Постанова

Іменем України

16 травня 2018 року

м. Київ

справа № 347/1632/15

провадження № 61-13749св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 05 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Матківського Р. Й., Горблянського Я. Д., Максюти І. О.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Позов мотивований тим, що 30 червня 2015 року позивач йшла дорогою в с. Хімчин Косівського району Івано-Франківської області повз господарство ОСОБА_4 Зненацька на неї напала корова, яка належить відповідачу, та заподіяла їй тілесні ушкодження. Позивач намагалася лікуватися самостійно, однак біль був сильним, і це змусило її звернутися за медичною допомогою до Косівської ЦРЛ, і в період з 06 липня 2015 року до 16 липня 2015 року вона перебувала на стаціонарному лікуванні, що підтверджується історією стаціонарного хворого.

За власні кошти позивач придбав ліки та медикаменти на загальну суму 937,45 грн. Добровільно відшкодувати завдану шкоду відповідач відмовилася. Крім майнової шкоди, ОСОБА_3 завдано і моральну, яка полягає у тому, що у зв'язку з ушкодженням здоров'я вона зазнала і продовжує зазнавати сильний фізичний біль та незручності у побуті.

Враховуючи викладене, позивач просила суд стягнути з ОСОБА_4 на її користь 937,45 грн в рахунок відшкодування майнової шкоди та 5 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, всього стягнути 5 937,45 грн.

Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 22 червня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 не вжила будь-яких заходів для того, щоб обійти корову, тварина була прив'язана та випасалась у дозволеному місці, також відповідач звільнена від адміністративної відповідальності у зв'язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 05 жовтня 2016 року рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 937,45 грн спричиненої майнової шкоди та 2 000 грн моральної шкоди. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про часткове задоволення позову, суд апеляційної інстанції, виходив з того, що за заподіяння тілесних ушкоджень позивачу відповідальність повинна нести власник корови, яку ОСОБА_4 випасала на землях загального користування.

У листопаді 2016 року до суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_4, у якій вона, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вимоги мотивовані тим, що худоба знаходилася на пасовищі і була на прив'язі, а тому вини відповідача у завданні шкоди ОСОБА_3 немає.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2017 року справу № 347/1632/15 призначено до судового розгляду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу № 347/1632/15 передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд установив факт заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_3 коровою, власником якої є відповідач.

Згідно з протоколом № 00005754 про адміністративне правопорушення за частиною другою статті 154 КУпАП від 30 червня 2015 року в с. Хімчин Косівського району Івано-Франківської області через неналежне утримання тварини - корови відповідачем, було спричинено тілесні ушкодження ОСОБА_3 ОСОБА_4 з протоколом погодилася та зобов'язалась зазначеного вище не вчиняти.

Постановою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 10 серпня 2015 року у справі № 347/1426/15 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 за частиною другою статті 154 КУпАП, її звільнено від адміністративної відповідальності у зв'язку тим, що вчинення неправомірних дій, пов'язаних з коровою, не вказано у диспозиції цієї статті, і через відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого цією нормою, провадження у справі закрито.

На підставі ухвали Косівського районного суду Івано-Франківської області від 17 вересня 2015 року, було проведено судово-медичну експертизу та зроблено висновок експерта № 160, згідно з яким у ОСОБА_3 виявлено тілесні ушкодження, які належать до легких тілесних ушкоджень.

Ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 19 січня 2016 року, у цій справі було призначено комісійну судово-медичну експертизу. Згідно з висновком експерта № 022, комісія судово-медичних експертів встановила, що у ОСОБА_3 на момент поступлення на стаціонарне лікування наявне тілесне ушкодження, а саме травма м'яких тканин грудної клітки зліва з синцем, який утворився від ударної дії тупого твердого предмета до поступлення на стаціонарне лікування.

Згідно із статтею 57 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент ухвалення судових рішень) доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 60 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент ухвалення судових рішень), кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Представник відповідача у судовому засіданні під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції не заперечував, що факт заподіяння коровою тілесних ушкоджень позивачу мав місце і ОСОБА_4 оплатила необхідні витрати позивача при зверненні за медичною допомогою вперше.

З урахуванням наведеного і того, що ОСОБА_4 не забезпечила безпеку оточуючих людей від заподіяння шкоди коровою, яку вона неналежно утримувала, а також факту заподіяння шкоди колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про наявність підстав для відшкодування шкоди.

Тлумачення статті 12 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» свідчить, що власник тварини (або особа, яка утримує тварину) зобов'язана забезпечувати безпеку оточуючих фізичних осіб і тварин, а також майна від заподіяння шкоди твариною. За умови неналежного виконання власником тварини (або особою, яка супроводжує тварину) обов'язку щодо забезпечення безпеки, власник тварини (або особа, яка утримує тварину) повинен відшкодувати шкоду завдану твариною.

Встановивши, що відповідач не заперечувала факту заподіяння коровою, яка їй належить на праві власності, тілесних ушкоджень ОСОБА_3, і не забезпечила безпеку оточуючих людей від заподіяння шкоди коровою, яку випасала на землі загального користування населеного пункту, у тому числі на громадському проході, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову.

Аргументи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 05 жовтня 2016 року, оскільки рішення законне та обґрунтоване.

Керуючись статтями 409, 410, 415, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 05 жовтня 2016 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 05 жовтня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І.Журавель

В.І. Крат

В. П.Курило