.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, Сосницький РВ ДВС ГТУЮ у Чернігівській області звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити в задоволенні вимог скарги, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

В скарзі заявник посилається на норми СК України та зазначає, що доказів на підтвердження зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них, які впливають на збільшення розміру аліментів з підстав, передбачених ст.192 СК України, стягувачем не було подано.

Закон України «Про виконавче провадження» не містить повноважень державного виконавця щодо зміни мінімального розміру аліментів, встановленого судом.

Суд не вказав в ухвалі які саме обставини та норми права були враховані при зобов'язанні державного виконавця поновити порушене право скаржника ОСОБА_2, здійснити перерахунок розміру аліментів з 08.07.2017.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_2, суд першої інстанції прийшов до висновку, що внесення змін до Сімейного кодексу України в частині визначення мінімального розміру аліментів, є підставою для приведення розміру аліментів, які стягуються за рішенням суду, у відповідність до ст. 182 СК України. В таких випадках питання визначення мінімального розміру аліментів, що мають стягуватись з боржника, віднесені до повноважень державного виконавця, у провадженні якого перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа про стягнення аліментів.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується суд апеляційної інстанції враховуючи наступне.

Судом встановлено, що у 09.03.2016 ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 1).

Рішенням Менського районного суду від 28.03.2016 позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, аліменти на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживаючої за адресою: АДРЕСА_2, на утримання дітей - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09.03.2016 і до досягнення старшою дитиною повноліття. Рішення в частині стягнення алiментiв пiдлягало негайному виконанню (а.с. 19-20).

Законом України №2017-VIII від 17.05.2017 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» у ч.2 ст.182 СК України внесені зміни, згідно з якими мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказана норма Закону в новій редакції діє з 08.07.2017 .

Після відмови ОСОБА_2 в позові до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 25.10.2017, стягувач звернулася до державного виконавця із заявою, в якій просила визначити розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7 у відповідності до вимог Закону України №2017-VIII від 17.05.2017.

Державний виконавець Тульчій І.О. листом від 08.02.2018 № 21-43/301 (а.с.49) відмовила у проведенні перерахунку оскільки рішенням суду № 2-7918/10 від 28.03.2016 вже визначено спосіб та порядок його примусового виконання, а також зазначила, що згідно з п.1 ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і Законом України «Про виконавче провадження».

Однак відмова державного виконавця здійснити перерахунок розміру аліментів була незаконною з огляду на наступне.

Статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначений порядок стягнення аліментів. Зокрема, згідно ч.1, 3 порядок стягнення аліментів визначається законом. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Частина 2 ст. 182 СК України в редакції, яка діє з 08.07.2017, передбачає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлено, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст. 182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

У пункті 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз'яснено, що виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав. При цьому суд не має права зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Положеннями статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Таким чином, внесення змін до Сімейного кодексу України в частині визначення мінімального розміру аліментів, не є підставою для зміни розміру аліментів в судовому порядку в розумінні ст. 192 СК України, оскільки зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитини не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. В таких випадках питання визначення мінімального розміру аліментів, що мають стягуватись з боржника, віднесені до повноважень державного виконавця, у провадженні якого перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа про стягнення аліментів.

Саме це було констатовано в ухвалі Апеляційного суду Чернігівської області від 06.12.2017 у справі ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів

Не є обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо ненадання доказів стягувачем на підтвердження зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них, які впливають на збільшення розміру аліментів з підстав, передбачених ст. 192 СК України, оскільки в обґрунтування наявності підстав для перерахунку ОСОБА_2 посилалась на необхідність приведення розміру аліментів відповідно до ст. 182 СК України, що обумовлено внесеними змінами до зазначеної норми.

Інші доводи апеляційної скарги ґрунтуються на хибному розумінні та тлумаченні суб'єктом оскарження норм права, що регулюють спірні правовідносини.

Розглядаючи справу відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України, тобто в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що доводи викладені в апеляційній скарзі обґрунтованості судових висновків не спростовують, тому підстави для її задоволення відсутні.

Судове рішення постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 26 березня 2018 року залишити без змін, а апеляційну скаргу Сосницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення .

Повний текст складений 29.05.2018

Головуючий:Судді: