Провадження №2/521/976/18
16 травня 2018 року місто ОСОБА_1
Малиновський районний суд міста ОСОБА_1 в складі:
головуючого судді Плавича І.В.,
за участю секретаря судового засідання Коваль Т.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, який діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, треті особи ОСОБА_5, Шаргородська районна державна адміністрація в особі Служби у справах дітей, Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради в особі Органу опіки та піклування,
У провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, який діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, треті особи ОСОБА_5, Шаргородська районна державна адміністрація в особі Служби у справах дітей, Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради в особі Органу опіки та піклування.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги та пояснюючи підстави звернення до суду, позивач вказував, що на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2005 року він є власником квартири №АДРЕСА_1.
Позивач зареєстрований та постійно проживає за вказаною адресою. Крім того, за вказаною адресою, зокрема, зареєстровані ОСОБА_3 та ОСОБА_4
Позивач свідчить, що відповідачі тривалий час за вказаною адресою не проживають, але в позасудовому порядку не здійснили необхідних дій щодо зняття з реєстраційного обліку та реєстрації за фактичним місцем проживання. У звязку з викладеними обставинами та з огляду на те, що ОСОБА_2 змушений нести додаткові витрати по оплаті комунальних та інших послуг, виходячи з кількості зареєстрованих осіб за даною адресою, позивач звернувся в суд з даним позовом, в якому просив визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування жилим приміщенням у вигляді квартири №АДРЕСА_1.
Повноважні представники позивача ОСОБА_2 у відкрите судове засідання зявилися, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд задовольнити позов.
Відповідач ОСОБА_3, який діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, у відкрите судове засідання не зявився, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі.
Третя особа ОСОБА_5 у відкрите судове засідання не зявився, але від особи надійшла заява, в якій сторона визнала позов та просила суд розглянути дану справу за відсутності сторони у порядку ст. 211 ч. 3 ЦПК України.
Представник Шаргородської районної державної адміністрації Вінницької області в особі Служби у справах дітей у відкрите судове засідання не зявився, але від представника установи надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони у порядку ст. 211 ч. 3 ЦПК України.
Представник Малиновської районної державної адміністрації Одеської міської ради в особі Органу опіки та піклування у відкрите судове засідання не зявився, установа повідомлялась про час та місце проведення судового засідання належним чином, причини неявки представника суду невідомі.
Згідно ст. 280 ч.1 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З огляду на неявку відповідача по даній цивільній справі, врахувавши позицію сторони позивача, суд зважав можливим розглядати справу в заочному порядку.
Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторони позивача, дослідивши відповідний позов, письмові докази, що були представлені суду, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами, належну правову оцінку, суд приходить до висновку про задоволення заявленого позову виходячи з наступного.
Під час судового розгляду справи було встановлено, що на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2005 року ОСОБА_2 є власником квартири №АДРЕСА_1. Вказане підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №11018723 від 22 червня 2006 року, про що здійснено відповідний запис №347 в книзі №432пр-193.
Згідно з довідкою про склад сімї та розмір платежів за житлово-комунальні послуги від 20 листопада 2017 року, засвідченою КП ЖКС «Хмельницький», за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5. Однак, як вбачається з вищевказаного документа, зокрема, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за вказаною адресою не проживають.
Як свідчить акт від 20 листопада 2017 року, складений ОСОБА_7, що мешкає за адресою: м. Одеса, вул. Середня. 20, кв. 9, ОСОБА_8, що мешкає за адресою: м. Одеса. вулиця Середня, 20. кв. 7, ОСОБА_1, що мешкає за адресою: м. Одеса. вулиця Середня, 20. кв. 8, засвідчений КП ЖКС «Хмельницький», за адресою: АДРЕСА_3, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не проживають на протязі трьох років.
ОСОБА_7, ОСОБА_8 були допитані у якості свідків у відкритому судовому засіданні, які підтвердили факт не проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за адресою: м. Одеса. вулиця Середня, 20. кв. 7.
Відповідно до висновку органу опіки та піклування Шаргородської районної державної адміністрації «Про визнання особи таким, що втратив право користування житловим приміщенням» від 19 березня 2018 року №01.01-38/821 встановлено, що місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7.
Крім того, відповідно до медичної картки амблуаторного хворого ОСОБА_3 від 13 липня 2012 року, адреса проживання вказана: АДРЕСА_4.
Виходячи з наведеного, судом встановлено що відповідачі не проживають за вказаною адресою понад одного року.
Як регламентує ст. 29 ч.1 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Згідно ст. 317 ч.ч.1,2 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
В силу ст. 321 ч.1 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Як чітко регламентує ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ст. 405 ч.2 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ст. 72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Ураховуючи викладене, а також на підставі встановлених судом фактів, ОСОБА_3, ОСОБА_4 втратили право користування відповідним житловим приміщенням.
Як зазначає ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку; зняття з реєстрації внесення інформації про зняття з реєстрації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання з урахуванням вимог, визначених частиною одинадцятою статті 6 цього Закону.
Як розяснює ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», орган реєстрації здійснює: формування та ведення Реєстру територіальних громад; реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці; передачу інформації та/або внесення у встановленому законом порядку відомостей про реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/перебування до Єдиного державного демографічного реєстру.
Враховуючи викладене, суд доходить висновку про обґрунтованість визнання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування жилим приміщенням у вигляді квартири №АДРЕСА_5.
Відповідно до ст. 141 ч.1 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, суд вважає обґрунтованим стягнути з відповідача на користь держави судові витрати, а саме: суму неоплаченого судового збору у розмірі 704,80 гривень.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 12, 13, 19, 76, 81, 133, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 281, 282, п.п. 8, 15.5 розділу ХІІІ ЦПК України, суд,
Визнати ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_9, місце реєстрації: АДРЕСА_6) таким, що втратив право користування жилим приміщенням у вигляді квартири №АДРЕСА_1.
Визнати ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_6, місце реєстрації: АДРЕСА_6) таким, що втратив право користування жилим приміщенням у вигляді квартири №АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_9, місце реєстрації: АДРЕСА_6) на користь держави суму неоплаченого судового збору в розмірі 704,80 гривень.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ст. 354 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ст. 354 ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.