АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2018 року

місто Київ

справа № 760/24054/17

провадження №22-ц/796/3603/2018

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.,

суддів - Кравець В.А., Лапчевської О.Ф.

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1

заінтересована особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «БАЗАЛЬТ-6», старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рагімова Ася Назимівна

розглянув у судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Солом'янського районного суду міста Києва в складі судді Оксюти Т.Г. від 5 лютого 2018 року у справі за скаргою на дії державного виконавця,-

встановив:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рагімової АсіНазимівни.

Скаргу обґрунтовував тим, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України знаходився виконавчий лист від 01.02.2012 року № 2-3036/11, виданий Солом'янським районним судом міста Києва щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Сведбанк».

10.02.2012 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 33353660.

07.12.2016 р. державним виконавцем винесено постанову про заміну стягувача в рамках виконавчого провадження, а саме стягувача ПАТ «Сведбанк» замінено на ТОВ «БАЗАЛЬТ-6».

28.08.2017 р. державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесена постанова про закінчення виконавчого провадження ВП № 33353660 у зв'язку із заявою стягувача від 01.07.2017 року про фактичне виконання рішення суду.

30.08.2012 р. старшим державним виконавцем Рагімовою А.Н. винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 1 691 655,56 грн., та на підставі зазначеної постанови відкрито виконавче провадження ВП № 54707294.

Вказував на те, що виконавче провадження було закрито на підставі заяви стягувача від 01.07.2017 р., перед яким боржник повністю погасив заборгованість. Погашення заборгованості здійснено поза межами виконавчого провадження, державний виконавець своїми діями ніяк не вплинув на виконання рішення суду.

Посилаючись на те, що постанова про стягнення виконавчого збору від 30.08.2012 р. є необґрунтованою та незаконною, так як державним виконавцем Рагімовою А.Н. не було вчинено жодної дії направленої на фактичне виконання судового рішення, не були дотримані вимоги чинного законодавства при винесення відповідної постанови, чим порушено права боржника та вимоги ст.ст. 10, 12, 13 Закону України «Про виконавче провадження», просив суд визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рагімової А.Н. про стягнення виконавчого збору від 30.08.2012 року, винесеної в рамках виконавчого провадження № 33353660.

УхвалоюСолом'янського районного суду міста Києва від 05 лютого 2018 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив ухвалу суду скасувати, та постановити нову ухвалу про задоволення його скарги на дії державного виконавця, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначав, що суд в порушення ч. 2 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» визначив, що строк для пред'явлення виконавчого листа слід розраховувати з моменту закінчення виконавчого провадження про стягнення основної суми боргу.

Вказував на те, що суд не урахував, що погашення заборгованості здійснено поза межами виконавчого провадження, а тому дійшов помилкового висновку, що у державного виконавця були підстави для стягнення виконавчого збору із боржника, оскільки державним виконавцем Рагімовою А.Н. не було вчинено жодної дії направленої на фактичне виконання боржником рішення суду.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 просив задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній підстав.

Державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рагімова А.Н. та представник ТОВ «Базальт-6» в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належно.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону №2147-VІІ від 3 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України від 2 червня 2016 року №1402- VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць) , та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду, вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що твердження скаржника щодо неправомірності дій державного виконавця є необґрунтованими, оскільки державним виконавцем при винесенні постанови про стягнення виконавчого збору від 30.08.2012 року дотримані вимоги Закону України «Про виконавче провадження».

Такий висновок суду ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону.

Статтею 124 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що була чинною на час вчинення виконавчих дій, державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження в якій вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

З матеріалів справи убачається, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебувало виконавче провадження ВП № 33353660, з примусового виконання виконавчого листа від 01.02.2012 року № 2-3036/11, виданого Солом'янським районним судом міста Києва про стягнення солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6, та ОСОБА_1 на користь ТОВ «Базальт-6» заборгованості в сумі 16 916 655,63 грн.

10.07.2012 року постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження ВП № 33353660, та встановлено семиденний строк боржнику на добровільне виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що була чинною на час вчинення виконавчих дій, у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

У наданий строк для добровільного виконання рішення суду, рішення суду виконано не було, у зв'язку з чим 30.08.2012 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 1 691 665,56 грн.

30.08.2012 року державним виконавцем направлено до Державного комітету України із земельних ресурсів, запит про наявність чи відсутність відомостей щодо державної реєстрації права власності на земельні ділянки.

30.08.2012 р. державним виконавцем направлено до Адресного бюро міста Києва запит про отримання інформації щодо адреси реєстрації чи проживання боржника.

В той же день державним виконавцем направлено до Бюро технічної інвентаризації м. Києва запит про наявність або відсутність відомостей щодо реєстрації права власності на нерухоме майно у відношенні боржника.

Також, 30.08.2012 року державним виконавцем направлено до УДАІ ГУМВС України в м. Києві запит про наявність чи відсутність реєстрації транспортних засобів, які належать на праві власності боржнику.

Крім того, з метою встановлення майнового стану боржника державним виконавцем 30.08.2012 року направлено запити до Державної податкової служби України.

30.08.2012 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору.

З метою забезпечення виконання виконавчого листа від 01.02.2012 року № 2-3036/11, постановою державного виконавця від 14.11.2012 року накладено арешт на земельні ділянки, що належать на праві власності боржнику.

26.02.2013 року державним виконавцем направлено ОСОБА_1 виклик до державного виконавця для сплати боргу за виконавчим документом або надання підтверджуючих документів про сплату заборгованості.

30.10.2013 року постановою державного виконавця змінено назву стягувача у виконавчому провадженні з ПАТ «Сведбанк» на ПАТ «Омега Банк».

07.12.2016 року постановою державного виконавця замінено сторону виконавчого провадження - стягувача з ПАТ «Омега Банк» на ТОВ «Базальт - 6».

01.08.2017 року до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від стягувача ТОВ «Базальт - 6» надійшла заява про закінчення виконавчого провадження та зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 у зв'язку з фактичним виконанням рішення суду.

28.08.2017 року державним виконавцем відповідно до п. 9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Оскільки, рішення суду не було виконано боржником добровільно у строк визначений у постанові державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 10.07.2012 року, то державним виконавцем правомірно винесено постанову про стягнення виконавчого збору від 30.08.2012 р., а тому доводи апеляційної скарги про те, що погашення заборгованості здійснено поза межами виконавчого провадження, і підстав для стягнення виконавчого збору у державного виконавця не було, є безпідставними.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудовихспорах та виконавчих документів,за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев'ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом ( в редакції Закону № 1798-VIII від 21.12.2016 .

У пункті 3 резолютивної частини постанови про закінчення виконавчого провадження від 28.08.2017 р. визначено, що постанову про стягнення виконавчого збору від 30.08.2012 року направити до Солом'янського районного ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві для подальшого виконання.

Постанову про стягнення виконавчого збору пред'явлено до виконання до Солом'янського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві 14.09.2017 року.

Ураховуючи наведене, доводи апеляційної скарги про те, що старшим державним виконавцем Рагімовою А.Н. порушені строки пред'явлення виконавчих документів до виконання є необґрунтованими.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, про те, що державним виконавцем при винесенні постанови про стягнення виконавчого збору від 30.08.2012 року дотримані вимоги Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Солом'янського районного суду м. Києва від 05.02.2018 р. є законною та обґрунтованою, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому підстав для її задоволення не убачається.

Керуючись ст.ст. 268, 374, 381, 383 ЦПК України, Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

УхвалуСолом'янського районного суду міста Києва від 5 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий С.В. Кулікова

Судді: В.А. Кравець

О.Ф.Лапчевська