Справа № 710/881/17
Провадження № 2/710/53/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.05.2018 м. Шпола

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.05.2018 м. Шпола

Шполянський районний суд Черкаської області в складі

головуючого - судді Побережної Н.П.,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Шпола цивільну справу за позовом ОСОБА_2

до Васильківської сільської ради, Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Нива»

про визнання права на земельну частку (пай),

ВСТАНОВИВ:

22.08.2017 до Шполянського районного суду Черкаської області надійшов даний позов, в якому позивач просить поновити йому строк на звернення до суду та визнати з ним право власності на земельну частку (пай) площею 1.99 умовних кадастрових гектари, нормативною вартістю 75406,76 грн., яка перебувала у колективній власності колишнього КСП « Нива», виділивши її із земель запасу (резерву), що перебуває в державній власності в межах Васильківської сільської ради Шполянського району Черкаської області.

Позивач свій позов мотивує тим, що з 01.05.1995 по 03.04.2006 він був членом КСП «Нива», оскільки працював слюсарем МТФ в КСП «Нива». Державний акт на право колективної власності на землю КСП « Нива» видано 21.12.1995, до якого додавались списки осіб, які мають право на земельну частку. Станом на 21.12.1995 позивач являвся членом КСП «Нива», тобто на момент видачі Державного акта на право колективної власності КСП « Нива» мав право на земельну частку (пай), але не був включений в списки членів КСП «Нива», які мають право на земельну частку (пай) з вини службових осіб КСП «Нива». В травні місяці 2017 року позивач вирішив оформитися на роботу до приватного підприємця в с. Васильків, Шполянського району та надав йому свою трудову книжку. Позивачеві пояснили, що відповідно до записів в трудовій книжці він має право на пай та порекомендували звернутися до Васильківської сільської ради для вирішення цього питання. Потім позивачеві було розяснено, що вирішити питання про визнання права власності на земельний пай він може тільки в судовому порядку. Тому позивач і звернувся до суду з даним позовом.

У судове засідання позивач та представник позивача не зявилися, про час, дату та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, надали до суду заяву, в якій просили розглядати справу без їх участі, вказавши що позовні вимоги підтримують.

Відповідач представник Васильківської сільської ради у судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, вказавши що позовні вимоги визнає.

Представник СТОВ «Нива в судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, причини неявки до суду не повідомив, відзив до суду не надав.

Ухвалою судді Шпоянського районного суду Черкаської області від 23.08.2017 було відкрито провадження по справі.

Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 03.01.2018 було замінено неналежного відповідача ОСОБА_3 Держгеокадастру в Шполянськомцу районі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області на належного відповідача ОСОБА_4 управління Держгеокадастру в Черкаській області.

Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 05.04.2018 замінено неналежного відповідача ОСОБА_4 управління Держгеокадастру в Черкаській області, на належного відповідача ОСОБА_5 товариство з обмеженою відповідальністю «Нива».

Суд, зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, вважає, що позов не підлягає до задоволення.

У суді встановлено, що ОСОБА_2 був прийнятий в члени КСП «Нива» на роботу слюсарем МТВ 01.05.1995, на підставі рішення правління ПР№7 від 01.05.1995 та був звільнений з роботи слюсаря МТВ згідно з ст. 38 КУпАП за власним бажанням згідно з наказом №25 від 03.04.2006, що підтверджується трудовою книжкою колгоспника ОСОБА_2 серії УКР №1978436 від 19.10.1990 (а.с.15-16).

Відповідно до Державного акту на право колективної власності на землю серії ЧР №20-21 від 21.12.1995, КСП «Нива» передано в колективну власність 2885,3 га землі, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі рішення Васильківської сільської ради Шполянського району Черкаської області від 18.10.1995 (а.с. 10-14)

Згідно з повідомленням відділу в Шполянському районі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області №414/114-17 від 02.08.2017 середній розмір земельної частки (паю) по Васильківській сільській раді із земель колективної власності колишнього КСП «Нива» становить 1,99 умовних кадастрових гектари. Вартість земельної частки (паю) в цінах 1995 року становить 8954 грн. Розмір земель резервного фонду по Васильківській сільській раді становить 265,0 га, з них ріллі 228,5 га (а.с.8).

Відповідно до ч.2 ст.1 ЗК України право власності на землю гарантується.

Як вказано в п. 17 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсним до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю

Згідно з п. «а» ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав.

Як вказано в ч. 2 ст. 5 ЦК України, акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він помякшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відповідно до ст. 22 ЗК України 1990 року в редакції від 13.03.1992, який діяв на час розпаювання земель колективної власності, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникало після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі на місцевості і одержання документа, що посвідчує це право.

Указом Президента України «Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 визначено коло осіб, які мають право на земельний пай, а саме право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства відповідно до списку, що додається до Державного акту на право колективної власності на землю.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа. які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку.

Згідно з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства (далі КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

В пункті 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Оскільки право позивача претендувати на земельну частку (пай) виникло в момент видачі КСП ім. Калініна Державного акта на право колективної власності на землю, тобто 11.12.1995, вказані правовідносини регулюються ЦК Української РСР 1963 року.

Відповідно до статті 71 ЦК Української РСР від 1963 року, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Пунктом 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.12.1996 р. №13 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», яка діяла до 16.04.2004, відповідно до статей 48, 50 Закону України "Про власність", ст.71 ЦК у спорах про захист прав власників земельних ділянок, стороною в яких є громадянин, застосовується трирічний строк позовної давності, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з ст. 76 ЦК Української РСР від 1963 року перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Статтею 75 ЦК Української РСР від 1963 року передбачено, що позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін.

Верховний суд України в справі № 6-2469цс16 від 16.11.2016 висловив таку правову позицію, що Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обовязку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України, про обовязковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Позивач в позовній заяві просить поновити йому строк на звернення до суду. Позивач вказує, що в травні 2017 року при влаштуванні на роботу йому пояснили, що він має право власності на земельну частку (пай). Однак позивач не надав суду жодних доказів того, що він не міг дізнатися раніше про наявне в нього право на земельну частку (пай), зокрема на зборах КСП «Нива» чи працюючи до лютого 2000 року в КСП «Нива», яке в подальшому реорганізоване в СТОВ «Нива».

Таким чином суд приходить до висновку, що відсутні підстави для поновлення позивачеві строку для звернення до суду.

Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити.

Заходи забезпечення позову не застосовувались.

Оскільки позов не задовольняється, суд залишає судовий збір на рахунку позивача.

На підставі ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», ст.ст. 1, 22, 152 ЗК України, п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України ст.ст. 71, 75, 76, 80 ЦК УРСР 1963 року, керуючись 12, 13, 76-81, 89, 141, 211, 263-265, ч.1 ст. 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку до Апеляційного суду Черкаської області через Шполянський районний суд Черкаської області (до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи) шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Шполянського

районного суду ОСОБА_6