Постанова

Іменем України

23 травня 2018 року

м. Київ

справа № 328/3490/14-ц

провадження № 61-13010св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Фаловської І. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області;

відповідач - ОСОБА_4,

треті особи: Токмацький районний суд Запорізької області, Токмацька міська рада Запорізької області, ОСОБА_5, Запорізька обласна державна адміністрація,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_5 та представника ОСОБА_4, ОСОБА_6, на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 18 травня 2016 року у складі судді Кочевої І. В. та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 18 квітня 2017 року у складі суддів: Дашковської А. В., Кримської О. М., Подліянової Г. С.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2014 року територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області (далі - ТУ ДСА України в Запорізькій області) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, треті особи: Токмацький районний суд Запорізької області, Токмацька міська рада Запорізької області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 27 січня 2015 року до участі у справі залучено третю особу - ОСОБА_5

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до Положення про ТУ ДСА України, затвердженого наказом ДСА України від 05 квітня 2011 року № 82 (зі змінами), основним завданням позивача є організаційне забезпечення діяльності місцевих судів з метою створення належних умов для їх функціонування. Одним з таких судів є Токмацький районний суд Запорізької області, розташований за адресою: Запорізька область, м. Токмак, вул. Леніна, 28.

12 серпня 1971 року рішенням виконкому Токмацької міськради № 19 було виділено земельну ділянку для будівництва районного суду на АДРЕСА_1 площею 0, 24 га, із них: 600 кв. м з ділянки на АДРЕСА_2 та 0, 18 га - з ділянки дорожнього відділу.

28 вересня 1972 року рішенням того ж виконкому № 247 для проектування суду та прокуратури відведено додаткову земельну ділянку площею 900 кв. м. Загалом на підставі цих рішень було виділено земельну ділянку для будівництва суду та прокуратури площею 0, 33 га.

Рішенням Токмацької міської ради Запорізької області від 22 січня 2009 року № 21 визнано право користування Токмацького районного суду Запорізької області земельною ділянкою площею 0, 33 га і надано дозвіл на розроблення проектної документації. Вилучення цієї земельної ділянки або її частини у порядку, встановленому статтями 140-149 ЗК України, не здійснювалося.

Рішенням Токмацької міської ради Запорізької області від 27 травня 2010 року № 17 було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0, 1000 га у м. Токмак на АДРЕСА_4 ОСОБА_4 та передано земельну ділянку у її власність.

13 червня 2014 року рішенням Василівського районного суду Запорізької області у справі № 11/1226/13-ц позов ТУ ДСА України в Запорізькій області задоволено та скасовано: пункт 1 рішення Токмацької міської ради Запорізької області від 27 травня 2010 року № 17 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0, 1000 га на АДРЕСА_4 ОСОБА_4; пункт 2 рішення Токмацької міської ради Запорізької області від 27 травня 2010 року № 17 про передачу у власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0, 1000 га, що знаходиться у м. Токмак, АДРЕСА_4 з кадастровим номером НОМЕР_1. Визнано недійсним державний акт серії НОМЕР_2, виданий на підставі рішення Токмацької міської ради Запорізької області від 27 травня 2010 року № 17, про право власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 площею 0,1000 га на ім'я ОСОБА_4 та скасовано державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку, повернуто вказану земельну ділянку користувачеві - ТУ ДСА України в Запорізькій області.

На теперішній час користувач земельної ділянки, ТУ ДСА України в Запорізькій області, має намір використовувати цю ділянку площею 0, 1000 га для забезпечення діяльності Токмацького районного суду Запорізької області.

Однак ОСОБА_4 на незаконно наданій земельній ділянці побудовано двоповерхову будівлю, яка на теперішній час не введена в експлуатацію і є об'єктом незавершеного будівництва. Факт будівництва, його параметри та стан завершеності підтверджуються рішенням виконкому Токмацької міської ради від 23 липня 2010 року № 235/1 про надання ОСОБА_4 містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки; планом забудови земельної ділянки, затвердженим 01 березня 2011 року; декларацією про початок виконання будівельних робіт, зареєстрованою в Інспекції ДАБК 23 лютого 2012 року № ЗП 4; технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок з адресою: АДРЕСА_3, виготовленим КП «Абрис» Токмацької міської ради у квітні 2013 року на ім'я ОСОБА_4; листом відділу розвитку інфраструктури міста виконкому Токмацької міськради від 01 квітня 2013 року № 30; фототаблицею на сторінках 4, 5 інформаційно-аналітичного тижневика «Прав.Да» № 7 (322) від 14 лютого 2013 року; апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Василівського районного суду Запорізької області від 25 березня 2013 року, у якій вона зазначає, що на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_1 збудований житловий будинок, який підключений до електричних та водо-каналізаційних мереж, у якому виконано водовідведення, та будинок готовий до введення в експлуатацію.

Двоповерхова будівля побудована ОСОБА_4 без згоди ТУ ДСА України в Запорізькій області, яке є користувачем земельної ділянки, що унеможливлює позивачем використання земельної ділянки для забезпечення діяльності Токмацького районного суду, зокрема, проведення реконструкції з добудовою будівлі суду, у зв'язку з неможливістю дотримання вимог пункту 5 ДБН В 2.2-26:2010 «Суди» стосовно вимог щодо забудови земельної ділянки.

Також наявність об'єкта незавершеного будівництва поруч з будівлею суду унеможливлює прибудову боксу для заїзду спеціального конвойного автомобіля й висаджування осіб, що перебувають під вартою, відведення місця для розвороту та маневрів спецавтотранспорту.

Посилаючись на пункти а, б, г частини третьої статті 152 ЗК України, позивач вважає, що ОСОБА_4 зобов'язана повернути ТУ ДСАУ в Запорізькій області земельну ділянку у стані, який існував до порушення прав, а об'єкт незавершеного будівництва, зведений ОСОБА_4, знаходиться на земельній ділянці, яка їй не належить, тому відповідно до положень статті 212 ЗК України земельна ділянка підлягає поверненню землекористувачеві без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування.

Уточнивши позовні вимоги, позивач просив зобов'язати відповідача звільнити земельну ділянку шляхом знесення об'єкта незавершеного будівництва, звільнення її від будівель і споруд, які збудовані на земельній ділянці, інших майнових об'єктів у спосіб демонтажу, знесення, видалення та надання вільного доступу на земельну ділянку для землекористувача, приведення земельної ділянки до попереднього стану, придатного для використання.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 18 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 18 квітня 2017 року, позов задоволено.

Усунено перешкоди в користуванні ТУ ДСА України в Запорізькій області земельною ділянкою з кадастровим номером НОМЕР_1, площею 0, 1000 га, розташованою за адресою: АДРЕСА_4.

Зобов'язано ОСОБА_4 звільнити земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1, площею 0, 1000 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_4 шляхом знесення об'єкта незавершеного будівництва, а саме шляхом звільнення цієї земельної ділянки від: будівель та споруд, які збудовані та знаходяться на вказаній земельній ділянці, від інших майнових об'єктів способом демонтажу, знесення та видалення, повернення земельної ділянки до попереднього, придатного для використання за призначенням стану, для надання вільного доступу ТУ ДСА України в Запорізькій області для здійснення прав постійного користувача цієї земельної ділянки.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТУ ДСА України в Запорізькій області судові витрати в сумі 243,60 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що сторони згоди щодо мирного врегулювання спору не дійшли, право власності на спірну земельну ділянку ОСОБА_4 на теперішній час припинено, право користування спірною земельною ділянкою встановлено за ТУ ДСА України в Запорізькій області, судове рішення про повернення спірної земельної ділянки позивачу відповідачем не виконується, примусове виконання рішення суду у частині повернення земельної ділянки на теперішній час неможливе, оскільки на спірній земельній ділянці знаходиться об'єкт незавершеного будівництва у вигляді будівель і споруд; для звільнення спірної земельної ділянки необхідно провести демонтаж об'єкта незавершеного будівництва, його знесення та видалення, повернення земельної ділянки до попереднього, придатного для використання стану, що існував на час до початку проведення будівництва, для надання вільного доступу ТУ ДСА України в Запорізькій області до земельної ділянки для здійснення прав постійного землекористувача.

У касаційній скарзі, поданій у травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі, поданій у травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_4, ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційні скарги мотивовані тим, що фактичним забудовником та єдиною особою, що здійснювала фінансування будівництваза адресою: АДРЕСА_4 є ОСОБА_5, що підтверджується великою кількістю документів, які підтверджують придбання ним будівельних матеріалів.

Департаментом ДАБК було безпідставно відмовлено у реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації з підстав постановлення Василівським районним судом Запорізької області ухвали від 05 листопада 2014 року у справі № 328/3490/14-ц, якою Департаменту ДАБК заборонено реєстрацію будь-яких повідомлень, декларацій, які стосуються незавершеної будівництвом будівлі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4.

Позивач не є власником земельної ділянки відповідно до вимог частини першої статті 417 ЦК України, який має право вимагати від власника будівлі (споруди) її знесення та приведення земельної ділянки до стану, в якому вона була до надання її у користування.

Частина перша статті 212 ЗК України не може бути застосована до спірних правовідносин, оскільки ОСОБА_4 самовільно не займала спірну земельну ділянку, як стверджує позивач. У 2009 році відповідачка скористалась своїм правом на безоплатну приватизацію земельної ділянки, та на підставі статей 116, 118, 121 ЗК України звернулась до органів міської ради із заявою про надання дозволу на розроблення проектної документації цієї земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку. Рішенням Токмацької міської ради від 27 травня 2010 року № 17 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вулиці Леніна та передано у власність зазначену земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1. Твердження судів першої та апеляційної інстанцій з приводу того, що ОСОБА_4 самовільно зайняла земельну ділянку є безпідставними.

Житловий будинок був збудований у 2012 році на 90% та готовий до введення в експлуатацію, тобто раніше, ніж позивач оформив своє право користування земельною ділянкою, яку фактично використовує Токмацький районний суд Запорізької області (державний акт на право постійного користування земельною ділянкою 0,1583 га від 04 жовтня 2012 року).

Судами першої та апеляційної інстанцій безпідставно не застосовано правила частини другої статті 417 ЦК України, адже вартість земельної ділянки складає 101 200,00 грн, а вартість будівництва спірного будинку 1 936 449,00 грн, тобто вартість будівництва на 1 835 249,00 грн перевищує вартість земельної ділянки.

На момент звернення з позовом до суду в 2014 році ТУ ДСАУ в Запорізькій області не мало для цього правових підстав, адже у позивача не було права на користування спірною земельною ділянкою. Витяг із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права доводить, що 21 травня 2015 року на підставі розпорядження Запорізької обласної державної адміністрації від 19 травня 2015 року № 168 зареєстровано право постійного користування земельною ділянкою площею 0,1 га з кадастровим номером НОМЕР_3 у АДРЕСА_4 (а. с. 3, т. 4).

Вважають, що ухвалені судові рішення суперечать Конституції України, ЦК України, ЗК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), практиці Європейського Суду з прав людини, є несправедливими, необґрунтованими та недоцільними для виконання.

У запереченні на касаційні скарги ТУ ДСА України в Запорізькій області від 26 червня 2017 року зазначало, що твердження касаційних скарг про відсутність у територіального управління підстав для звернення до суду станом на час подачі позову, є помилковими. Право постійного користування судових органів земельною ділянкою площею 0,33 га, до складу якої входить і земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1 площею 0,1000 га, виникло у 70-х роках XX сторіччя. Ні ОСОБА_4, ні ОСОБА_5 не мають права власності або права користування спірною земельною ділянкою, оскільки право власності ОСОБА_4 скасовано рішенням суду, яке набрало законної сили, а ОСОБА_5 взагалі ніколи не мав права власності або права користування цією земельною ділянкою. Вартість земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_4 хоча і менша за ринкову вартість розміщеного на ній об'єкта незавершеного будівництва, проте зазначена земельна ділянка має значення для створення належних умов для функціонування Токмацького районного суду Запорізької області, покращення доступу громадян до правосуддя. Об'єкт незавершеного будівництва зведено на земельній ділянці внаслідок протиправних рішень третіх осіб, що встановлено рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 13 червня 2014 року у справі № 311/1226/13-ц, тому доводи касаційних скарг про застосування до спірних відносин норм частини другої статті 417 ЦК України є необґрунтованими.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

13 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Перевіривши доводи касаційних скарг та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_5 підлягає частковому задоволенню, а касаційна скарга представника ОСОБА_4, ОСОБА_6, - задоволенню, оскільки вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.

Судами установлено, що рішенням виконавчого комітету Токмацької міської ради від 12 серпня 1971 року № 19 було виділено земельну ділянку для будівництва районного суду на АДРЕСА_1 площею 0,24 га, з них: 600 кв. м з ділянки на АДРЕСА_2 та 0,18 га з ділянки дорожнього відділу (т. 1, а. с. 10).

28 вересня 1972 року рішенням виконавчого комітету Токмацької міської ради № 247 було відведено додатково земельну ділянку для проектування суду та прокуратури площею 900 кв. м (т. 1, а. с.11).

Загальна площа виділених земельних ділянок в цілому становить 0,33 га.

Відповідно до пункту 1.7 рішення Токмацької міської ради Запорізької області від 14 жовтня 2004 року № 23 було надано дозвіл на погодження місця розташування прибудови до будівлі Токмацького районного суду на АДРЕСА_5 (т. 2, а. с. 45 зворот).

Рішенням Токмацької міської ради від 22 січня 2009 року № 21 внесено зміни до пункту 4.1 рішення Токмацької міської ради від 15 травня 2008 року № 19 «Про надання проектів землеустрою на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» замість «по АДРЕСА_5» ТУ ДСА в Запорізькій області для обслуговування будівлі суду» читати: «площею 0,3300 га по АДРЕСА_5 ТУ ДСА в Запорізькій області для розміщення, обслуговування та добудови суду» (т. 1, а. с. 12).

Рішенням Токмацької міської ради від 28 січня 2010 року № 23 ОСОБА_4 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1000 га на АДРЕСА_4 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (т. 3, а. с.10-11).

27 травня 2010 року рішенням Токмацької міської ради № 17 було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1000 га на АДРЕСА_4 ОСОБА_4; вирішено передати їй у власність зазначену земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 (т. 1 а. с. 7-8).

21 червня 2010 року ОСОБА_4 було видано державний акт НОМЕР_2 на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га у м. Токмак Запорізької області на АДРЕСА_4 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (т. 1, а. с.13-15).

Відповідно до державного акта на право постійного користування земельною ділянкою від 04 жовтня 2012 року ТУ ДСА України в Запорізькій області на підставі рішення Токмацької міської ради від 21 червня 2012 року № 20 є постійним користувачем земельної ділянки площею 0,1583 га у межах згідно з планом, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 - для обслуговування будівлі суду (т. 2 а. с. 31-32).

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 13 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 07 жовтня 2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2014 року, позов ТУ ДСА України в Запорізькій області задоволено.

Скасовано пункт 1 рішення Токмацької міської ради Запорізької області від 27 травня 2010 року № 17 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1000 га на АДРЕСА_4 ОСОБА_4

Скасовано пункт 2 рішення Токмацької міської ради Запорізької області від 27 травня 2010 року № 17 в частині передачі у власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою: Запорізька область, м. Токмак, АДРЕСА_4, з кадастровим номером НОМЕР_1.

Визнано недійсним державний акт серії НОМЕР_2, виданий на підставі рішення Токмацької міської ради від 27 травня 2010 року № 17 на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 площею 0,1000 га на ім'я ОСОБА_4

Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на зазначену земельну ділянку. Задоволено вимоги про повернення земельної ділянки користувачеві, ТУ ДСА України в Запорізькій області, а державного акта серії НОМЕР_2 - відділу Державного земельного агентства у Токмацькому районі Запорізької області (т. 1, а. с. 28-34, 176-180).

Право постійного користування земельною ділянкою площею 0,1 га з кадастровим номером НОМЕР_3 у м. Токмак Запорізької області на вул. Леніна зареєстровано за ТУ ДСА України в Запорізькій області, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 27 травня 2015 року (т. 4, а. с .3).

Відповідно до статті 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними.

Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Суди, посилаючись на те, що рішення Токмацької міської ради, відповідно до якого відповідач отримала у власність спірну земельну ділянку, скасовано рішенням суду, яке набрало законної сили, державний акт визнано недійсним та скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на вказану земельну ділянку, сторони згоди щодо мирного врегулювання не досягли, позивач позбавлений права вільного користування земельною ділянкою, дійшли висновку, що наявні підстави для звільнення спірної земельної ділянки шляхом демонтажу об'єкта незавершеного будівництва, його знесення та видалення, повернення земельної ділянки до попереднього, придатного для використання стану, що існував до початку проведення будівництва.

Відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України 2004 року обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Тому посилання судів на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 13 червня 2014 року, яке набрало законної сили, як на підставу задоволення позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є обґрунтованим.

Статтею 417 ЦК України визначено, що у разі припинення права користування земельною ділянкою, на якій була споруджена будівля (споруда), власник земельної ділянки та власник цієї будівлі (споруди) визначають правові наслідки такого припинення. У разі недосягнення домовленості між ними власник земельної ділянки має право вимагати від власника будівлі (споруди) її знесення та приведення земельної ділянки до стану, в якому вона була до надання її у користування.

Разом з цим у частині другій статті 417 ЦК України зазначено, що якщо знесення будівлі (споруди), що розміщена на земельній ділянці, заборонено законом (житлові будинки, пам'ятки культурної спадщини тощо) або є недоцільним у зв'язку з явним перевищенням вартості будівлі (споруди) порівняно з вартістю земельної ділянки, суд може з урахуванням підстав припинення права користування земельною ділянкою постановити рішення про викуп власником будівлі (споруди) земельної ділянки, на якій вона розміщена, або про викуп власником земельної ділянки будівлі (споруди), або визначити умови користування земельною ділянкою власником будівлі (споруди) на новий строк.

За таких умов правовий режим земельної ділянки та розташованих на ній будівель і споруд може бути визначений такими правовими способами: а) викуп власником будівлі (споруди) земельної ділянки, на якій вона розміщена; б) викуп власником земельної ділянки будівлі (споруди); в) визначення умов користування земельною ділянкою власником будівлі (споруди) на новий строк.

Обрання судом того чи іншого способу вирішення питань щодо прав власника земельної ділянки і землекористувача на об'єкти нерухомості та земельну ділянку здійснюється з урахуванням підстав припинення права користування земельною ділянкою.

Як убачається з матеріалів справи будівництво на спірній земельній ділянці двоповерхового будинку здійснювалося за погодженням відповідних органів на підставі дозвільних документів, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами: висновком за матеріалами проекту землеустрою (т. 2, а. с. 25, 29), висновком Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Запорізькій області від 06 квітня 2010 року (т. 2, а. с. 27), висновком № 10 на проекті відведення земельної ділянки (т. 2, а. с. 29), актом санітарно-епідеміологічного обстеження (т. 2, а. с. 46), актом перевірки дотримання законодавства у сфері містобудівної діяльності (т. 2, а. с. 47), відповідями КП «Міськводоканал», відділу Держземагентства у Токмацькому районі Запорізької області, виконавчого комітету Токмацької міської ради (т. 2, а. с. 48, 49, 50, 52-53, 89); декларацією про початок виконання будівельних робіт (т. 1, а. с. 19-20), технічним паспортом від 04 квітня 2013 року на будинок (т. 1, а. с. 21-24).

У звіті про незалежну оцінку нерухомого майна зазначено, що станом на 27 жовтня 2014 року ринкова вартість житлового будинку на АДРЕСА_3 складає 1 596 300, 00 грн (т. 2, а. с. 33-43).

Відповідно до витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 26 березня 2013 року земельна ділянка для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у м. Токмак, АДРЕСА_4 площею 1000 кв. м становить 101 200,00 грн. (т. 2, а. с. 44).

Тобто, вартість будинку на АДРЕСА_3 значно перевищує вартість земельної ділянки, на якій він побудований.

Відповідно до положень Закону України «Про архітектурну діяльність» до числа замовників будівництва поряд із особами, що будують, відносяться також особи, які мають у власності або у користуванні земельну ділянку та подали заяву (клопотання) щодо її забудови для здійснення зміни об'єкта містобудування, у тому числі шляхом знесення. Тобто, знесення як зміна об'єкта містобудування розглядається як один із напрямків забудови. У статті 4 цього закону встановлено, що зміна об'єкта містобудування шляхом знесення є етапом комплексу робіт по створенню об'єкта архітектури як стадія, що передує власне будівництву нового об'єкта.

Постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 466 затверджено Порядок виконання підготовчих та будівельних робіт, в якій знесення віднесено до складу підготовчих робіт.

У пункті 4 цієї постанови зазначено, що підготовчі роботи, визначені будівельними нормами, стандартами і правилами, можуть виконуватися замовником після набуття права на земельну ділянку відповідного цільового призначення та подання повідомлення про початок виконання підготовчих робіт до відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю.

Виконання підготовчих робіт може здійснюватися на підставі повідомлення про початок виконання будівельних робіт або дозволу на виконання будівельних робіт.

Інших спеціальних норм, які б встановлювали та регулювали порядок знесення будівель, чинним законодавством не передбачено.

Тобто, для виконання робіт із знесення житлового будинку АДРЕСА_3 необхідно розробити та затвердити у встановленому порядку проект виконання робіт, до початку робіт одержати в управлінні контролю за благоустроєм міста, в управлінні охорони культурної спадщини дозвіл на виконання робіт, врахувати розміщення постійних і тимчасових мереж електро-, водопостачання, каналізації, водостоків, мереж адміністративно-господарського, телефонного зв'язку тощо.

Апеляційний суд, відхиляючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 щодо застосування до спірних правовідносин частини другої статті 417 ЦК України, зазначив, що зазначена норма передбачає право, а не обов'язок суду щодо визначення способу вирішення спору.

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України 2004 року суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

У статті 41 Конституції України зазначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24 червня 2003 року зазначено, що наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила. Оскільки особу позбавили права на її майно лише з тих підстав, що порушення були вчиненні з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку мало місце непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та відповідно відбулось порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Також у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «AFFAIRE TKACHENKO c. RUSSIE» від 20 березня 2018 року зазначено: «Кожна людина має право на повагу до її особистого і сімейного життя, до свого житла і до таємниці кореспонденції. Не може бути втручання з боку публічних властей у здійснення цього права, за винятком випадків, коли таке втручання передбачене законом і якщо являє собою міру, яка в демократичному суспільстві є необхідною в інтересах національної безпеки, громадського спокою, економічного добробуту країни, для захисту порядку і запобігання злочинам, для охорони здоров'я чи моралі або захисту прав і свобод інших людей».

Суди, задовольняючи позов, не звернули уваги на наведені обставини, норми матеріального права, не врахували, що відповідач була позбавлена права власності на земельну ділянку з незалежних від неї обставин, внаслідок протиправних рішень органу місцевого самоврядування, будівництво житлового будинку здійснювала на підставі відповідних дозвільних документів, не перевірили та не надали оцінки доводам заперечень, апеляційних скарг про доцільність знесення будинку та застосування до спірних правовідносин положень частини другої статті 417 ЦК України.

Іншим доводам апеляційних скарг про те, що ТУ ДСА України в Запорізькій області є неналежним позивачем, що фактичним забудовником є ОСОБА_5 була надана обґрунтована оцінка апеляційним судом, а переоцінка доказів перебуває поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Частиною третьою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Оскільки недоліки, допущені судами першої та апеляційної інстанцій не можуть бути усунені при касаційному розгляді справи, судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене у цій постанові Верховного Суду, дати відповідну правову оцінку доводам апеляційних скарг та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись статтями 402, 409, 411, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4, ОСОБА_6, задовольнити.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 18 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 18 квітня 2017 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий СуддіВ. С. Висоцька А. О. Лесько С. Ю. Мартєв І. М. Фаловська С. П. Штелик