Справа № 359/184/17
Провадження № 2/359/143/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2018 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Муранової-Лесів І.В.

при секретарі Степаненко А.О.,

за участі позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Борисполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: Головне управління Держгеокадастру у Київській області, Великоолександрівська сільська рада Бориспільського району Київської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, -

В С Т А Н О В И В :

11.01.2017 позивач ОСОБА_1 звернулася до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою, в якій просила: зобов'язати відповідача ОСОБА_3 усунути порушення права володіння та користування ОСОБА_1 земельною ділянкою, площею 0,0600га (кадастровий номер НОМЕР_1) з цільовим призначенням - для садівництва, що розташована в АДРЕСА_1 шляхом зобов'язання відповідача знести паркан та відновити межі земельної ділянки відповідно до Плану зовнішніх меж земельної ділянки, зазначеного в Державному акті на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2, виданого 04.01.1997 року на підставі рішення Великоолександрівської сільської ради народних депутатів від 02.08.1995 року на ім'я ОСОБА_1 (а.с.2-3).

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що є власником земельної ділянки загальною площею 0,0600га з цільовим призначенням - для садівництва, що розташована в АДРЕСА_1, яка межує з земельною ділянкою, що розташована по АДРЕСА_2, власником якої є відповідач ОСОБА_3 Позивач стверджує, що відповідач 01 квітня 2016 року без згоди позивача суттєво змістив сучасні межові знаки, які були вперше встановлені у 1984 році та на основі яких власниками земельних ділянок були побудовані огорожі. Позивач також зазначає, що постійно діючою комісією сільської ради з питань землекористування, екології, законності, охорони громадського порядку, захисту прав і законних інтересів громадян та контролю за приватизацією комунальної власності, якою складено Акт від 01.04.2016 року та рекомендовано ОСОБА_3 дотримуватись добросусідських відносин. Також зазначає, що за її зверненням посадовими особами Бориспільського районного відділу Київського обласного Центру ДЗК було проведено обстеження та складено зведений план, з якого у порівнянні до абрису державного акту слідує, що ширина земельної ділянки з боку АДРЕСА_1 зменшена на 1,05м (повинно становити 23,6м. а становить лише - 23.3), а з боку земельної ділянки Харченко - на 2кв.м.тобто чотири з п'яти встановлених межових знаків не відповідають тим, за якими встановлені огорожі сусідів. Також зазначено, що на захопленій території відповідач розмістив паркан (натягнувши сітку - рабицю та розпочав близько межі споруджувати двоповерховий будинок.

Ухвалою суду від 29 березня 2017 року було задоволено клопотання представника позивача від 06.03.2017 року про витребування доказів: витребувано з Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району Київської області: копію Генерального плану забудови масиву 1985 року колишнього Садового товариства «Янтар» (викопіювання з генерального плану); витребувано з Головного управління Держгеокадастру у Київській області: копію проекту відведення земельної ділянки та технічної документації із землеустрою (проект землеустрою) щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, яка знаходиться в АДРЕСА_1 площа якої складає 0,06 га, стосовно якої 04.01.1997 року був виданий на ім'я ОСОБА_1 Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 (а.с.33-34, 44-45).

01.08.2017 представником позивача подано клопотання про допит в якості свідка ОСОБА_5, який працює геодезистом в Київській обласній філії ДП «Центр ДЗК» (а.с.69), яке розглянуто і задоволено ухвалою суду від 27.10.2017 року (а.с.87-88).

Відповідач ОСОБА_3 22.03.2018 року подав відзив на позовну заяву (а.с.130-132), відповідно до якого вважає, що позовна заява не може бути задоволена. Також зазначив, що на 1 квітня 2016 року не існувало спору, оскільки на спірній межі позивачем восени 2015 року було самовільно встановлений паркан, що підтверджується Актом перевірки Постійною комісією Великоолександрівської сільської ради від 01.04.2016 року, поясненнями позивача в судовому засіданні 21.07.2017 та фото паркану від 01.04.2016. Зазначає, що твердження позивача, що вказані нею стовпчики є офіційними початковими межовими знаками, встановленими ще у 1984 році, при розподілі земельних ділянок у Садовому товаристві «Янтар» не підтверджується доказами. Звертає увагу, що межова лінія між спірними земельними ділянками значно порушує системність та прямолінійність меж земельних ділянок згідно Генерального плану земельних ділянок Садового товариства «Янтар»,що видно на ескізі земельних ділянок, фотознімках та підтверджено у відповіді Садового товариства «Янтар». Звертає увагу , що дані зведеного плану земельної ділянки свідчать про необґрунтованість вимога позивача, оскільки згідно наведених у ньому розмірів: фактична ширина земельної ділянки становить 27,84м замість 27,10м згідно даних Публічної кадастрової карти та Державного акту позивача, а позивач наполягає на розмірі 28,04м, а також площа земельної ділянки позивача згідно фактичних меж на місцевості вже становить 6,01 соток замість 6,0 сотки з Державного акту, а позивач наполягає на 6,20сотки. Невідповідність розмірів та незрозумілість вимог позивача підтверджує свідок позивач співробітник Бориспільського відділу Київського обласного Центру ДЗК ОСОБА_6. Відповідач зазначає, що самовільно встановлений позивачем паркан був ним зміщений восени 2016 року згідно межових знаків, винесених на місцевість ліцензованою землевпорядною організацією ТОВ «Інтер-Град» у присутності позивача та постійної комісії Великоолександрівської сільської ради від 01.04.2016. Вважає, що паркан на цей час встановлений згідно даних Публічної кадастрової карти України щодо земельної ділянки з кадастровим НОМЕР_4, та вважає, що його знаходження не є незаконним.

В судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_2 повністю підтримали заявлену позовну вимогу та викладені в позовній заяві обставини. Позивач наполягає, що межі земельної ділянки, яка була виділена їй спочатку у користування, а потім у власність, були визначені ще у 1984 році при створенні садового товариства та з того часу не змінювались, поки відповідачем не був зміщений встановлений нею на існуючій межі паркан. Також вважає, що Державного кадастру помилково внесені координати земельних ділянок, внаслідок чого при винесенні меж в натурі на місцевості вони не відповідають фактичним межам. Проти призначення судової земельно-технічної експертизи позивач та її представник заперечують, клопотання про призначення такої експертизи заявляти не бажають.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що не отримував листи суду та, ознайомившись зі змістом позовної заяви, подав відзив. Проти задоволення позову заперечує. Також звертає увагу, що свою земельну ділянку від придбав за договором купівлі-продажу у 2010 році та огорожа між їх з позивачем земельними ділянками була відсутня. Як і позивач він звернувся до землевпорядної організації, яка винесла межі його земельної ділянки в натурі на місцевості та було встановлено, що спірна межа між їх земельними ділянками не відповідає даним Державного земельного кадастру та має бути ще більше вглибину земельної ділянки позивача, ніж на даний час встановлений паркан. Він звертає увагу, що на зроблених ним в різний час фотознімках зафіксовано, що суміжним з позивачем землекористувачем земельної ділянки №14 був побудований сарай на межі, що відповідає викопіюванню з Генерального плану, та в подальшому зміщений паркан від визначеної генеральним планом межі, а тому позивачем був встановлений паркан не відповідно до межі, яка визначена у Генеральному плані та мала бути прямою лінією-продовженням стіни сараю, що побудований на ділянці №14, а по зміщений в напрямку його ділянки межі. Він вважає вимоги позивача необґрунтованими, оскільки на даний час у володінні позивача знаходиться земельна ділянка більшою площею ніж визначено у Державному акті на право власності на земельну ділянку позивача, та оскільки це порушуватиме його права як власника суміжної земельної ділянки, на якій позивачем був встановлений паркан зі зміщенням межі, визначеної при розробці технічної документації, виготовленні та видачі їх з позивачем Державних актів на право власності на земельну ділянку.

Представники третіх осіб Головного управління Держгеокадастру у Київській області та Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району Київської області в призначені судові засіданні не з'явились, про час та місце судового розгляду повідомлені, заперечень (пояснень) по суті позову не подали .

Заслухавши позивача, його представника, відповідача, пояснення позивача, представників відповідачів, дослідивши письмові матеріали справи та надані сторонами документи, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ч. 3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, зокрема у ст.82 цього Кодексу.

Суд також звертає увагу, що відповідно до вимог ч.2 та 6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а також, що д оказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ч.1,2 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Так, в судовому засіданні встановлено, що сторони є суміжними землевласниками, а саме: - позивачу ОСОБА_1 на праві власності належить земельна ділянка площею 0,6000га, цільове призначення - для садівництва, яка розташована в АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №40857634 від 18.07.2015 (а.с.7), державним актом про право приватної власності на землю серії НОМЕР_3, виданим 4 січня 1997 року на підставі рішення Великоолександрівської сільської ради від 02.08.1995 року №86, зареєстровано у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №367 (а.с.9), довідкою ТОВ «ГОРИЗОНТАЛЬ-2006» від 18.04.2012 №30 про внесення обмінного файлу іп4(ХМЛ)п до автоматизованої системи державного земельного кадастру та присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці : НОМЕР_1(а.с.8);

З долученої позивачем до позовної заяви копії звернення позивача ОСОБА_1 до голови Великоолександрівської сільської ради від 19.05.2015 року, вбачається, що у вказаному зверненні позивач зазначала, що спір між сторонами щодо і суміжної межі між належними їм земельними ділянками №11 та №13 відповідно, виник у 2012 році.

В зв'язку з чим рішенням Великоолександрівської сільської ради від 09 червня 2012 року №2814-92-IV (а.с.11) надано ОСОБА_1 відповідь, що спірні питання, приватних ділянок, які не можливо вирішити за домовленістю, вирішуються в судовому порядку.

Згідно з актом прийомки-передачі межових знаків на зберігання, складеного 01 квітня 2016 року ТОВ «Інгер-Град», власнику земельної ділянки ОСОБА_3 передано закріплені в натурі (на місцевості) межові знаки - металеві труби в кількості 5 шт. (а.с.12), в якому суміжний землекористувач ОСОБА_1 зазначила про те, що не погоджується з виносом земельної ділянки.

Згідно з актом перевірки постійної комісією Великоолександрівської сільської ради з питань землекористування, екології, законності, охорони громадського порядку, захисту прав і законних інтересів громадян та контролю за приватизацією комунальної власності від 01.04.2016 року, на підставі заяви ОСОБА_3 в присутності сусідки ОСОБА_1, ТОВ «Інтер-Град» було встановлено 5 штук межових знаків і передані на зберігання землевласнику ОСОБА_3. Комісією було засвідчено, що чотири з п'яти встановлених межових знаків не відповідають тим, за якими встановлені огородження ділянок сусідів, що вказує на суттєве зміщення сучасних межових знаків, встановлених ТОВ «Інтар-Град» від фактично встановлених ще у 1984 році, на основі яких власниками земельних ділянок були побудовані огорожі, а саме: межа земельної ділянки ОСОБА_1 зміщена, паркан, що відгороджує земельну ділянку ОСОБА_1 облаштований на земельній ділянці ОСОБА_3. При цьому паркан, що відмежовує земельну ділянку ОСОБА_3 з іншої сторони, встановлений на земельній ділянці іншого сусіда, який претензій до ОСОБА_3 на теперішній час не має (а.с.13).

Відповідно до п.12 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051, відомості Державного земельного кадастру є офіційними і вважаються об'єктивними та достовірними, якщо інше не доведено судом. Відповіде роз'яснення було надано Управління Держгеокадастру у Бориспільському районі (назва до реорганізації) та відповіді Головного управління Держгеокадастру у Київській області у лютому 2017 року на звернення депутата VII скликання Бориспільської районної ради Київської області ОСОБА_7 (а.с.37,38)

З дослідженого в судовому засіданні викопіювання з Генерального плану Садового товариства «Янтар», наданого відповідно до ухали суду Великоолександрівською сільською радою (а.с.53) встановлено, що земельна ділянка №11 (власник позивач ОСОБА_1) представляє собою неправильний чотирикутник, а земельна ділянка №13 (власник відповідач ОСОБА_3) - неправильний п'ятикутник, що відповідає кадастровим планам земельних ділянок, що містяться у Державних актах на право власності на земельні ділянки (а.с.9,136).

Водночас площа земельних ділянок сторін відповідно до Генерального плану значиться по 0,6га кожна, а згідно з Державними актами 0,6га - земельна ділянка ОСОБА_1, 0,599га - земельна ділянка ОСОБА_3 (а.с.9,136)

Відповідно до зведеного плану земельної ділянки ОСОБА_1 кадастровий НОМЕР_1 (а.с.14), виготовленого КОФ ДП «Центр ДЗК» геодезистом ОСОБА_5, який був допитаний в судовому засіданні 27.10.2017 року в якості свідка (а.с.86,87-88), встановлено що площа земельної ділянки позивача згідно фактичних меж на місцевості становить 0,0601га, а відповідно до меж, визначених зі слів власника ОСОБА_1 - 0,0620га; довжина межі між земельними ділянками ОСОБА_1 Та ОСОБА_3 : згідно даних Кадастрової карти - 23,60м, визначена зі слів ОСОБА_1 - 23,39 м, згідно фактичних меж місцевості - 23,33м (а.с.14).

За змістом відповіді Громадської організації «Садівницьке товариство «Янтар» від 12.03.2018 №2/3-18 на звернення ОСОБА_3 (а.с.142) зазначено, що огорожі між ділянками №11 та №13 до недавнього часу не існувало, межові знаки були втрачені, що визвало спір між ОСОБА_3 та власником земельної ділянки №11 ОСОБА_1. Також зазначено, що на думку правління, встановлення огорожі між ділянками №11 та №13 спочатку власником ділянки №11 ОСОБА_1, а потім перенесена заявником (ОСОБА_3), в обох випадках відбулось з порушенням Генерального плану і без врахування рекомендації комісії Товариства. В обох випадках межа зміщена в бік ділянки заявника (ОСОБА_3) і не знаходиться на одній лінії з межею між ділянками №10 і №14, як це передбачено Генеральним планом.

Наведене підтверджується дослідженими в судовому засіданні викопіюванням з Генерального плану, наданого Великоолександрівською сільською радою, в тому числі долученого відповідачем до відзиву (а.с.144), , фотознімками межі між ділянками №11 та №13 (а.с.14-17).

Даючи оцінку дослідженим доказам та встановленим в судовому засіданні обставинам справи, суд прийшов до переконання, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами, що відповідачем порушено її право власності на земельні ділянку, оскільки з досліджених вищезазначених доказів судом встановлено, що відповідно до винесених в натуру землевпорядними організаціями меж суміжних земельних ділянок, власниками яких є сторони (кадастровий НОМЕР_1, яка розташована по АДРЕСА_1 - власник ОСОБА_1, та кадастровий НОМЕР_4, яка розташована по АДРЕСА_2, в АДРЕСА_1 - власник ОСОБА_3), площа земельної ділянки, яка фактично знаходиться у користуванні позивача, є більшою, ніж визначено у правовстановлюючому документі, а також фактична межа земельної ділянки позивача знаходиться на земельній ділянці відповідача.

Судом роз'яснено сторонам, що для перевірки цих обставин потрібні спеціальні знання, проте клопотання про призначення у справі судової земельно-технічної експертизи сторонами, зокрема, позивачем, заявлено не було, висновок експерта також наданий не був.

Доводи позивача про те, що фактичні межі її земельної ділянки після переміщення огорожі не відповідають фактичним межам, які були утворені у 1984 році, суд вважає необґрунтованими та недоведеними, оскільки Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку позивач отримала у 1997 році, докази того, що межі земельної ділянки були винесені в натурі та відповідали тим, що позивач вказувала при складанні зведеного пану земельної ділянки, суду надані не були.

Так, за змістом ч. 1, 7, 15 ст.19 Земельного кодексу України 1990 року, що діяв на момент фактичного початку користування земельною ділянкою позивачем, надання земельних ділянок в користування здійснюється радами депутатів про проектам відводу.

Відповідно до вимог ст.23 Земельного кодексу України 1990 року право власності або право постійного користування землю посвідчується державними актами, які видаються та реєструються сільськими, селищними, міськими, районними радами депутатів.

Крім того, відповідно до вимог ст.22 Земельного кодексу України 1990 року право власності та право користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою - державного акту - та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості) та одержання документа, що посвідчує право на неї та державної реєстрації, забороняється.

З урахуванням наведеного суд прийшов до переконання, що заявлена позивачем вимога про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не доведено факт порушення її прав відповідачем.

Відповідно до ст.141 ЦПК України в зв'язку з відмовою в позові, понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2,12,13,81,82,89,141,258,259,263-265,266,273ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: Головне управління Держгеокадастру у Київській області, Великоолександрівська сільська рада Бориспільського району Київської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою - відмовити.

Повний текст рішення виготовлений 22 травня 2018 року.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: І. В. Муранова-Лесів