Справа № 428/3890/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2018 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Бароніна Д.Б.,

за участю секретаря Бондаренко І.С.,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області про визнання бездіяльності незаконною та зобовязання вчинити певні дії щодо компенсації по оплаті лікарняного листа, третя особа Публічне акціонерне товариство «Луганськтепловоз», -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (місцепроживання: Україна, Луганська область, місто Луганськ, Камянобрідський район, вулиця Леваневського, будинок 35) звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області (місцезнаходження: Україна, Луганська область, місто Сєвєродонецьк, проспект Центральний, будинок 17), про визнання бездіяльності незаконною та зобовязання вчинити певні дії щодо компенсації по оплаті лікарняного листа, третя особа Публічне акціонерне товариство «Луганськтепловоз» (місцезнаходження: Україна, Луганська область, місто Сєвєродонецьк, вулиця Гагаріна, будинок 52-Б), в якій просить визнати бездіяльність відповідача щодо не фінансування оплати лікарняного листа незаконною та зобовязати відповідача вчинити певні дії щодо фінансування по оплаті лікарняного листа.

В судове засідання позивач не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Представник відповідача в судовому засіданні присутній не був, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, надав до суду письмовий відзив на позов та клопотання про закриття провадження у справі.

Представник третьої особи в судовому засіданні присутній не був, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, надав до суду клопотання про розгляд справи без його участі.

Вирішуючи питання про закриття провадження у справі, суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії» висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

У частині третій статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах. Зокрема, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Субєкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший субєкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини 1 статті 4 КАС України).

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Преамбулою Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» № 1105-XIV (далі Закон № 1105-XIV) передбачено, що цей Закон відповідно до Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров'я.

Згідно із частинами 1 та 2 статті 4 Закону № 1105-XIV Фонд соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообовязковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у звязку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообовязкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом.

Фонд є некомерційною самоврядною організацією, що діє на підставі статуту, який затверджується його правлінням.

Одними із принципів соціального страхування, відповідно до приписів пункту 3 частини першої статті 3 вказаного Закону, зокрема, є законодавчо визначені умови і порядок здійснення соціального страхування та державні гарантії реалізації застрахованими особами своїх прав.

Пунктом 6 статті 6 Закону № 1105-XIV передбачено, що рішення правління Фонду, прийняте в межах його компетенції, є обов'язковим для виконання, у тому числі всіма страхувальниками та застрахованими особами, яких воно стосується.

Відповідно до статті 8 Закону № 1105-XIV виконавча дирекція Фонду є постійно діючим виконавчим органом правління Фонду; підзвітною правлінню Фонду та провадить діяльність від імені Фонду в межах та в порядку, визначених статутом Фонду та положенням про виконавчу дирекцію Фонду, що затверджується його правлінням, організовує та забезпечує виконання рішень правління Фонду; робочими органами виконавчої дирекції Фонду є її управління в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, відділення в районах і містах обласного значення. Робочі органи виконавчої дирекції Фонду є юридичними особами, мають самостійні кошториси, печатки із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням. Робочі органи виконавчої дирекції Фонду провадять свою діяльність від імені виконавчої дирекції Фонду в межах та в порядку, визначених цим Законом, статутом Фонду, типовим положенням про робочі органи виконавчої дирекції Фонду, що затверджується його правлінням, та положенням, затвердженим директором виконавчої дирекції Фонду.

Згідно статті 9 Закону № 1105-XIV основними завданнями Фонду та його робочих органів, зокрема, є реалізація державної політики у сферах соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, медичного страхування; надання матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг відповідно до цього Закону.

Тобто, Фонд і його робочі органи є суб'єктами владних повноважень, які наділені владними управлінськими функціями з метою реалізації державної політики, зокрема, у сфері соціального страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності.

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду у звязку із тим, що Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області не фінансує надання їй допомоги по тимчасовій непрацездатності, яка відноситься до виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням.

Таким чином, фактично позивач ОСОБА_1 не погоджується з бездіяльністю субєкта владних повноважень, оскаржуючи її.

Враховуючи функції Фонду соціального страхування України та зміст положень вищезазначених норм процесуального права, спірні правовідносини мають ознаки публічно-правових за предметом та субєктним складом, а отже, підлягають розгляду за правилами КАС України, тобто в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічні правові позиції щодо розмежування компетенції судів загальної та адміністративної юрисдикції під час оскарження дій або бездіяльності органів Фонду соціального страхування України, викладені у постановах ОСОБА_2 Верховного Суду від 04.04.2018 року у цивільній справі № 280/1539/15-ц та від 25.04.2018 року у адміністративній справі № 360/1438/16-а, а також у постанові Верховного Суду від 21.05.2018 року у адміністративній справі № 428/11236/16-а.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючі вищевикладені обставини та норми Закону, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі, адже публічно-правовий спір про зобовязання здійснити фінансування оплати лікарняного листа та визнання з цього приводу бездіяльності незаконною виник між фізичною особою та субєктом владних повноважень щодо оскарження його дій чи бездіяльності.

Із змісту статті 20 КАС України, яка визначає розмежування предметної юрисдикції адміністративних судів, вбачається, що адміністративні справи вказаної категорії підсудні окружним адміністративним судам.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 247, 255, 258, 260, 261, 353-354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області про визнання бездіяльності незаконною та зобовязання вчинити певні дії щодо компенсації по оплаті лікарняного листа, третя особа Публічне акціонерне товариство «Луганськтепловоз».

Розяснити позивачу, що розгляд такого позову належить до юрисдикції адміністративного суду.

Розяснити позивачу, що повторне звернення до суду в порядку цивільного судочинства з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Із урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року) ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Луганської області через Сєвєродонецький міський суд протягом пятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Суддя Д.Б. Баронін