АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/3391/2018 Головуючий у 1 інстанції - Усатова І.А.
Унікальний номер справи № 760/3880/17 Доповідач - Андрієнко А.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Дроздовій Ж.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» Барили Костянтина Вікторовича на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 05 грудня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» про захист прав споживачів (стягнення штрафних санкцій),

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2017 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до відповідача Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» про захист прав споживачів (стягнення штрафних санкцій). Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що на ім'я ОСОБА_4 було відкрито два карткові рахунки у ПАТ «Укргазбанк» № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2. Відповідно до п.2.5.1. Тарифного плану "Pro-запас+" вартість здійснення безготівкової оплати товарів (робіт/послуг) за допомогою платіжної картки становила 1 грн. Проте, 20 січня 2015 року банком вчинено односторонній письмовий правочин до договорів на відкриття карткового рахунку, яким з 20 січня 2015 року змінено тарифи на обслуговування електронного платіжного засобу з 1 грн. до 30 % від суми операції.

На підставі зазначеного одностороннього правочину за грошовими операціями, здійсненими ОСОБА_4 17 січня 2015 року та 19 січня 2015 року, відповідачем ПАТ «АБ «Укргазбанк» було нараховано комісію по рахунку № НОМЕР_1 у розмірі 134 537,67 грн. та по рахунку № НОМЕР_2 у розмірі 46 751,67 грн. та списано ці суми з рахунків позивача ОСОБА_4 23.01.2015 року.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 03 серпня 2016 року у справі № 752/15294/15-ц, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.09.2016 року, було встановлено порушення банком ст. 14.10 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Визнано неправомірним нарахування заборгованості по рахунку № НОМЕР_1 у розмірі 134 537,67 грн. та по рахунку № НОМЕР_2 у розмірі 46 751,67 грн., а також зобов'язано ПАТ АБ "Укргазбанк" списати з вказаних рахунків заборгованість у розмірі 134 537,67 грн. та 46 751,67 грн.

ПАТ АБ "Укргазбанк" фактично виконав рішення суду лише 25.01.2017 року.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 05 грудня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Укргазбанк" на користь ОСОБА_4 пеню в розмірі 131 064,75 грн., 3 % відсотки річних в розмірі 10 922,06 грн., збитки від інфляції в розмірі 104 975,06 грн., а всього разом - 246 961,87 грн.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Укргазбанк" на користь держави судовий збір у розмірі 2469,62 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» Барило К.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення було постановлено з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з'ясуванням обставин справи.

Зокрема, послався на те, що при стягненні банком комісії з рахунків ОСОБА_4 були списані кошти не лише ОСОБА_4, а й кошти , які обліковувалися на його рахунках в якості овердрафту, що не є коштами самого клієнта, а тому суд першої інстанції нарахував штрафні санкції на всю суму безпідставно.

В судових дебатах представник апелянта просив застосувати строк позовної давності до пені , обмежившись 1 роком, як передбачено цивільним законодавством.

Представники апелянта підтримали свою апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Представник позивача просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 03 серпня 2016 року у справі № 752/15294/15-ц, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.09.2016 року, було встановлено порушення банком ст. 14.10 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Визнано неправомірним нарахування заборгованості по рахунку № НОМЕР_1 у розмірі 134 537,67 грн. та по рахунку № НОМЕР_2 у розмірі 46 751,67 грн., а також зобов'язано ПАТ АБ "Укргазбанк" списати з вказаних рахунків заборгованість у розмірі 134 537,67 грн. та 46 751,67 грн.

ПАТ АБ "Укргазбанк" фактично виконав рішення суду та повернув на рахунок позивача протиправно нараховані комісії лише 25.01.2017 року, таким чином кошти були списані з рахунку позивача з 23.01.2015 року о 25.01.2017 року.

Частиною 1 ст. 1073 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 32.3.2.Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі переказу з рахунка платника без законних підстав, за ініціативою неналежного стягувача, з порушенням умов доручення платника на здійснення договірного списання або внаслідок інших помилок банку повернення платнику цієї суми здійснюється у встановленому законом судовому порядку. При цьому банк, що списав кошти з рахунка платника без законних підстав, має сплатити платнику пеню у розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових кредитах, за кожний день, починаючи від дня переказу до дня повернення суми переказу на рахунок платника, якщо інша відповідальність не передбачена договором.

Задовольняючи в цій частині позовні вимоги , суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку, що згідно п.2.5.1 Тарифного плану «Pro-запас+» в ПАТ «Укргазбанк» встановлено 36% річних за короткостроковими кредитами ( овердрафтами), отже пеня повинна становити за рахунком № НОМЕР_1 134 537,67 грн х 36% х 733 дні : 365 днів = 97 265, 21 грн., а за рахунком № НОМЕР_2 - 46 751,67 грн х36%х 733 дні : 365 дні = 33 799, 54 грн.

Посилання апелянта на ту обставину, що суд неправомірно розрахував пеню з усієї незаконно списаної суми, оскільки були списані кошти не лише самого позивача, але і кошти, які перебували на його рахунку в якості овердрафту, не може бути прийнято судом до уваги, оскільки суми незаконно списані з рахунків позивача встановлені рішенням суду і доказуванню вже не підлягають.

Крім того, кошти, які перебували на рахунку клієнта банку , в тому числі і кошти, які надійшли на його рахунок в порядку овердрафту, належать клієнту банку і їх списання може відбуватися лише в установленому законом порядку, а відтак судом було встановлено, що банк списав кошти безпідставно як ті, що були внесені на рахунок особисто клієнтом так і ті, що були на рахунку в порядку овердрафту, тобто банк несе відповідальність за сам факт незаконного списання суми із рахунку клієнта.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався також вимогами статті 625 ч.2 ЦК України, якою встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Проаналізувавши норми статей 524, 533 - 535, 625 ЦК України, можна дійти висновку, що грошовим зобов'язанням є такі правовідносини сторін, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом вказаних норм, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначених норм права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства.

За таких обставин, колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи апелянтів в частині застосування строку позовної давності до стягнутої пені колегія суддів відхиляє, так як відповідачі в суді першої інстанції та в апеляційній скарзі не просили застосувати строк позовної давності до пені.

Крім того, стягнення пені за весь період передбачене ч. 2 ст. 32.3.2.Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», тобто спеціальним законом і тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про задоволення вимог в повному об'ємі.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» БарилиКостянтина Вікторовича залишити без задоволення.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 05 грудня 2017 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття , однак, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови виготовлено 24 травня 2018 року.

Головуючий:

Судді: