Постанова

Іменем України

14 травня 2018 року

м. Київ

справа № 703/3488/16-ц

провадження № 61-18830 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4;

представник позивача - ОСОБА_5;

відповідач - ОСОБА_6;

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 5 квітня 2017 року у складі судді Васильківської Т. В. та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 16 травня 2017 року у складі колегії суддів: Пономаренка В. В., Сіренка Ю. В., Ювшина В. І.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Позовна заява мотивована тим, що 15 лютого 2016 року по вул. Сріблянській у м. Сміла Черкаської області сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю належного їй автомобіля ВАЗ 210994-20, номерний знак НОМЕР_1, та автомобіля «Хюндай», номерний знак НОМЕР_2, під керуванням відповідача. У результаті ДТП належний їй автомобіль отримав механічні пошкодження. Постановою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 13 червня 2016 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Вартість відновлювального ремонту автомобіля складала 83 799 грн, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу становила 40 729 грн 29 коп., вартість автомобіля складала 79 135 грн.

Цивільно-правову відповідальність відповідача не було застраховано, тому вона звернулася до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) із заявою про настання страхового випадку, яке у вересні 2016 року виплатило їй страхове відшкодування в сумі 40 729 грн 29 коп. Залишки пошкодженого автомобіля було продано за 20 тис. грн. Різниця між розміром відшкодованої шкоди та розміром завданої унаслідок винних дій відповідача шкоди складає 18 405 грн 71 коп., яка у силу статті 1194 ЦК України має бути відшкодована відповідачем. Неправомірними діями відповідача їй було завдано також моральної шкоди.

Ураховуючи викладене, уточнивши позовні вимоги, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь 18 405 грн 71 коп. на відшкодування майнової шкоди та 10 тис. грн на відшкодування моральної шкоди, а також понесені нею судові витрати.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 5 квітня 2017 позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 18 405 грн 71 коп. на відшкодуванні майнової шкоди та 500 грн на відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання розподілу судових витрат. У решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що унаслідок ДТП позивачу завдано майнової шкоди, розмір якої визначено згідно з висновком експертного товарознавчого дослідження від 26 березня 2016 року. Оскільки розмір виплаченого МТСБУ страхового відшкодування та сума, отримана у результаті продажу залишків пошкодженого автомобіля, не покриває розміру завданих позивачу унаслідок ДТП реальних збитків, така різниця у силу статті 1194 ЦК України відшкодовується відповідачем. Розмір моральної шкоди визначено судом з урахуванням вимог розумності та справедливості.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 16 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що розмір збитків, що підлягає відшкодуванню позивачці, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, відтак, відповідач має відшкодувати збитки, не покриті за рахунок страхового відшкодування та продажу залишків пошкодженого автомобіля

У червні 2017 року ОСОБА_6 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив оскаржувані судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Касаційна скарга мотивована тим, що він є інвалідом третьої групи має пільги, встановлені для ветеранів війни, тому він звільняється від страхування цивільно-правової відповідальності, а відшкодування збитків, завданих унаслідок ДТП, проводить МТСБУ. Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Позивачем було здійснено продаж пошкодженого автомобіля (його залишків), тобто даний транспортний засіб не відновлювався позивачем до попереднього стану.

Отже, в даному випадку стягненню підлягає вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу автомобіля, оскільки стягнення вартості відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу має місце лише за умови використання нових вузлів, деталей, комплектуючих частин іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів. Таким чином розмір збитків, завданих позивачу унаслідок ДТП становить 40 729 грн 29 коп. (вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу автомобіля), які було сплачені МТСБУ у повному обсязі. Тому підстави для відшкодування моральної шкоди з відповідача також відсутні.

У липні 2017 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - подав заперечення на касаційну скаргу, в яких зазначив, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими. Посилався на те, що в силу положень статті 1194 ЦК України, статті 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальність власників наземних транспортних засобів» при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

МТСБУ відшкодувало позивачу розмір матеріального збитку за вирахуванням тих складових, які згідно статті 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальність власників наземних транспортних засобів» МТСБУ як страховик позбавлений можливості відшкодувати. А оскільки завдання збитків унаслідок ДТП - це деліктне зобов'язання, то позивач звернулась до суду з вимогами до винуватця ДТП з метою стягнення різниці між розміром матеріального збитку та страховим відшкодуванням.

Твердження відповідача про те, що він звільнений як інвалід війни від цивільно-правової відповідальності унаслідок завдання матеріальних збитків і моральної шкоди при ДТП є помилковим, оскільки закон звільняє його тільки від обов'язку укласти договір страхування його цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди. Така особа відповідно до статті 1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до частини другої пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов'язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Згідно зі статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у пунктах 15, 16 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Вирішуючи спір, суди, належним чином дослідивши та давши оцінку поданим сторонами доказам, врахувавши положення статей 1187, 1192, 1194 ЦК України дійшли правильного висновку про стягнення з відповідача різниці між розміром реальної вартості втраченого майна, страховою виплатою і отриманим прибутком від реалізації залишків пошкодженого автомобіля. Розмір моральної шкоди визначено судами з урахуванням вимог розумності та справедливості.

Посилання касаційної скарги на те, що відповідач звільнений як інвалід війни від цивільно-правової відповідальності, унаслідок завдання майнової та моральної шкоди при ДТП, безпідставні оскільки Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зокрема інваліди війни, звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України, а відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом (п. 13.1), тобто такі особи звільняються від витрат, пов'язаних з укладенням договору страхування цивільно-правової відповідальності, а не від відповідальності за завдану унаслідок ДТП майнову та моральну шкоду.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність ухвалених судових рішень не впливають, а направлені виключно на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

З урахуванням наведеного доводи касаційної скарги є безпідставними й на законність судових рішень не впливають.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 5 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 16 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник

Ю. В. Черняк