Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/2254/18 Головуючий у 1-й інстанції: Чапланова О.М.
Є.У.№ 326/1504/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

ОСОБА_2,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Приморського районного суду Запорізької області від 12 січня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, в обґрунтування якого зазначала, що з червня 1987 року по квітень 2010 року сторони перебували у шлюбі, в період якого за спільні кошти купили житловий будинок №28 по вулиці Академіка Державіна, в селі Переслав, Приморського району, Запорізької області, який зареєстрований на імя відповідача. Посилаючись на те, що після розірвання шлюбу продовжує проживати у спірному будинку, за власні кошти провела в ньому газопостачання, відновила систему водопостачання, провела поточний ремонт, просила суд на підставі ст.ст. 22, 28 КпШС України в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за н6ею право власності на Ѕ частку вказаного житлового будинку.

Ухвалою Приморського районного суду Запорізької області від 04 грудня 2017 року позовну заяву ОСОБА_3 залишено без руху як таку, що не відповідає вимогам ст.119 ЦПК України( в редакції закону на час постановлення ухвали).

Ухвалою Приморського районного суду Запорізької області від 12 січня 2018 року позовну заяву ОСОБА_3 визнано неподаною та повернуто позивачу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом першої інстанціїнорм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.

За положенням ст. 369 ч. 2 ЦПК України апеляційні скарги на ухвалу суду про повернення позовної заяви розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За змістом ст. 367 ч. 1, 374 ч.1 п.6 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали (ст.379 ЦПК України).

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до вимог ч.3 ст. 185 ЦПК України позивач недоліки позовної заяви не усунула, ухвалу суду про залишення позовної заяви без руху не виконала.

Проте, такі висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на законі, а тому з ними не можна погодитися.

Відповідно до ч.3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст. ст. 175 і 177 цього кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною та повертається позивачеві.

Згідно до вимог ч.5 ст. 185 ЦПК України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше пяти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Як вбачається із тексту позовної заяви від 23.10.2017р., за формою і змістом вона відповідала вимогам ст. 119 ЦПК України (в редакції закону на день предявлення позову).

Залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції в ухвалі від 04 грудня 2017 року зазначив, що позовна заява не містить ціни позову, не зазначена дійсна вартість нерухомого майна, не визначено, на які саме будівлі претендує позивачка, до заяви не додані письмові докази в обґрунтування позовних вимог.

Проте висновки суду першої інстанції про невідповідність позовної заяви вимогам ст.119 ЦПК України не відповідають фактичним обставинам справи.

Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Відповідно до положень ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 цієї статті.

Офіційне тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес» наведено у п. 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 N 18-рп/2004, та визначено як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Стаття 12 ЦК України, передбачає, що особа вільно, на власний розсуд, обирає способи захисту цивільного права.

За змістом ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст.43, 175, 264 ЦПК України визначати предмет та підстави позову є виключним правом позивача і суд не може їх змінити без згоди позивача.

Таким чином, у разі порушення цивільного права відповідно до ст.ст. 4, 13, 43 ЦПК України особа має право обирати той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення її права чи інтересу, а перевірка відповідності цього способу наявному порушенню і меті судового є обов'язком суду.

Аналогічні роз'яснення містить п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивачка визначила ціну позову, виклала в ній обставини, якими обґрунтувала свої вимоги, зазначила докази, які, на її думку, підтверджують наведені обставин. До позовної заяви позивач надав копію відповідних письмових доказів.

Та обставина, що позивачка просила про поділ спільного сумісного майна шляхом визначення її ідеальної частки і не просила про поділ будинку в натурі, не свідчить про невідповідність позовної зави вимогам ст.119 ЦПК (в редакції закону на час предявлення позову.

Щодо визначеної позивачкою ціни позову, то, посилаючись на її необґрунтованість, суд не врахував положення ч.2 ст.80 ЦПК України про те, що якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент предявлення позову встановити точну ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Однак конкретна сума судового збору, яку за визначенням суду мав сплатити позивач, в ухвалі від 04 грудня 2017 року не зазначалась, про наслідки невиконання вимог суду в ухвалі позивач також не попереджався.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (ст.ст. 12,13 ЦПК України).

З огляду на принцип диспозитивності у цивільному процесі особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Суддя на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі не має права давати оцінку обраному позивачем способу захисту порушеного права, доказам та встановлювати наявність чи відсутність обставин, якими обґрунтовуються вимоги

Позивач сформулювала та зазначила обставини, які, як на її думку, доводять підстави звернення до суду з відповідним позовом.

Відкриття провадження у справі не позбавляє суд першої інстанції в разі необхідності провести підготовче судове засіданні і запропонувати сторонами надати додаткові докази.

Питання чи надані позивачем докази є належними і достатніми, а також надання юридичної оцінки наданим матеріалам, суд має вирішувати в судовому засіданні при розгляді справи по суті, а не на стадії відкриття провадження у справі. Позивач додав до заяви докази, які вважав за потрібне надати суду; якщо ж вони не підтверджують позовні вимоги, то це є підставою для відмови в задоволенні позову.

Оскільки зазначені в ухвалі судді недоліки не свідчать про невідповідність позовної заяви вимогам ст.ст.175 ЦПК України, а тому вважати їх обґрунтованою підставою для визнання позовної заяви неподаною та повернення позивачу не можна.

За вказаних обставин оскаржувану ухвалу не можна визнати такою, що постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому на підставі ст.. 379 ЦПК України вона підлягає скасуванню з направленням до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 374, 379 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду Запорізької області від 12січня 2018 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: