АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 547/838/17 Номер провадження 22-ц/786/962/18Головуючий у 1-й інстанції Харченко В. Ф. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2018 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Панченка О.О.,

суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.,

за участю секретаря: Зеленської О.І.,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Семенівського районного суду Полтавської області від27 лютого 2018 року, ухваленого під головуванням судді Харченка В.Ф. в смт. Семенівка Полтавської області зі складанням повного тексту рішення 27 лютого 2018 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. Позов обґрунтований тим, що відповідно до розписки від 01.12.2010 року відповідач взяв у ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 15 000 дол. США. Отримані кошти зобов'язувався повернути до 25.01.2011 року. 26.02.2015 відповідач повернув позивачеві 1000 доларів США. Решту боргу ОСОБА_2 не повернуто, на претензії відповідач не реагує, уникає будь-яких контактів. За вказаного позивач просив стягнути з відповідача залишок боргу, який складає 14000 доларів США, що на час звернення з позовом до суду в гривневому еквіваленті становить 362320 грн.

Рішенням Семенівського районного суду Полтавської області 27 лютого 2018 року у задоволенні позову відмовлено повністю, у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Скасовано заходи забезпечення позову-арешт на майно та/або грошові кошти відповідача ОСОБА_3 у сумі 362320,00 грн, застосовані ухвалою Семенівського районного суду Полтавської області від 04.09.2017 року.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подав на нього апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги, вказує, що ним не пропущено строк позовної давності, оскільки такий строк було перервано частковим виконанням зобов'язання (поверненням боргу).

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Як передбачено ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до оригіналу розписки від 01.12.2010 року (а.с. 51), складеної відповідачем ОСОБА_2, останній отримав у борг від позивача ОСОБА_3 15000 доларів США, які зобов'язався повернути до 25.01.2011 року.

Згідно запису у розписці, виконаного позивачем, останній 26.02.2015 року отримав від ОСОБА_2 1000 доларів США.

Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахуванням грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Норми параграфів 1 і 2 глави 71 ЦК України не містять інших положень щодо порядку та умов підтвердження повернення позики.

Нормами ст.527 ЦК України передбачено зобов'язання боржника виконати свій обов'язок, а кредитора прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту, а також право кожної із сторін у зобов'язанні вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Відповідно до ст.545 ЦК України кредитор, прийнявши виконання зобов'язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив факт отримання відповідачем ОСОБА_2 від позивача ОСОБА_3 у борг грошових коштів у сумі 15 000 дол. США. Однак відмовляючи в задоволення позову, суд виходив з того, що трирічний строк позовної давності щодо такого строку виконання зобов'язання сплив. При цьому, суд першої інстанції не вважав належаним доказом повернення відповідачем позивачеві 1000 доларів США 26.02.2015 року, як на це вказував позивач, оскільки такий запис у розписці зроблений позивачем власноруч.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується й колегія судів з огляду на наступне.

Як убачається зі змісту розписки, на ній мається запис про отримання кредитором 26 лютого 2015 року коштів від боржника у сумі 1000 доларів США, під цим написом стоїть підпис кредитора. При цьому боржник (відповідач у справі) заперечує цей факт.

За таких обставин належним підтвердженням часткового виконання зобов'язання за договором позики у цій справі має бути у відповідності до ст.545 ЦК України письмовий документ чи то розписка кредитора про отримання часткового виконання, чи то підпис або ж у іншому виді погодження (підтвердження) боржником часткового виконання зобов'язання, тощо.

Отже, напис у розписці про отримання часткового виконання зобов'язання, посвідчений підписом кредитора, з урахуванням заперечення цього факту боржником та за відсутності інших доказів про вчинення боржником дій з визнання ним свого боргу не є достатнім доказом для того, щоб визнати встановленим факт часткового виконання ОСОБА_2 26 лютого 2015 року свого обов'язку з повернення коштів згідно розписки від 01.12.2010 року.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із частинами четвертою, п'ятою статті 267 ЦК України сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судового рішення.

Відповідно до частини першої, третьої статті 264 ЦК України позовна давність переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

При цьому за змістом наведеної норми закону особа має вчинити дії, що свідчать про визнання нею боргу у межах строку давності.

Однак доказів переривання строку позовної давності, повернення позики повністю або у частині позивачем не надано.

Оскільки початком перебігу строку позовної давності є дата 25.01.2011 року, то позов мав бути пред'явлений до 25.01.2014 року. З позовом ОСОБА_3 звернувся в липні 2017 року.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені правовідносини, що склалися між сторонами і їм надана належна правова оцінка, в судовому рішенні повно відображені обставини, що мають значення для справи, а відтак суд обґрунтовано прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

При цьому, апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростували висновки суду першої інстанції.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Семенівського районного суду Полтавської області 27 лютого 2018 року ухвалене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись п.1 ч. 1 ст. 374, ч.1 ст.375, ст. ст. 381 - 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 27 лютого 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя : /підпис/ О.О. Панченко

Судді: /підпис/ О.А. Лобов /підпис/ В.М. Триголов

КОПІЯ

ВІРНО: суддя Апеляційного

Полтавської області ___________ О.О. Панченко

Повний текст судового рішення виготовлено 22 травня 2018 року.