Справа № 455/547/15 Головуючий у 1 інстанції: Лойзик М.В.
Провадження № 22-ц/783/118/17 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.Я.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

з участю апелянта - ОСОБА_2, позивача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 03 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_4, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_3, про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, -

в с т а н о в и л а:

В травні 2015 року ОСОБА_3 звернувся з позовом в суд до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_4, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди. В обґрунтування позову посилався на те, що 09 жовтня 2013 року о 20 год. 10 хв. по вул. Лева Галицького у м. Старий Самбір Львівської області біля автовокзалу сталася дорожньо - транспортна пригода за участю автомобіля «Рено Лагуна», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля марки «Опель Вектра», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням його (ОСОБА_3.) сина ОСОБА_4 Дорожньо - транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_2, який порушив п. 10.1. Правил дорожнього руху, оскільки, перед початком руху не переконався, що рух буде безпечним та не створить небезпеки чи перешкоди іншим учасникам руху, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем «Опель Вектра», д.н.з. НОМЕР_2. Внаслідок зіткнення транспортні засоби отримали технічні ушкодження, а водій ОСОБА_4 - тілесні ушкодження, які згідно висновку судмедекспертизи № 182 від 14.10.2013 року відносяться до категорії легких. Винуватість ОСОБА_2 підтверджується також і постановою Старосамбірського районного суду Львівської області від 22 січня 2015 року. Просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача в його користь матеріальну шкоду в розмірі 59 054,00 грн., моральну шкоду в розмірі 23 000,00 грн., а також судові витрати.

В січні 2016 року ОСОБА_2 звернувся з позовом в суд до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_3, про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди.

В обґрунтування заявленого позову посилався на те, що йому на праві особистої приватної власності належить автомобіль марки «Рено Лагуна», д.р.н. НОМЕР_1. 09 жовтня 2013 року о 20 год.10 хв. по вул. Л. Галицького в м. Старий Самбір біля автовокзалу сталася дорожньо - транспортна пригода за участю автомобіля «Рено Лагуна», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля марки «Опель Вектра», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 В результаті дорожньо - транспортної пригоди обидва автомобіля отримали ушкодження. Вважає, що саме ОСОБА_4 при ДТП було порушено правила дорожнього руху, що стали причиною ДТП. Просив ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_4 в його користь майнову шкоду в розмірі 82891,46 грн., витрати на проведення експертного автотоварознавчого дослідження в розмірі 2250 грн.00 коп., судові витрати в розмірі 851 грн. 41 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 1500 грн. 00 коп.

Оскаржуваним рішенням позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_4, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди - задоволено частково.

Ухвалено стягнути із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 на відшкодування майнової шкоди 57094 гривні 53 копійки, за завдану моральну шкоду - 10000 гривень та 2794,10 гривні судових витрат, а в решті вимог - відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_3, про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди - відмовлено.

Рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 03 березня 2016 року оскаржив відповідач ОСОБА_2

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що оскаржуване рішення є незаконним у зв'язку із невідповідністю висновків суду обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зазначає, що судом першої інстанції невірно надано оцінку доказам, зокрема, докази, надані апелянтом та його доводи в оскаржуваному рішенні не знайшли відображення. Так, судом не взято до уваги його посилання на висновок № 3536 судово - автотехнічної експертизи по дослідженню обставин ДТП за матеріалами справи № 455/2267/13 -п від 16 грудня 2014 року в частині пунктів 4.1., 4.2., 1,2. Вважає, що суд першої інстанції, всупереч вимог законодавства незаконно визнав його винним у порушенні правил дорожнього руху у відповідності до постанови Старосамбірського районного суду від 22 січня 2015 року та застосував вимоги ст. 61 ЦК України. У відповідності до постанови Старосамбірського районного суду Львівської області від 22.01.2015 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності закрито, оскільки вину останнього доведено не було. На думку апелянта, застосування ст. 61 ЦПК України суперечить постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». Просить рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 03 березня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 повністю, зустрічну позовну заяву задовольнити.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Справа розглядається Апеляційним судом Львівської області у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який ухвалив рішення, що оскаржується, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, відповідно до вимог п. 8 ст. 1 Перехідних положень.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.Таким чином, дана справа розглядається за правилами ЦПК України в редакції Закону №2147-У111 від 03.10.2017 року, яка набрала чинності з 15.12.2017 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Пленум Верховного Суду України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз'яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди виходив з того, що з вини відповідача ОСОБА_2 позивачу була заподіяна матеріальна шкода.

З матеріалів справи вбачається наступне.

З свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4, вбачається, що транспортний засіб «Опель Вектра», д.н.з. НОМЕР_2 зареєстрований 30.07.1997 року за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючим у місті Старий Самбір, Шептицького, 27 (а.с. 15).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5, транспортний засіб «Рено Лагуна», д.н.з. НОМЕР_3, 28.12.2007 року зареєстрований за ОСОБА_2, проживаючим у місті Старий Самбір, Івана Франка, 1 (а.с. 139).

Постановою Старосамбірського районного суду Львівської області від 22.01.2015 року (а.с. 5) встановлено, що 09.10.2013 року о 20 годині 10 хвилин ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Рено Лагуна» д.н.з. НОМЕР_3 на вулиці Лева Галицького у місті Старий Самбір перед початком руху не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки чи перешкоди іншим учасникам руху, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем «Опель Вектра» д.н.з. НОМЕР_2, внаслідок чого обидва транспортні засоби отримали технічні пошкодження.

В даній постанові зазначено, що в діях ОСОБА_2 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, однак з огляду на те, що у відповідності з ч. 2 ст. 38 КпАПУ адміністративне стягнення може бути накладене не пізніше як через три місяці з дня його вчинення, а у разі відмови в порушенні кримінальної справи або закриття кримінальної справи - не пізніше як через місяць з дня прийняття рішення, на час же розгляду справи минуло більше року з дня вчинення правопорушення та з дня закриття кримінального провадження (постанова від 21.10.2013 року), то провадження в справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито.

Висновком експертного авто-товарознавчого дослідження № 007 від 01.03.2015 року визначено, що вартість матеріального збитку, який заподіяний внаслідок пошкодженням автомобіля «Опель Вектра» д.н.з.НОМЕР_2 становить 57 094,53 гривні, оскільки відновлювати такий автомобіль економічно недоцільно (а.с. 6-15).

Вартість послуг з проведення експертного авто-товарознавчого дослідження становить 1960,00 грн. (а.с. 22).

На підставі ухвали Апеляційного суду Львівської області від 13.07.2018 року про призначення авто-товарознавчого експертизи судовим експертом лабораторії авто-технічних досліджень Львівського НДІ Судових експертиз МЮ України Романяком А.М. 12.07.2017 року складено висновок № 3439 судової автотоварознавчої експертизи по цивільній справі № 455/547/15-ц.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами 1 та 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно частини п'ятої зазначеної статті, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

На підставі викладеного та аналізу зазначених правових норм, колегія суддів приходить до переконання, що вирішуючи спір, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що з вини відповідача ОСОБА_2 позивачу була заподіяна матеріальна шкода, а відтак така підлягає відшкодуванню останнім.

Відповідно до пункту 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП.

Згідно з п. 8.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного Майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, визначається такою, що дорівнює ринковій вартості колісного транспортного засобу на момент пошкодження, якщо, незважаючи на принципи внеску та найбільш ефективного використання, вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу не менша за його ринкову вартість.

Отже, якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, при вирішенні питання про розмір збитків, які підлягають відшкодуванню в зв'язку з пошкодженням автомобіля, з'ясуванню підлягають вартість транспортного засобу, вартість його ремонту і зазначені обставини повинні бути оцінені з точки зору економічної обґрунтованості ремонту; при цьому розмір відшкодування залежить і від того, чи погоджується власник транспортного засобу на визнання такого транспортного засобу фізично знищеним.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 13.07.2018 року задоволено клопотання відповідача про призначення авто-товарознавчого експертизи.

Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

З висновку № 3439 судової автотоварознавчої експертизи по цивільній справі № 455/547/15-ц від 12.07.2017 року вбачається, що ринкова вартість OPEL VECTRA, 1989 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, станом на момент проведення дослідження, без врахування аварійних пошкоджень (до ДТП) становить 54 674 грн. 52 коп., а ринкова вартість пошкодженого (після ДТП) автомобіля OPEL VECTRA, 1989 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, станом на момент проведення дослідження, становить 11 555 грн. 59 коп.

Згідно зі ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Враховуючи, що пошкоджений внаслідок ДТП транспортний засіб позивача ОСОБА_3 вважається фізично знищеним, а вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість транспортного засобу до його пошкодження в ДТП, то розмір матеріального збитку, який підлягає відшкодуванню позивачеві становить 43 118 грн. 93 коп. (різниця між ринковою вартістю транспортного засобу до ДТП (54 674 грн. 52 коп.) та вартістю транспортного засобу після ДТП (11 555 грн. 59 коп.). А відтак, колегія суддів приходить до висновку, що в цій частині апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції слід змінити, зменшивши стягувану із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 майнову шкоду з 57 097 грн. до 43 118 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди в сумі 10000,00 грн. суд першої інстанції обґрунтовано визначив з засад розумності, виваженості та справедливості з урахуванням дійсних обставин справи та правильно виходив з того, що в результаті винних дій відповідача ОСОБА_2, позивачу ОСОБА_3 було завдано моральної шкоди, яка виразилася у хвилюванні за здоров'я травмованого у ДТП сина ОСОБА_4 та негативних емоціях і переживаннях з приводу пошкодження майна та неможливістю нормального користування ним, порушенні звичного способу життя, необхідністю докладання додаткових зусиль для його нормалізації. А відтак, колегія суддів приходить до висновку, що у цій частині апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволеннізустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_3, про відшкодування в його користь шкоди, завданої пошкодженням автомобіля «Рено Лагуна» внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, вірно виходив з того, що саме ОСОБА_2, виїхавши автомобілем «Рено Лагуна», д.н.з. НОМЕР_3, на смугу зустрічного руху, створив перешкоду автомобілю «Опель Вектра», порушивши правила дорожнього руху і це порушення є у прямому причинному зв'язку із пошкодженням автомобілів.

Згідно положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України (в редакції 2004 року, яка діяла на час розгляду справи судом першої інстанції) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України (в редакції 2004 року, яка діяла на час розгляду справи судом першої інстанції) доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Всупереч обов'язку доказування позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 не довів обставин, на які посилався, як на підставу своїх вимог.

В обґрунтування ухваленого рішення суд першої інстанції підставно послався на постанову Старосамбірського районного суду Львівської області від 22.01.2015 року, як на належний доказ, якою ОСОБА_2 визнаний винним у порушенні правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, зазначивши, що вона є чинною та не оскаржувалась останнім, та дав належну оцінку показанням свідка.

Колегія суддів також погоджується і з висновком суду першої інстанції, що висновок № 3536 судово-автотехнічної експертизи від 16.12.2014 року (а.с. 113 -127) який, як доказ порушення ОСОБА_4 правил дорожнього руху, був наданий позивачем за зустрічним позовом, - є некоректним та не заслуговує на увагу, оскільки такий побудований на основі припущень і пояснень ОСОБА_2 про обставини пригоди із-за відсутності у експерта об'єктивних вихідних даних, про що зазначено у розділі висновку «Вихідні дані» (а.с. 114).

Також суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що ОСОБА_4 дійсно допустив порушення правил дорожнього руху, так як 09.10.2013 року керував транспортним засобом без полісу цивільно-правової відповідальності, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності, але це порушення не знаходиться у причинному зв'язку із наслідками пригоди - пошкодженням транспортних засобів.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що у цій частині апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову залишити без змін.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 88 ЦПК України (в редакції 2004 року, яка діяла на час розгляду справи судом першої інстанції), стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

А відтак, суд першої інстанції вірно стягнув із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати у справі в загальній сумі 2794,10 грн., а саме: документально підтверджені судові витрати - по сплаті судового збору 590,50 грн. + 243,60 грн. (а.с. 1-2), експертного дослідження 1960 гривень (а.с. 22).

Згідно п.п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно положень п. 2 ст. 376 ЦПК України (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року) неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів з врахуванням встановлених в ході розгляду обставин справи приходить до висновку, що рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 03 березня 2016 року слід змінити, зменшивши стягувану із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_7 майнову шкоду з 57 097, 53 грн.(п'ятдесят сім тисяч дев'яносто сім грн. 53 коп.) до 43 118,93грн. (сорок три тисячі сто вісімнадцять грн. 93 коп.). В решті рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 374 ч. 1 п. 2, 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 03 березня 2016 року змінити, зменшивши стягувану із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 майнову шкоду з 57 097 грн. (п'ятдесят сім тисяч дев'яносто сім грн. 53 коп.) до 43 118 грн. (сорок три тисячі сто вісімнадцять грн. 93 коп.).

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 25 травня 2018 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.