РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/82/18

пр. № 2/759/3390/18

03 квітня 2018 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді П'ятничук І.В.,

за участі секретаря Медвідчук В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4

про поділ спільного майна подружжя, припинення права спільної сумісної власності та визнання права особистої приватної власності, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Просить суд ухвалити рішення яким у порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ним право особистої приватної власності на АДРЕСА_1, припинивши право спільної сумісної власності сторін на вказану квартиру.

В обґрунтування заявлених вимог вказуючи на те, що 09.02.2008 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб. 15.11.2017 року ухвалою Шевченківського райсуду м.Києва відкрите провадження за позовом відповідачки про розірвання шлюбу. Однак, до цього 11.04.2014 року його дідусь ОСОБА_3 та бабуся ОСОБА_4 продали належні їм на праві власності будинок та земельну ділянку, передали гроші йому і того ж дня позивач за договором купівлі-продажу придбав АДРЕСА_1, в яку поселились і до сьогоднішнього дня живуть бабуся і дідусь. Оскільки відповідачка не приймала спільної участі в набутті вказаної квартири, тому просив заявлені позовні вимоги задовольнити.

Позивач в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити посилаючись при цьому на обставини справи, викладені в позовній заяві.

Відповідачка в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, направила до суду заяву, в якій визнала позов позивача, просила його задовольнити та слухати справу у її відсутність.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити, вказуючи на те, що спірна квартира не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки придбана за його кошти набуті від продажу будинку та земельної ділянки.

Третя особа ОСОБА_4 до суду не з'явилась, причини неявки суду не повідомила, будь-яких заяв клопотань з її сторони на адресу суду не надходило.

Приймаючи до уваги викладене, визнавши матеріали справи достатніми для вирішення справи, а неявку відповідача та третьої особи такою, що не перешкоджає розгляду позовної заяв.

Вислухавши пояснення позивача, третьої особи ОСОБА_3 всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст. 68 СК України майно, Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Згідно ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Пунктом 3 ч.1 ст. 57 СК України передбачено, що собистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно ст. 175 СК України майно, набуте батьками і дітьми за рахунок їхньої спільної праці чи спільних коштів, належить їм на праві спільної сумісної власності.

В судовому засіданні встановлено, що 09.02.2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, зареєстрований Центральним відділом реєстрації шлюбів м.Києва, актовий запис № 138.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15.11.2017 року відкрите провадження за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Згідно з договорів купівлі- продажу від 11.04.2014року, зареєстрованих приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Волковою С.М., № 285 та № 280, родичі позивача ОСОБА_1 - дідусь ОСОБА_3 та бабуся ОСОБА_4 продали належні їм на праві власності земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_2. за 348280 грн. та житловий будинок АДРЕСА_2. за 124860 грн. (а.с.23-26, 27-31).

11.04.2014 року позивачем ОСОБА_1 згідно договору купівлі-продажу, зареєстрованого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єгоровою М.Є. була придбана АДРЕСА_1 і з того моменту і по даний час проживають його бабуся і дідусь.

Відповідно до ч.17 Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розглядаючи позови, пов'язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, спільною сумісною власністю, зокрема, є : майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом та майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Згідно ч.4 ст.355 ЦК України спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно, тобто діє презумпція спільної часткової власності. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Тобто, якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при придбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається з урахуванням вкладу кожного із співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Частка суб'єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, звернення стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини.

Відповідно до ч.37 Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень ч.1 ст.15 та ст.392 ЦК України, власник має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюєтся або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норма права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

Відповідно до ч.19 Постанови Пленуму ВССУ від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуде за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень цивільного законодавства., оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, вже не діє.

Відповідно до ч.23 Постанови Пленуму ВССУ від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання.

Відповідно до ч.24 Постанови Пленуму ВССУ від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне в нього на час розгляду справи та те, що знаходиться у третіх осіб. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про поділ спільного майна подружжя підлягають задоволенню в повному обсязі, так як суду надані підтвердження того, що спірна квартира була придбана за особисті кошти позивача ОСОБА_1 і за ним необхідно визнати право особистої приватної власності, припинивши спільну сумісну власність на майно з відповідачкою ОСОБА_2

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягненню судовий збір, що був сплачений позивачем при звернені до суду у розмірі 5286 гривень 00 копійок.

Керуючись ст.ст. 15, 355, 358, 364, 368, 372, 392 ЦК України, ст.ст. 57, 60, 61, 68, 69,70,71, 175 СК України, Постановою Пленуму ВССУ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», Постановою Пленуму ВССУ від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» та керуючись ст.ст. 3, 7-13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, припинення права спільної сумісної власності та визнання права особистої приватної власності - задовольнити.

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки м.Києва, зареєстрованої в АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 сплачений судові збір по справі у розмірі 5286 (п'ять тисяч двісті вісімдесят шість) грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги через суд першої інстанції, яким постановлено оскаржуване судове рішення.

Суддя І.В.П'ятничук