Справа № 361/6812/16-ц
Провадження № 2/361/138/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15 травня 2018 р. Броварський міськрайонний суд Київської області в складі головуючого судді Селезньової Т.В., при секретарі Корніюк К.А., з участю представника відповідача - Попіка І.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бровари цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа - ОСОБА_2, про визнання додаткових угод до договору поруки недійсними, про визнання поруки припиненою,-

встановив:

Позивач просить суд стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 13.04.2007р., укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» (правонаступник Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк») і ОСОБА_2 (відповідачем 1), в сумі 31411,96 доларів США, з якої: 29601,11 доларів США - заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена заборгованість за кредитом з травня 2016 - 776,40 доларів США; 1810,85 доларів США - заборгованість за процентами, а також пеню за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків у розмірі 4940,68 грн., посилаючись на те, що позивач видав відповідачу кредит на умовах повернення кредиту і сплати відсотків у визначені договором строки; відповідач кредит отримав, але допустив прострочення в платежах, внаслідок чого у нього перед позивачем утворилась заборгованість по тілу кредиту, по сплаті відсотків; крім того, нарахована пеня відповідно до умов договору. З Другим відповідачем 13.04.2007р. був укладений договір поруки № 108424 на забезпечення виконання першим відповідачем умов кредитного договору, тому поручитель має солідарні з позичальником грошові зобов'язання перед кредитором.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнала, подала зустрічний позов, у якому не оспорюючи факту укладення з нею договору поруки, просить визнати недійсною Додаткову угоду №1 від 16.03.2009р. до Договору поруки № 108424 від 13.04.2007 р., визнати недійсною додаткову угоду № 2 від 04.03.2015р. до Договору поруки № 108424 від 13.04.2007р., і визнати припиненою поруку за Договором поруки № 108424 від 13.04.2007 р.,Вимоги за зустрічним позовом вмотивовані тим, що 13.04.2007р. між нею та ПАТ «УкрСиббанк» був укладений договір поруки № 108424, за яким вона поручилась перед банком за належне виконання ОСОБА_2 зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 13.04.2007р. Лише після ознайомлення з матеріалами позову, пред'явленого до неї і ОСОБА_2 про стягнення заборгованості їй стало відомо, що 16.03.2009р. між банком і ОСОБА_2 була укладена додаткова угода № 1 до кредитного договору, яким змінено графік погашення заборгованості, і 04.03.2015 р. між банком та ОСОБА_2 була укладена додаткова угода № 2 до кредитного договору, яким змінено умови кредитування при реструктуризації заборгованості за кредитом. В матеріалах справи міститься додаткова угода № 1 від 16.03.2009р. до договору поруки, згідно якої вона нібито надала свою згоду на зміну графіку погашення кредиту за додатковою угодою №1 до кредитного договору , і додаткова угода № 2 від 04.03.2015р. до договору поруки, згідно якої вона нібито надала свою згоду на зміну умов кредитування при реструктуризації заборгованості за кредитом за додатковою угодою №2 до кредитного договору . Проте, вона не підписувала жодних додаткових угод до договору поруки №108424, укладеного 13.04.2007р. між нею та ПАТ «Укрсиббанк», не знала про укладення позичальником додаткових угод до договору кредиту, і не надавала згоду на зміни умов договору кредиту, на зміну графіку погашення кредиту і на зміну умов кредитування, а підпис від її імені в зазначених додаткових угодах, наявних у матеріалах даної цивільної справи, зроблений не нею. Вона зверталась до позивача за роз'ясненнями, і їй у відділенні позивача була надана копія додаткової угоди до договір поруки, в якій був відсутній підпис від її імені як поручителя, копію даного документу вона долучає до справи разом з зустрічним позовом. Вважає, що у зв'язку з укладенням зазначених додаткових угод до кредитного договору без її згоди, якими збільшилось фінансове навантаження та обсяг відповідальності позичальника і відповідно її як поручителя, то на підставі ч.1 ст. 559 ЦК України порука припинена. Збільшення обсягу відповідальності за додатковими угодами до договору кредиту №1 та №2 відповідачка вбачає в тому, що першою додатковою угодою було відстрочено на один рік черговий і подальші платежі по поверненню кредиту, що призвело до нарахування процентів за користування кредитом протягом одного року на більшу суму кредиту; а за другою додатковою угодою до договору кредиту було переглянуто проценти, в тому числі і в сторону їх збільшення, було збільшено розмір платежів на останній рік користування кредитом, та було введено нову умову щодо нарахування процентів у подвійному розмірі у разі прострочення платежів. Крім того, послалась на те, що позивач у позові зазначає, що у ОСОБА_2 виникла заборгованість за договором кредиту у квітні 2016 р., але позов подано до суду у листопаді 2016 року, вимогу банку про погашення заборгованості до позичальника і до неї як поручителя від 27.10.2016 р., яка міститься в матеріалах справи, вона не отримувала, що свідчить про те, що банк протягом шестимісячного строку з дня настання права вимоги не пред'явив до неї вимог як до поручителя, тому також і відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України порука припинилася.

Представник відповідача за зустрічним позовом ПАТ «Укрсиббанк» зустрічний позов не визнав, оспорює той факт, що поручитель не підписала укладені з нею дві додаткові угоди до договору поруки, оскільки в даних додаткових угодах є підписи поручителя, і не згоден з висновками проведеної у справі почеркознавчої експертизи. При наданні пояснень в судовому засіданні представник позивача погодився з тим, що у разі встановлення судом, що дані додаткові угоди поручителем не підписувались і відповідно нею не укладались, то це є підставою для визнання їх недійсними. Надати пояснення з приводу конкретних обставин укладення оспорених відповідачем додаткових угод до договору поруки представник позивача відмовився і після оголошеної у судовому засіданні перерви до суду не з,явився, подавши заяву про подальший розгляд справи у його відсутності. Також відповідач не згоден з тим, що є підстави для визнання поруки припиненою, оскільки укладення вищезазначених додаткових угод до кредитного договору з позичальником ОСОБА_2 на думку позивача не призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя ОСОБА_3, оскільки додатковою угодою № 1 до кредитного договору позичальнику ОСОБА_2 були надані кредитні канікули на рік, але при цьому залишок за тілом кредитом і кінцевий строк повернення кредиту не змінювались, а Додатковою угодою № 2 було змінено розмір відсоткової ставки у період з 04.03.2015 р. до 04.03.2017 р. в сторону зменшення, і лише надалі з 2018 року процентна ставка збільшувалась у порівнянні з передбаченою договором кредиту. Тому на думку представника ПАТ «Украсиббанк» відсутні підстави для припинення поруки ОСОБА_3 за ч.1 ст. 559 ЦК України. У подальшому позивач змінив свою думку, і представник позивача погодився з тим, що у разі визнання судом недійсними оспорюваних поручителем двох додаткових угод до договору поруки і, то це є підставою для припинення поруки, передбаченою в ч.1 ст.559 ЦК, і також погодився з поручителем у тому, що додатковими угодами №1 та №2 до договору кредиту дійсно збільшувався обсяг відповідальності позичальника і відповідно поручителя. В частині доводів позивачки щодо припинення поруки за ч.4 ст. 559 ЦК України внаслідок пропуску шестимісячного строку пред'явлення вимоги до поручителя відповідач зазначив, що вимога про погашення простроченої заборгованості за кредитом і відсотками пред'явлена позичальнику ОСОБА_2 і поручителю ОСОБА_3 29.10.2016 р. шляхом направлення листів - вимог від 27.10.2016 р. про погашення заборгованості. У зв'язку з невиконанням позичальником і поручителем вимог, у визначений розділом 11 кредитного договору строк, з умовами якого поручитель була ознайомлена, - 30.11.2016 р. він пред'явив позов до суду про солідарне стягнення з позичальника і поручителя кредитної заборгованості, тому шестимісячний строк банком не пропущений і відсутні підстави для припинення поруки за ч.4 ст. 559 ЦК України. після оголошення перерви подав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі за наявними у справі документами, первісний позов просив задовольнити, у зустрічному позові ОСОБА_3 просив відмовити.

Відповідач 1 за первісним позовом і третя особа за зустрічним позовом ОСОБА_2 жодного разу в судові засідання не з'явився, неодноразово був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення йому рекомендованих листів за адресою його зареєстрованого місця проживання, відзив на позов не подав, пояснень щодо зустрічного позову не подав, про зміну адреси місця проживання суд не повідомляв. Від відповідача не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, не повідомлено про причини неявки. Суд, прийнявши всі заходи по виклику відповідача 1, вважає можливим розглянути справу за наявними у справі матеріалами без його участі.

Судом встановлено, що 13.04.2007р. між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_2 кредит у іноземній валюті 44700,00 доларів США, зі сплатою відсотків у розмірі 12% річних, строком з 13.04.2007 р. до 13.04.2028 р., цільове призначення кредиту - для особистих потреб - іпотечний кредит.

Відповідно до п.1.2.2 позичальник зобов'язується повернути суму кредиту та сплатити проценти, комісії, штрафи та інші платежі згідно умов договору.

Відповідно до п. 1.3.1 за використання кредитних коштів протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 12 % річних. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов п.9.2 даного Договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування в порядку, передбаченому п. 9.2 Договору.

Відповідно до п.1.3.3 нарахування процентів здійснюється щомісяця, в останній робочий день поточного місяця методом факт/360, період нарахування процентів згідно умов цього договору починається з дня фактичного надання кредиту, якщо умовами п.1.3.2, 9.2 договору не передбачено іншу дату початку нарахування процентів, а в наступному - з першого календарного дня поточного місяця, і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. При цьому проценти нараховуються на суму кредиту, що фактично надані банком позичальнику і які ще не повернуті останнім у власність банку відповідно до умов договору.

Відповідно до п.2.1 забезпеченням виконання зобов'язань позичальника за даним договором виступає застава нерухомості і порука ОСОБА_3.

Відповідно до п. 2.3 у випадку невиконання позичальником умов цього договору про надання забезпечення за цим договором, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов'язань за цим договором або погіршення його умов, банк набуває право вимоги на дострокове повернення кредиту та нарахування процентів, комісій у порядку встановленому розділом 11 цього договору.

Відповідно до п.4.1, 4.2 позичальник зобов'язався використати кредит на зазначені у цьому договорі цілі, повернути одержаний кредит та сплатити нараховані банком проценти, комісії та інші платежі у порядку та терміни, встановлені договором; погашати кредит, сплачувати проценти, комісії та інші платежі.

Відповідно до п.9.4 зміни до договору оформляються шляхом підписання сторонами відповідних додаткових угод до нього, крім випадків, коли цим договором прямо передбачено, що зміни його умов не потребують укладення будь-яких додаткових угод.

Відповідно до п.9.5 строк дії даного договору встановлюється з дня укладення цього договору і до повного погашення суми кредиту, сплати нарахованих процентів, комісій та пені у разі її нарахування.

16 березня 2009 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 була укладена Додаткова угода № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 13.04.2007р., відповідно до умов якої змінено графік погашення кредиту за договором, позичальнику ОСОБА_2 у період з 13.03.2009 р. по 13.04.2010р. надано кредитні канікули, тобто він набув право не сплачувати кредит протягом року.

04 березня 2015 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 була укладена Додаткова угода № 2 до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 13.04.2007 р., у п.2.1 якої сторони домовились про встановлення процентної ставки за використання кредитних коштів за договором у наступних розмірах: з 04.03.2015 р. встановлюється процентна ставка в розмірі 6% річних; з 04.03.2016 р. встановлюється процентна ставка 8,93 %; з 04.03.2017 р. встановлюється процентна ставка 11,80 %; з 04.03.2018 р. встановлюється процентна ставка 12%; з 04.03.2019 р. встановлюється процентна ставка 13%; з 04.03.2020 р. встановлюється процентна ставка 14%; з 04.03.2021 р. встановлюється процентна ставка 15%. Сторони також домовилисьдоповнити договір кредиту пунктом 2, згідно якого за користування кредитними коштами понад встановлений договором термін встановлюється процентна ставка у подвійному розмірі від ставки, що діє для строкової суми основного боргу на дату виникнення такого прострочення. Також у даній додатковій угоді сторони домовились про зміну графіку погашення кредиту за договором.

Факт укладення кредитного договору, і додаткових угод до нього з першим відповідачем за первісним позовом, і факт згоди на умови кредитування підтверджується наявністю підпису відповідача ОСОБА_2 у договорі і додаткових угодах, укладених ними. Договір кредиту і додаткові угоди до нього ОСОБА_2 не оскаржені, тому суд виходить з того, що дані правочини є дійсними на момент розгляду справи, принаймні іншого ОСОБА_2 не доведено.

Згідно ст.627 ЦК - сторони є вільними в укладанні договору. Згідно ст.638, ст..639 ЦК - якщо сторони досягли домовленості і уклали договір, в якому передбачені певні зобов'язання, то вони мають виконуватись і вважатись такими, що момент домовленості настав. Згідно ч.1ст.631 ЦК- строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки у відповідності з договором. Згідно ч.4 ст.631 ЦК - закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору. Згідно ст.1048, ч.1 ст.1054 ЦК - позикодавець має право на одержання від позичальника процентів на умовах договору. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст.615 ЦК - не припустима одностороння відмова від зобов'язання. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Позивач свої зобов'язання за договором виконав, надав позивачу кредит. Відповідач - позичальник не подав заперечень проти цього і не оспорив договір або отримання суми кредиту на вказаних умовах і в указаному розмірі.

З наданого розрахунку заборгованості видно, що позичальник допустив прострочення в платежах по поверненню кредиту, по сплаті відсотків. Станом на 22.11.2016 р. заборгованість наступна: заборгованість за кредитом 29601 доларів США, в тому числі 776,30 доларів США - прострочена заборгованість за кредитом, заборгованість за процентами - 1810,85 доларів США.

Відповідач не оспорив дані розрахунки, не подав доказів на їх спростування повне або часткове, зокрема не довів суду факту сплати ним платежів у більшому розмірі, ніж враховано позивачем. Дані розрахунки виконані у відповідності до умов договору, і оскільки вони не оспорюються відповідачем, то вони судом приймаються як достовірні.

Відповідач (позичальник) свої зобов'язання за договором кредиту не виконав належним чином, допустив прострочення в платежах і заборгованість у вказаній в розрахунку сумі - в тому числі заборгованість за кредитом, за відсотками.

Розглядаючи позовні вимоги про стягнення пені, суд приймає до уваги наступне:

Відповідно до п.7.1 за порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов'язань, передбачених цим договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів за кредит та/або комісій, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню в наступному порядку, а саме в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні; в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті. При цьому банк може використати таке право на застосування пені, починаючи з 32 календарного дня, рахуючи з дати порушення позичальником терміну виконання свого грошового зобов'язання, передбаченого договором. Позичальник повинен сплатити пеню за цим договором за першою вимогою банку.

Згідно ч.1 ст..611 ЦК - у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені умовами договору або законом, зокрема сплата неустойки (п.3). Згідно ст.549 ЦК - неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума чи інше майно, котре боржник зобов'язаний передати кредитору у випадку порушення боржником зобов'язання; пенею є неустойка, яка обчислюється в процентах від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ст..550 ЦК право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, спричинених невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Проценти на неустойку не нараховуються (ч.2). Кредитор не має права на неустойку у випадку, якщо боржник не відповідає за порушення зобов'язання (ст..617ЦК). Згідно ст.617 ЦК- особа, що порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо доведе, що це порушення сталось внаслідок випадку або непереборної сили; не вважається випадком, зокрема, невиконання зобов'язань контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, необхідних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Суд вважає, що в даному випадку позивач має право стягнути пеню з позичальника, який прострочив виконання грошових зобов'язань перед кредитором.

Згідно наданому розрахунку - нарахована пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у розмірі 1493,91 грн. та пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за користування кредитом 3446,77 грн., всього 4940,68 грн. Як видно з наданого розрахунку, пеня нарахована за 1 рік.

Розрахунок пені відповідач 1 не оспорив, розрахунок проведений в межах компетенції, за умовами договору і у відповідності до закону, і, оскільки цей розрахунок не оспорюється відповідачем, то він судом приймається як достовірний. Відповідач 1 не представив суду наявності у нього підстав для звільнення від неустойки, тому сам факт прострочення ним грошових зобов'язань за даним договором, вважається достатнім доказом того, що умови договору не виконані з вини позичальника.

Враховуючи терміни прострочення платежів і повернення кредиту, враховуючи розмір нарахованої пені, і те, що вона нарахована лише за останній рік прострочення грошових зобов'язань за договором, враховуючи, що відповідач 1 не заявив і не представив суду доказів на підтвердження наявності у нього поважних причин для прострочення чи підстав для зменшення пені, передбачених законом, то суд не вбачає підстав для зменшення пені і для застосування ст..616,551 ЦК України.

Стосовно вимог про дострокове повернення кредиту, суд виходить з наступного:

Позивач у позовній заяві підставою для дострокового повернення кредиту вказав невиконання позичальником умов договору і прострочення платежів.

Підстави для вимоги про дострокове повернення кредиту передбачені договором кредиту.

Відповідно до п.5.5 у випадку порушення позичальником термінів повернення кредиту або термінів сплати процентів, комісій строком більше ніж на один місяць, та/або порушення інших умов договору та /або у випадку порушення позичальником та/або заставодавцем та/або поручителем та/або гарантом умов укладеного з банком договору щодо надання забезпечення виконання зобов'язань позичальника за цим договором, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів, комісій у порядку встановленому розділом 11 цього договору.

Відповідно до п.7.4 при порушенні позичальником вимог п.п.2.3, 4.9, 5.3, 5.5, 5.6, 5.8, 5.10, 7.4, 9.2,9.14 цього договору банк набуває право дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів, комісій у порядку встановленому розділом 11 цього договору.

Відповідно до п.4.6 позичальник також зобов'язався достроково повернути суму кредиту та сплатити нараховані проценти, комісії у випадках, встановлених договором, та/або порушень істотних умов договору та застосування банком процедури щодо дострокового повернення кредиту в порядку, визначеному розділом 11 цього договору.

Відповідно до п.11.1 сторони погодили, що у випадку настання обставин визначених у п.п2.3, 4.9, 5.3, 5.5, 5.6, 5.8, 5.10, 7.4., 9.2., 9.14 договору та направлення банком на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 31 календарного дня з дати одержання вищевказаного повідомлення (вимоги) від банку, вважати термін повернення кредиту таким що настав на 32 календарний день з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку, при цьому у випадку неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) в результаті зміни позичальником адреси, без попереднього про це письмового повідомлення банку чи у разі неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) банку з інших підстав протягом 40 календарних днів з дати направлення повідомлення (вимоги) банком, вважати термін повернення кредиту таким що настав на 41 календарний день з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку.

Відповідно до п.11.2 зазначене у п.11.1 договору повідомлення (вимога) банку направляється листом (цінний з описом та повідомленням про вручення) або доставляється кур'єром на адресу позичальника, що вказана у розділі 12 цього договору.

Як видно з наданої суду письмової вимоги від 27.10.2016р. та з списку згрупованих рекомендованих відправлень, квитанції Укрпошти, - 29.10.2016 р. банк направив ОСОБА_2 вимогу про погашення кредитної заборгованості 29601,11 доларів США, з якої 679,35 доларів США прострочена заборгованість за кредитом; простроченої заборгованості за відсотками за користування кредитом 1578,31 доларів США, та вимогу про дострокове повернення кредиту у разі невиконання вимоги та подальшого прострочення.

Дану вимогу банку ОСОБА_2 не виконав, заборгованість по кредиту, процентам не погасив. Тому є підстави на даний час для стягнення всієї заборгованості по кредиту (простроченої і строкової) та нарахованих відсотків.

Таким чином, з відповідача 1 - ОСОБА_2 підлягає стягненню вся заборгованість по кредиту (прострочена та строкова) у сумі 29601,11 доларів США, заборгованість за процентами у розмірі 1810,85 доларів США, всього за основними зобов'язаннями - 31411,96 доларів США, а також пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 1493,91грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками за користування кредитом 3446,77грн., всього за пенею - 4940,68грн.

Щодо відповідальності поручителя, то суд виходить з наступного:

Відповідач 2 - ОСОБА_3 - позов ПАТ «УкрСиббанк» до неї як до солідарного боржника за зобов'язаннями ОСОБА_2 за договором про надання споживчого кредиту №0 від 13.04.2007р., не визнала, подала зустрічний позов, у якому просить визнати недійсною Додаткову угоду № 1 від 16.03.2009 р. до Договору поруки № 108424 від 13.04.2007 р., визнати недійсною додаткову угоду № 2 від 04.03.2015 р. до Договору поруки № 108424 від 13.04.2007 р., визнати припиненою поруку за Договором поруки № 108424 від 13.04.2007 р. з підстав, передбачених ч.1 та ч.4 ст.559 ЦК України.

З наявних у справі доказів судом встановлено, що 13.04.2007р. між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_3 був укладений договір поруки № 108424, відповідно до умов якого ОСОБА_3 зобов'язалась перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_2 усіх його зобов'язань перед кредитором, що виникли з договору про надання споживчого кредиту № 0 від 13.04.2007 р., укладеного між кредитором і ОСОБА_2, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Відповідно до п.1.2 договору поруки поручителю добре відомі усі умови вищезазначеного основного договору, зокрема: сума основного договору - 44700 доларів США, термін виконання основного зобов'язання - 13 квітня 2028 року. Відповідно до п.1.3 поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов'язаннями останнього зо основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (в т.ч. суми кредиту, регресу), сплати процентів, комісій, відшкодування збитків, сплату пені та штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору. Відповідно до п.1.4 відповідальність поручителя і боржника є солідарною.

Пунктом 2.1 договору поруки передбачено, що кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя. Під згодою поручителя сторони розуміють візування поручителем змін до основного договору (шляхом проставлення підпису уповноваженої особи та печатки поручителя, якщо останній є юридичною особою) та/або отримання його письмової згоди з такими змінами та/або шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями та/або укладення поручителем додаткової угоди до цього договору щодо внесення відповідних змін.

Відповідно до п.2.2 у випадку невиконання боржником своїх зобов'язань за основним договором кредитор має право пред'явити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які є обов'язковими до виконання поручителем на 10 - й робочий день з дати відправлення йому такої вимоги (рекомендованим листом).

Відповідно до п. 3.1 договір поруки набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за основним договором.

Відповідно до п.5.7 листування між сторонами за цим договором здійснюється шляхом направлення або надання однією стороною відповідних повідомлень (рекомендованих листів) іншій стороні на її адресу, що визначена як адреса для листування у розділі 6 цього договору. Підтвердженням факту відправлення повідомлення (рекомендованого листа) є поштова квитанція або інший поштовий документ, що підтверджує факт відправки або вручення або отримання повідомлення. Сторони погодили, що адреса кредитора для листування, зазначена в цьому договорі, вважається місцем виконання сторонами своїх зобов'язань за договором.

В матеріалах справи міститься Додаткова угода № 1 від 16.03.2009 р. до договору поруки №108424 від 13.04.2009р., згідно умов якої ОСОБА_3 як поручитель надала свою згоду на зміну основного зобов'язання, а саме щодо зміни графіку погашення кредиту.

Крім того, даною додатковою угодою доповнено договір поруки № 108424 від 13.04.2009 р. пунктом 1.6 такого змісту: «1.6. сторони ознайомлені з усіма умовами договору (ів), що обумовлюють основне зобов'язання, в тому числі стосовно можливості зміни розміру зобов'язань у більшу та/або меншу сторону, строку і порядку його виконання, забезпеченого цим договором та/або договорами. Сторони досягли згоди відносно розміру, строку і порядку виконання зобов'язань, що забезпечуються відповідно до цього договору, розуміючи при цьому можливість зміни розміру зобов'язань у більшу та/або меншу сторону, строку і порядку його виконання у випадках, передбачених умовами договору (ів), що обумовлюють основне зобов'язання. Сторони підтверджують, що згідно цього договору забезпечуються також і розмір зобов'язань, строк і порядок їх виконання, який може бути змінено відповідно до умов вищевказаних договору (ів), що обумовлюють основне зобов'язання».

Пунктом 3 додаткової угоди визначено, що вона набирає чинності з дати її підписання сторонами та припиняє свою дію з дня припинення дії договору.

В матеріалах справи також міститься Додаткова угода № 2 від 04.03.2015р. до договору поруки № 108424 від 13.04.2009р., згідно умов якої ОСОБА_3 як поручитель надала свою згоду на зміну основного зобов'язання, що забезпечується договором, а саме: про встановлення процентної ставки за використання кредитних коштів за договором у наступних розмірах: з 04.03.2015 р. встановлюється процентна ставка в розмірі 6% річних; з 04.03.2016 р. встановлюється процентна ставка 8,93 %; з 04.03.2017 р. встановлюється процентна ставка 11,80 %; з 04.03.2018 р. встановлюється процентна ставка 12%; з 04.03.2019 р. встановлюється процентна ставка 13%; з 04.03.2020 р. встановлюється процентна ставка 14%; з 04.03.2021 р. встановлюється процентна ставка 15%. Сторони також домовились, що за користування кредитними коштами понад встановлений договором термін встановлюється процентна ставка у подвійному розмірі від ставки, що діє для строкової суми основного боргу на дату виникнення такого прострочення; також у даній додатковій угоді сторони домовились про зміну графіку погашення кредиту за договором; також пунктом 3 додаткової угоди визначено, що строк дії поруки, а саме: строк, протягом якого кредитор має право пред'явити вимоги до поручителя, становить 31 рік з дати укладення цього договору; згідно п.6 додаткова угода набирає чинності з дати її підписання сторонами та припиняє свою дію з дня припинення дії договору.

ОСОБА_3 заперечує факт укладення з позивачем вищезазначених додаткових угод до договору поруки, стверджувала, що підписи у додаткових угодах їй не належать, у зв'язку з чим пред'явила зустрічні позовні вимоги про визнання зазначених додаткових угод недійсними.

ПАТ «УкрСиббанк» у відзиві на зустрічний позов пояснень з даного приводу не надав, у судовому засіданні представник банку зазначав, що підписи у додаткових угодах № 1 і № 2 до договору поруки належать саме ОСОБА_3 Разом з тим у судовому засіданні надати пояснення щодо конкретних обставин укладення і підписання поручителем вказаних двох додаткових угод до договору поруки представник позивача відмовився, посилаючись на те, що особисто йому про таке нічого не відомо. Пояснити, чому у такому разі (якщо додаткова угода була підписана поручителем) - він на запит ОСОБА_3 (поручителя) видав їй на руки копію додаткової угоди без підпису в графі «поручитель», - представник також не зміг.

За клопотанням ОСОБА_3 у справі була призначена судова почеркознавча експертиза на предмет дослідження наявних в оригіналах додаткових угод №1 і №2 підписів в графі поручителя.

Згідно висновку експертів № 10090/10091/17-32 від 13.09.2017 р. за результатами проведення судово - почеркознавчої експертизи підписи від імені ОСОБА_3 у додатковій угоді № 1 від 16.03.2009 р. і додатковій угоді № 2 від 04.03.2015 р. до договору поруки № 108424 від 13.04.2009 р. виконані не ОСОБА_3, а іншою особою.

Позивач не спростував висновків вказаної експертизи і не надав суду доказів на підтвердження факту укладення вказаних додаткових угод з поручителем та факту підписання їх поручителем (чи особою, уповноваженою на їх підписання від імені поручителя).

Таким чином , суд дійшов висновку, що вказані дві додаткові угоди до договору поруки не підписані поручителем, і відповідно нею не укладались.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Згідно ст.ст. 6, 627 ЦК України, закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 2 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти : правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 ЦК.

Згідно ч. 1, 3, 4, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частина 3 ст. 215 ЦК України встановлює, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

В даному випадку висновком судової експертизи встановлено, що підпис від імені ОСОБА_3 у додатковій угоді № 1 від 16.03.2009 р. і додатковій угоді № 2 від 04.03.2015 р. до договору поруки № 108424 від 13.04.2009 р. виконані не нею, а іншою особою, що свідчить про відсутність у ОСОБА_3 її вільного волевиявлення на укладення даного правочину і відсутність вимоги, додержання якої відповідно до ч. 2 ст.203 ЦК України є необхідною для чинності правочину, що свідчить про те, що підписані від імені ОСОБА_3 додаткові угоди від 16.03.2009 р. і від 04.03.2015 р. є недійсними з моменту укладення і не створюють жодних юридичних наслідків для сторін таких угод.

Посилання представника позивача за первісним позовом на те, що висновок почеркознавчої експертизи не відповідає вимогам науково - методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, в частині порушення порядку відібрання експериментальних зразків підпису ОСОБА_3, судом до уваги не приймається, оскільки такі твердження представника ґрунтуються лише на його припущеннях, не підтверджуються жодними доказами, не спростовують висновків призначеної судом експертизи.

В разі не згоди із висновком експертів, представник позивача за первісним позовом не був позбавлений права подати суду інші докази, які б його спростовувати, проте даними правами представник позивача за первісним позовом не скористався, жодних належних і допустимих доказів на спростування даного висновку і на доведення факту укладення поручителем вказаних додаткових угод, суду не представив.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 в частині визнання недійсними Додаткової угоди № 1 від 16.03.2009 р. і додаткової угоди № 2 від 04.03.2015 р. до Договору поруки № 108424 від 13.04.2007 р. недійсними, є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а вказані дві додаткові угоди до договір поруки визнаються судом недійсними.

Розглядаючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 в частині визнання припиненою поруки за Договором поруки № 108424 від 13.04.2007 р. суд дійшов наступних висновків.

Суд виходить з того, що з поручителем не укладались додаткові угоди до договору поруки з приводу укладення з позичальником додаткових угод до договору кредиту. Також відсутні будь-які докази на підтвердження волевиявлення поручителя та її згоди на внесення змін до договору кредиту, забезпеченого договором поруки, укладеним з нею. З даного приводу відсутні будь-які докази.

В самому договорі поруки сторони не передбачали можливості внесення змін до договору кредиту без згоди поручителя , і не передбачали надання поручителем згоди на внесення у подальшому таких змін без її згоди.

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України). Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника, та кредитором боржника.

Згідно із частиною першою статті 553, частиною першою статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно ч.1 ст. 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Тобто, закон пов'язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призвела або призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких умов основного договору.

Оскільки правовідносини з приводу поруки між поручителем і кредитором іншої особи є різновидом зобов'язань, на них також поширюються правові норми щодо зобов'язань.

Таким чином, згідно із частиною першою статті 559 ЦК України підставою для припинення поруки є сукупність двох умов, а саме: внесення без згоди поручителя змін до основного зобов'язання та як наслідок збільшення обсягу відповідальності поручителя (яке настало або настане).

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Відповідний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 року у справі № 6-160цс13.

Також, суд керується позицією Верховного Суду України, висловленою в постанові у справі №6-20цс11 від 21.05.2012 року, згідно з якою збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає у разі підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки тощо.

Як вбачається із правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України від 21.05.2012 року № 6-69цс11, відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього; збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає, зокрема у разі встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в сторону збільшення, розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним.

Позивач за зустрічним позовом, обґрунтовуючи вимоги в даній частині, зазначала про те, що укладення додаткових угод між ПАТ «Укрсиббанк» і ОСОБА_2 до договору кредиту без її згоди, суттєво збільшило фінансове навантаження та обсяг відповідальності позичальника і її як поручителя за зобов'язаннями ОСОБА_2 перед ПАТ «Укрсиббанк». Суд погоджується з даними твердженнями поручителя, виходячи з наступних міркувань:

З додаткової угоди № 1 від 16.03.2009р. до договору про надання споживчого кредиту №0 від 13.04.2007 р. і графіку платежів, який є невід'ємною частиною додаткової угоди вбачається, що позичальнику ОСОБА_2 у період з 13.03.2009 р. по 13.04.2010 р. змінено графік платежів - надано кредитні канікули, тобто не відбувалось погашення залишку кредиту. Внаслідок цього залишок за кредитом у цей період не зменшувався і протягом вказаного періоду проценти нараховувались на більший залишок кредитних коштів, які залишались у користуванні позичальника, за користування якими нараховувались проценти, що призвело до нарахування процентів у більшому розмірі. Умовами кредитного договору, зокрема п.1.3.1 і п.1.3.3 передбачена відсоткова ставка за користування кредитом - 12 % річних, нарахування відсотків здійснюється на суму кредиту, що залишилась не повернутою на дату нарахування відсотків.

Тобто, внаслідок укладення додаткової угоди № 1 нарахуванням відсотків відбувалось на більший залишок неповернутого кредиту, і відповідно у більшому розмірі, що призвело до збільшення розміру грошового зобов'язання .

Крім того, у додатковій угоді № 1 передбачалась підстава для дострокового стягнення кредиту і відсотків за користування кредитом внаслідок не виконання позичальником обов'язку протягом 30 днів з дня укладення додаткової угоди докласти всіх зусиль, здійснити всі необхідні дії та укласти або забезпечити укладення відповідних договорів про внесення змін та/або додаткових угод до усіх договорів забезпечення, які були та/або будуть укладені у забезпечення виконання зобов'язань позичальника за договором щодо надання згоди осіб, які передали забезпечення за договором, на зміну зобов'язання, обумовлену підписанням цієї додаткової угоди.

Такі підстави для дострокового стягнення кредиту умовами первісно укладеного договору кредиту, за яким ОСОБА_3 виступила поручителем, не були передбачені. І такі умови договору кредиту були змінені не на користь позичальника та поручителя, у сторону збільшення навантаження за грошовими зобов'язаннями та погіршення умов повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитним коштами.

Дане застереження в додатковій угоді до договору кредиту також свідчить про те, що кредитодавець визнавав сам факт збільшення кредитного навантаження на позичальника і відповідно на поручителя і саме тому вніс таке застереження про обов'язкове укладення додаткової угоди з поручителем. Те, що кредитодавець поклав обов'язок по укладенню додаткової угоди з поручителем на позичальника, не знімало з нього як з сторони у такому договорі обов'язку укласти додаткову угоду з поручителем або у інший передбачений законом та договором поруки спосіб отримати він поручителя належним чином (у письмовій формі) згоду на внесення змін до договору кредиту.

За додатковою угодою № 2 від 04.03.2015р. до кредитного договору, згоду на укладення якої поручитель не надавала, передбачається зміна відсоткової ставки за користування кредитними коштами з 04.03.2015 р. до 04.03.2017 р. в сторону зменшення з 6 % до 11,80 %, а з 04.03.2019 по 04.03.2021р. в сторону збільшення з 12% до 15 %, що є збільшенням грошового зобов'язання.

Також даною додатковою угодою передбачено зміну графіку погашення кредиту і право банку нараховувати відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі від ставки, що діє для строкової суми основного боргу на дату виникнення такого прострочення у разі користування кредитними коштами понад встановлений договором термін, що є збільшенням відповідальності.

Вказані зміни до кредитного договору дійсно призводили до збільшення обсягу відповідальності позичальника і відповідно поручителя, оскільки передбачали нарахування процентів з березня 2018 року за збільшеною ніж передбачено договором кредиту процентною ставкою, і крім того проценти мали б нараховуватись на вже збільшений залишок по кредиту у зв'язку з відстроченням строку повернення його частини (за умовами додаткової угоди №1 до кредитного договору).

Таким чином, відстрочення виконання зобов'язань позичальника, що призвело до збільшення періоду за який нараховувались відсотки у більшій сумі внаслідок незменшення залишку неповернутого позичальником кредиту, на який нараховувались відсотки, збільшення процентної ставки за користування кредитними коштами, а також передбачені додаткової угодою №2 нові обтяжливі умови для поручителя внаслідок можливості нарахування відсотків у подвійному розмірі за прострочення виконання позичальником зобов'язань за основним договором, - дійсно означають збільшення обсягу відповідальності поручителя без його згоди на таку зміну умов договору.

Умовами договору поруки, зокрема п. 2.1 передбачено, що кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя.

Тому згідно ч.1 ст. 559 ЦК України порука у даному випадку є припиненою.

Щодо вимог ОСОБА_3 про визнання поруки припиненою з підстав, передбачених ч.4 ст.559 ЦК України, то суд робить такі висновки:

Відповідач ОСОБА_3 посилається на те, що порука є припиненою внаслідок пропуску кредитором шестимісячного строку для пред'явлення до неї вимоги, а та письмова вимога , яка долучена до матеріалів справи позивачем, нею не була отримана, оскільки банк направив її на іншу адресу.

Згідно ч.4 ст.559 ЦК України - порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Умовами договору поруки № 108424 від 13.04.2007р. укладеного з ОСОБА_3,. передбачено, що договір діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за основним договором. Договором кредиту передбачено, що кредит має бути повернутий позичальником не пізніше 13.04.2028 р., строк дії договору - до повного виконання зобов'язань.

В даному випадку кредитор - позивач за первісним позовом - скористався своїм правом дострокового повернення кредиту і нарахованих відсотків внаслідок прострочення позичальником виконання зобов'язань за кредитним договором.

Відповідно до положень розділу 11 кредитного договору 29.10.2016р. банк направив позичальнику за адресою: АДРЕСА_1 і за адресою: АДРЕСА_3 і поручителю за адресою: АДРЕСА_2 листи - вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитом, в тому числі простроченої заборгованості, і нарахованих відсотків за кредитним договором. Вимоги направлені рекомендованими листами. Адреси позичальника, за якими направлені вимоги, відповідають адресам, зазначеним у кредитному договорі. Тобто в даній частині кредитором дотримано положення розділу 11 стосовно порядку направлення вимоги про дострокове повернення кредиту.

Умовами кредитного договору, про які було повідомлено поручителя, передбачений порядок дострокового повернення кредиту, зокрема відповідно до п.11.1 сторони погодили, що у випадку настання обставин визначених у п.п2.3, 4.9, 5.3, 5.5, 5.6, 5.8, 5.10, 7.4., 9.2., 9.14 договору та направлення банком на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 31 календарного дня з дати одержання вищевказаного повідомлення (вимоги) від банку, вважати термін повернення кредиту таким що настав на 32 календарний день з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку, при цьому у випадку неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) в результаті зміни позичальником адреси, без попереднього про це письмового повідомлення банку чи у разі неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) банку з інших підстав протягом 40 календарних днів з дати направлення повідомлення (вимоги) банком, вважати термін повернення кредиту таким що настав на 41 календарний день з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку.

Відповідно до п.11.2 зазначене у п.11.1 договору повідомлення (вимога) банку направляється листом (цінний з описом та повідомленням про вручення) або доставляється кур'єром на адресу позичальника, що вказана у розділі 12 цього договору.

Вимога до позичальника про дострокове повернення кредиту і відсотків пред'явлена позичальнику 29.10.2016 р. (згідно чеку Укрпошти), позов про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, нарахованих відсотків і пені пред'явлений банком до позичальника і поручителя 30.11.2016 р., тобто в межах строків передбачених як умовами основного договору, так і положеннями ч.4 ст. 559 ЦК України. Пред'явленням вимоги до позичальника про дострокове повернення кредиту, банк змінив строк виконання основного зобов'язання, вимога до поручителя за основним зобов'язанням пред'явлена на 32 день після направлення вимоги позичальнику - шляхом пред'явлення позову до суду.

Таким чином, вимога про дострокове повернення кредиту і нарахованих відсотків пред'явлена банком до поручителя у межах шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Тому підстави для припинення поруки згідно ч.4 ст. 559 ЦК України відсутні. В цій частині зустрічний позов необгрунтований і задоволенню не підлягає.

Разом з тим, враховуючи наявність підстав, передбачених у частині першій ст.559 ЦК України, і припинення поруки - то відсутні підстави для покладення на ОСОБА_3 солідарної відповідальності за неналежне виконання ОСОБА_2 зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 13.04.2007р.

Таким чином, первісний позов ПАТ «Укрсиббанк» про солідарне стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 13.04.2007 р. є необґрунтованим і задоволенню не підлягає.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання поруки такою, що припинена, підлягають задоволенню з підстав, передбачених ч.1 ст. 559 ЦК України. Позовні вимоги в тій частині, де поручитель просить визнати поруку припиненою з підстав, передбачених частиною 4 статі 559 ЦК України - є необгрунтованими і задоволенню не підлягають.

Судові витрати за пред'явлення первісного позову підлягають частковому відшкодуванню, оскільки позов задовольняється частково, з відповідача 1 - ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсиббанк» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 6111,45 грн.;

Судові витрати за пред'явлення зустрічного позову підлягають частковому відшкодуванню, оскільки зустрічний позов задовольняється частково, з ПАТ «Укрсиббанк» на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1600 грн.

Керуючись ст.ст. 12,13, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково;

стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Андріївська, 2/12 за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 13.04.2007 р. заборгованість за тілом кредиту 29601,11 доларів США, заборгованість за відсотками 1810,85 доларів США, всього 31411,96 доларів США, пеню за прострочення сплати кредиту 1493,91 грн., пеню за прострочення сплати процентів - 3446,77 грн., на відшкодування судових витрат - 6111,45 грн.;

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту №0 від 13.04.2007р. , - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задовольнити частково;

визнати недійсною додаткову угоду № 1 від 16.03.2009р. до договору поруки № 108424 від 13.04.2007р. між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» і ОСОБА_3;

визнати недійсною додаткову угоду № 2 від 04.03.2015 р. до договору поруки № 108424 від 13.04.2007 р. між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» і ОСОБА_3;

визнати припиненою поруку ОСОБА_3, що виникла у неї на підставі договору поруки № 108424 від 13.04.2007 р., укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» і ОСОБА_3 згідно ч.1 ст. 559 ЦК України.

У позові про визнання припиненою поруку, що виникла на підставі договору поруки № 108424 від 13.04.2007 р., укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» і ОСОБА_3 згідно ч.4 ст. 559 ЦК України, ОСОБА_3 відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору 1600 грн.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд Київської області.

Повне рішення виготовлено 24 травня 2018 року.

Суддя Т.В. Селезньова