17.05.2018 Провадження по справі № 2/380/144/18
Справа № 380/191/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2018 року Тетіївський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді: Лісовенка П.І.

за участю секретаря: Романовської Л.І.

представників: адвоката Порхун О.П., Архангельського А.М., Складеної Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тетієві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа: Тетіївська міська рада, про визнання недійсним рішення 24 сесії ІV скликання Тетіївської міської ради від 13.01.2005 року №243 про визнання права власності на земельні ділянки та визнання недійсними Державних актів на право власності на земельні ділянки,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати: недійсним рішення 24 сесії ІV скликання Тетіївської міської ради від 13.01.2005 року №243 про визнання права власності за ОСОБА_5 на земельні ділянки площею 0.1000га з цільовим призначенням - будівництво та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, та площею 0.1882га з цільовим призначенням -ведення особистого селянського господарства; визнати недійсним державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку площею 0.1000га з цільовим призначенням - будівництво та обслуговування житлового будинку та господарських споруд; визнати недійсним державний акт серії НОМЕР_2 на право власності на земельну ділянку площею 0.1882га з цільовим призначенням -ведення особистого селянського господарства. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач ОСОБА_5 в порушення вимог п. «а» ч.4 ст.83 ЗК України, самовільно заволодів землями загального користування, до яких відносяться землі АДРЕСА_1, а третя особа: Тетіївська міська рада при розгляді клопотання відповідача про приватизацію земельних ділянок не звернула увагу на дану обставину, тому прийняла незаконне рішення, надавши дозвіл на розроблення проекту землеустрою що відведення земельних ділянок, що привело до порушення його права в користуванні землями загального призначення.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_4 та його представник за довіреністю Архангельський А.М. позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просять їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 - адвокат Порхун О.П. позовні вимоги не визнала, посилаючись на відзив. (а.с.35-56).

Представник третьої особи Тетіївської міської ради Складена Н.М. заперечує проти позову, посилаючись на пояснення. (а.с.64-65).

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представників сторін, третьої особи, свідка ОСОБА_6, дослідивши письмові докази вважає, що позовні вимоги не обґрунтовані та не підлягають задоволенню, виходячи із наступного.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 0.1000га, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3. (а.с.13).

Відповідач ОСОБА_5 є власником земельних ділянок площею 0.1000га та площею 0.1882га, розташованих за адресою: АДРЕСА_3, що підтверджується копіями Державних актів на право власності на земельні ділянки серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2.(а.с.39-40).

Вказані земельні ділянки передано безкоштовно у власність на підставі рішення №243 двадцять четвертої сесії ІV скликання Тетіївської міської ради Тетіївського району Київської області від 13 січня 2005 року, що підтверджується Витягом з рішення №243 двадцять четвертої сесії ІV скликання Тетіївської міської ради Тетіївського району Київської області від 13.01.2005 року «Про передачу громадянам у власність земельних ділянок». (а.с.66).

Із Витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, наданих відповідачу ОСОБА_5 01.03.2018 року, вбачається, що відомості про обмеження у використанні земельної ділянки, встановлені Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2012 року №1051, не зареєстровані. (а.с.41-46).

Між земельними ділянками позивача та відповідача є ділянка, яка є землею загального користування.

Із пояснень позивача вбачається, що станом на 1998 рік ширина дороги (земля загального користування) між земельними ділянками його та відповідача становила 6м, проте станом на лютий місяць 2018 року дана ширина становить 4.78м, а в кінці - 6.17м, що підтверджується Витягом з програми «Діджіталс». Тому, вважає, що Тетіївською міською радою відповідачу незаконно передано в приватну власність близько 40кв.м земель загального користування.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Поняття, зміст права власності на землю та підстави його набуття визначено статтями 78,81,116 Земельного кодексу України.

Відповідно до ст.116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.378 ЦК України, право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованих Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11.09.1997 року, передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Рівність умов захисту прав власності на землю передбачено нормами ст. ст. 21,55 Конституції України та ст.152 ЗК України.

Відповідно до ч. 1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Відповідно до ст.152 ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Як встановлено судом, позивач просить захистити своє право на землю загального користування шляхом визнання недійсним рішення 24 сесії ІV скликання Тетіївської міської ради від 13.01.2005 року №243 про визнання права власності на земельні ділянки та визнання недійсними Державних актів на право власності на земельні ділянки.

Особливістю цього способу захисту є те, що відповідачами виступають органи, наділені владними повноваженнями (органи місцевого самоврядування, органи виконавчої влади). Однак, в даному позові позивач пред'являє лише вимоги до відповідача ОСОБА_5 Відповідно до ст.51 ЦПК України, позивач не надав суду клопотання про залучення до участі в справі Тетіївську міську раду, як співвідповідача.

Посилання позивача на Акт виносу в натуру вісей житлового будинку та господарських споруд від 20.11.1998 року та лист відділу містобудування, архітектури та розвитку інфраструктури Тетіївської районної державної адміністрації від 29.11.2017 року №81, як на докази про те, що Тетіївська міська рада при розгляді клопотання відповідача про приватизацію земельних ділянок не звернула увагу на ту обставину, що відповідач самовільно заволодів землями загального користування, до яких відноситься вул.Сонячногірська (ширина якої становила 6м), прийняла незаконне рішення, надаючи дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, суд не вважає належними та допустимими доказами, оскільки, вони не підтверджені відповідними документами. Дані посилання також спростовуються поясненнями представника Тетіївської міської ради, яка вказує, що жодною технічною документацією спірній земельній ділянці не встановлено статусу дороги, державні акти відповідачу були видані міською радою у межах повноважень та у спосіб, встановлений законом.

Отже, надані суду документи не дають необхідної інформації щодо спірної ділянки, яка є землею загального користування, зокрема, чи це дорога, чи проїзд, її розміри. Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях, і суд, діючи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів, не вправі на власний розсуд визначати статус спірної ділянки.

Відповідно до ч.4 ст.83 ЗК України, до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).

Враховуючи, що спірна земля, є землею комунальної власності, тому вирішення питання щодо параметрів даної ділянки є компетенцією Тетіївської міської ради, оскільки, планування територій населеного пункту, в тому числі, доріг, проїздів, затверджується міською радою. Належних доказів звернення позивача у встановленому законом порядку до Тетіївської міської ради щодо вирішення питання щодо статусу даної землі загального користування, її параметрів, суду не надано.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному судочинстві, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На виконання вимог ч.1 ст.81 ЦПК України, позивач належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог щодо порушення його права саме відповідачем ОСОБА_5, суду не надав.

Таким чином, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, матеріалів справи, аналізу положень чинного законодавства України, враховуючи, що позивачем не доведено і належними доказами не підтверджено порушення відповідачем його законних прав, суд вважає, що правові підстави для задоволення позовних вимог позивача про визнання недійсним рішення 24 сесії ІV скликання Тетіївської міської ради від 13.01.2005 року №243 про визнання права власності на земельні ділянки та визнання недійсними Державних актів на право власності на земельні ділянки, відсутні, тому, в задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Щодо вирішення вимоги представника відповідача адвоката Порхун О.П., зазначеної у відзиві, про стягнення з позивача ОСОБА_4 на користь відповідача ОСОБА_5 витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 5000гривень, то, суд вважає наступне.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, до яких, зокрема відносяться і витрати на професійну правничу допомогу, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст.137 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Факт надання відповідачу правничої допомоги підтверджується: договором про надання правової допомоги від 28.02.2018 року; ордером серії НОМЕР_4; розрахунком понесених витрат на правову допомогу; квитанцією до прибуткового касового ордера №2 від 07.03.2018 року про сплату ОСОБА_5 5000грн.

Однак, представником відповідача адвокатом Порхун О.П. в наданому розрахунку не зазначено здійснених нею витрат по кожному вказаному опису наданих послуг, тому, в задоволенні понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000грн. необхідно відмовити.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.15,16 Цивільного кодексу України, ст.ст.83,152 Земельного кодексу України,ст.ст.10, 12,13, 76,81,82,137,141, 264-268,354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа: Тетіївська міська рада, про визнання недійсним рішення 24 сесії ІV скликання Тетіївської міської ради від 13.01.2005 року №243 про визнання права власності на земельні ділянки та визнання недійсними Державних актів на право власності на земельні ділянки, відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного рішення: 24.05.2018 року.

Суддя: П.І.Лісовенко