ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/6379/17
провадження № 2/753/1104/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

( ЗАОЧНЕ)

"14" травня 2018 р. Дарницький районний суд м. Києва

в складі: головуючої-судді ЛЕОНТЮК Л.К.

за участю секретаря КЕДИК А.В.

сторін:

позивача ОСОБА_3

представника позивача ОСОБА_4

третьої особи ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_7 про позбавлення права користування житловим приміщенням шляхом виселення , суд

в с т а н о в и в :

У квітні 2017 року позивач ОСОБА_3 звернулась до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_7 про позбавлення права користування житловим приміщенням шляхом виселення, свої вимоги мотивувавши тим, що 04 червня 2004 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 було укладено шлюб. В грудні 2008 року відповідач ОСОБА_6 була зареєстрована в АДРЕСА_5

Спільне життя між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не склалося, та на підставі рішення Дарницького районного суду міста Києва від 23 лютого 2017 року шлюб було розірвано.

Після розірвання шлюбу відповідач залишилась проживати в спірній квартирі

Після розірвання шлюбу, між позивачем та відповідачем на фоні неприязнених відносин виникають постійні сварки. Відповідач порушує правила спів мешкання, застосовує до позивача фізичну силу, відносно позивача вживає нецензурну лексику. Відповідач, проживаючи у квартирі позивача, не несе жодних витрат, пов'язаних з утриманням квартири, а саме: не сплачує за комунальні послуги, за квартиру, тощо. Проте, своєю поведінкою, порушує правила спів мешкання у квартирі. Під час перебування позивача на роботі, відповідач використовує харчові продукти позивача, приводить до квартири сторонніх осіб чоловічої статі, що змушує позивача звертатися з відповідними заявами та скаргами до поліції. Такі протиправні дії зі сторони відповідача призводять до порушення прав власності та порушення житлових прав позивача та інших члені сім'ї, що проживають разом з позивачем в спірній квартирі

Така аморальна та протиправна поведінка відповідача завдає позивачу фізичних та моральних страждань, бо вона, як співвласник спірної квартири не може використовувати власне житло для власного проживання поки там проживає відповідач. Перебування позивача та інших членів її родини разом із відповідачем на однієї території неможливо.

На усні прохання позивача, відповідач відмовляється звільнити її квартиру.

На підставі вищенаведеного та відповідно до уточненої позовної заяви ( а. с. 30 - 31 ) позивач просить позбавити ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 права користування житловим приміщенням шляхом виселення з квартири № АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 та її представник, ОСОБА_4, що діє на підставі довіреності від 15 червня 2017 року ( а. с. 26 ) позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити, з підстав зазначених в уточненій позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не з"явилась, по дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про що свідчать зворотні поштові повідомлення, які повернулися на адресу суду, без вручення з зазначенням причини повернення за закінченням встановленого строку зберігання ( а. с. 22, 48, 88 ).

Згідно відомостей Відділу адресно - довідкової роботи ГУ ДМС України в місті Києві , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрована в АДРЕСА_6 ( а. с. 18 ).

Повістка відповідачу надсилалася за зареєстрованим у встановленому законом порядку. Відповідно п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси вважається, що днем вручення судової повістки.

У відповідності до ч. 7 ст. 128 ЦПК України « У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається:

У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається:

1 ) юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження ( місця проживання ), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань;

2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин.

Суд враховує, що закон створює рівні умови для осіб, що володіють правом звернення до суду, зобов'язавши суд повідомляти цих осіб про час і місце розгляду справи.

Суд прийняв вичерпні заходи для про час та місце розгляду справи, забезпечивши можливість з'явитися до суду і захистити свої права.

За змістом ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов'язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства.

Враховуючи завдання судочинства, принцип правової визначеності, поширення загального правила, закріпленого в ЦПК України , відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання будь - кого з осіб, що беруть участь у справі, за відсутності відомостей про причини неявки в судове засідання не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст. ст. 7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини і ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.

Третя особа ОСОБА_5 в судовому засіданні проти задоволення вимог не заперечував.

Третя особа ОСОБА_7 в судове засідання не з"явився про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

14 липня 2017 року за вх. № 34846 до загальної канцелярії суду від ОСОБА_7 надійшла заява в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просить задовольнити.

Згідно положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобов"язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов"язки, що закріплено в статті 43 ЦПК України.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, та третьої особи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 Цивільного процесуального Кодексу України , судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі - продажу від 28 квітня 2001 року власниками по 1 / 4 частині кожному квартири в місті Києві по вулиці АДРЕСА_7 ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_7 ( а. с. 6 ).

. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 грудня 2006 року 1 / 3 яка належала ОСОБА_8 який помер ІНФОРМАЦІЯ_8 є його дружина ОСОБА_3.

Спадкове майно. на яке в зазначеній частці видане свідоцтво складається з 1 / 4 частини квартири АДРЕСА_8 що належала померлому на підставі договору - купівлі продажу, квартира яка складається з трьох жилих кімнат загальна площа якої складає 71, 50 кв. м. жила площа квартири складає 41, 20 кв.м. Свідоцтво про право на спадщину на 1 / 12 частини квартири видане ОСОБА_3 Свідоцтво про право на спадщину на 1 / 12 частини квартири видане ОСОБА_5 Свідоцтво про право на спадщину на 1 / 12 частини квартири видане ОСОБА_7 ( а.с. 7 ).

Відповідно до рішення Дарницького районного суду міста Києва у цивільній справі № 753 / 21788 / 16 - ц провадження 2 / 753 / 2072 / 17 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про розірвання шлюбу, позовні вимоги задоволено.

Шлюб зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Кіровського міського управління юстиції Луганської області 04 червня 2004 року, актовий запис № 44 між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 розірвано. ( а. с. 9 )

Відповідно до довідки наданої " Центром комунального сервісу " Дарницького району в квартирі що розташована за адресою : АДРЕСА_9 ( а. с. 10 ) зареєстровані ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6 ( а. с. 10 )

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст. ст. 10 - 13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно доКонституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановленіКонституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов'язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

У відповідності до ст. ст. 76- 83 ЦПК України - доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (наприклад, рішення від 21 січня 1999 року в справі « Гарсія Руїз проти Іспанії », від 22 лютого 2007 року в справі « Красуля проти Росії », від 05 травня 2011 року в справі « Ільяді проти Росії », від 28 жовтня 2010 року в справі « Трофимчук проти України », від 09 грудня 1994 року в справі « Хіро Балані проти Іспанії », від 01 липня 2003 року в справі « Суомінен проти Фінляндії », від 07 червня 2008 року в справі « Мелтекс ЛТД ( MELTEX LTD ) та Месроп Мовсесян ( MESROP MOVSESYAN ) проти Вірменії » ) свідчить, що право на мотивоване ( обґрунтоване ) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов'язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право власності є непорушним.

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Згідно з ст. ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За приписами ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім"ї.

Згідно з вимог ч. 1 ст. 109 ЖК УРСР виселення із займаного приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

У відповідності до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 116 ЖК УРСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок ( частину будинку ), квартиру, користуються ним ( нею ) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до закону № 475 / 97 - ВР від 17 липня 1997 року « Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції », закріплений принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об"єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що

На підставі ст. 141 ЦПК України та Закону України "Про судовий збір", на користь позивача з відповідача підлягають стягненню судові витрати - судовий збір.

На підставі вище викладеного та керуючись ст. ст. 15, 16, 317, 319, 383, 391 ЦК України, 9, 109, 116, 150 ЖК УРСР ст. ст. 3, 12, 13, 81, 89, 197 - 200, 206, 263-266, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_7 про позбавлення права користування житловим приміщенням , шляхом виселення, задовольнити.

Позбавити ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованої за адресою у АДРЕСА_10 право користування жилим приміщенням шляхом виселення з квартири.за адресою : АДРЕСА_4.

Стягнути з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованої за адресою : АДРЕСА_11, на користь ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_7, зареєстрованої за адресою у АДРЕСА_10 судові витрати у вигляді судового збору при подачі позову до суду у сумі 551 гривень 20 копійок та за забезпечення доказів у сумі 528 грн. 61 коп., а разом 1 079 ( одна тисяча сімдесят дев"ять) 81 копійку .

Рішення може бути оскаржене в судову палату по цивільних справах Апеляційного суду міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи ( вирішення питання ) без повідомлення ( виклику ) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У відповідності до п.п. 15. 5 п. 15 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення виготовлено 23 травня 2018 року.

СУДДЯ Л.К. ЛЕОНТЮК