Номер провадження: 22-ц/785/2773/18
Номер справи місцевого суду: 523/4933/17
Головуючий у першій інстанції Середа І. В.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2018 року м. Одеса

Справа № 523/4933/17

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Калараш А.А., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря - Томашевської К.В.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_4;

- відповідач - прокуратура Одеської області, Державне казначейство України;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги заступника прокурора Одеської області, Управління Державної казначейської служби України в Одеській області, подану через представника ОСОБА_5, ОСОБА_6, представника ОСОБА_4, на рішення Суворовського районного суду м. Одеси, ухвалене під головуванням судді Середи І.В. 07 грудня 2017 рокуо 14 годині 56 хвилині в м. Одесі,

встановив:

У квітні 2017 року адвокат ОСОБА_6. звернувся до суду із вищезазначеним позовом в інтересах ОСОБА_4, в якому просить стягнути за рахунок Державного бюджету України з Державного казначейства України на користь ОСОБА_4 відшкодування моральної шкоди у розмірі - 5 000 000,00 грн..

ОСОБА_6. позовні вимоги обґрунтовує тим, що вироком апеляційного суду Одеської області від 22.09.2004 р. ОСОБА_4 визнано невинуватим у вчинені злочинів, передбачених ст. 69, ч. 5, ст. 123-1, ч. 3 ст.144 КК України 1960 р. та звільнено з-під варти в залі суду. Ухвалою Верховного Суду України від 18.04.2006 р. вирок залишено без змін.

Згідно матеріалів кримінальної справи 20.12.1999 р. його було заарештовано прокуратурою м. Одеси за підозрою в скоєнні злочину, передбаченого ст. 187 ч. 1 КК України. 24.12.1999 р. його доставлено в Одеський слідчий ізолятор, а постановою прокуратури м. Одеси від 03.05.2000 р. переведено в слідчий ізолятор №22 м. Ізмаїла. 08.08.2000 р. прибув з Ізмаїльського слідчого ізолятора до СІЗО у м. Одесі для утримання. У камерах були погані санітарні умови, сирість, грибок на стінах, закопчені сигаретним димом. Туалет не відділений від житлової зони, без системи зливу, змушений був їжу вживати поруч з туалетом. Йому не видавали туалетні приналежності, крім мила. Постільна білизна не видавалася за весь період тримання під вартою. Його матрац був брудним і рваним. Білизну, яку передавала жінка не було де прати. Їжа поганої якості, часто готувалася із зіпсованих продуктів, була одноманітною та погано пахла. В раціоні харчування повністю виключалися м'ясо, молочні та кисломолочні продукти, свіжі фрукти або овочі. Дозволялося приймати душ раз в два тижні, а бувало що і один раз на місяць, і лише протягом десяти-п'ятнадцяти хвилин.

Співкамерники часто страждали від туберкульозу, гепатиту та корости, а також були ВІЛ-позитивними. Прогулянки на свіжому повітрі проводилися на розсуд адміністрації СІЗО, нерегулярно. Іноді вони здійснювалися щодня не більше години, а іноді - раз в тиждень. Під час прогулянки небо було закрито металевою кліткою.

Такі нелюдські умови утримання, принизливе і жорстоке відношення до позивача з боку слідчих органів та співробітників установи виконання покарань, як і сам факт незаконного та необґрунтованого кримінального переслідування та поміщення в СІЗО, неповноцінне харчування, ненадання медичної допомоги викликали глибокий стрес, моральні страждання та втрату здоров'я.

До його затримання він переніс тяжку відкриту черепно-мозкову травму, яка потребувала лікування, але в умовах СІЗО не отримував належної допомоги. Після звільнення поліпшення здоров'я вже не відчувалося, знаходився стабільно у тяжкому стані. Тому він був вимушений звернутися за медичною допомогою до Одеської лікарні №7. Клінічний діагноз: наслідки перенесеної тяжкої відкритої черепно-мозкової травми, забій головного мозку з лінійним переломом лобної кістки у вигляді посттравматичної енцефалопатії 2 ст., церебрального арахноїдиту, мікропризнаків поразки центральної нервової системи, постравматична епілепсія, генералізована форма, з частими судорожними нападами (1-2 рази на тиждень). Стійка посттравматична церебростанія. Поширений остеохондроз хребта з переважним ураженням попереково-крижового відділу, вторинною радикулопатією. 18.08.06 р. був направлений на медико-соціальну експертизу (МСЕК) та визнаний інвалідом 2-ї групи.

До взяття під варту працював директором філії СП КЦ «Мастер». Був на хорошому рахунку, мав перспективи розвитку кар'єри та бізнесу. В ділових колах мав багато знайомств та друзів. Незаконне притягнення до кримінальної відповідальності, пред'явлення обвинувачення за вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, ув'язнення ганьблять його честь і гідність та завдають непоправної шкоди престижу та діловій репутації, як добропорядної людини.

Крім того, на час звільнення з-під варти йому вже виповнилося 45 років. Тому, було вкрай складно влаштуватись на рівноцінну роботу, оскільки віковий критерій у відборі на аналогічні посади, що зазначають роботодавці, становить 35 - 40 років.

Незаконні дії прокуратури м. Одеси призвели до погіршення стану його здоров'я. Заподіяли фізичні і моральні страждання, втрату престижної роботи, погіршення нормальних життєвих зв'язків, втрату перспективи ділової активності, позбавили конституційного права на свободу та особисту недоторканність. Посилаючись на незаконне позбавлення волі у період з 15.12.1999 р. по 22.09.2004 р., просив стягнути у відшкодування моральної шкоди кошти у розмірі - 5 000 000 грн..

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 07.12.2017 р. позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, на користь ОСОБА_4 у відшкодування моральної шкоди - 800 000 грн..

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що 04.12.1999 року відносно ОСОБА_4 була порушена кримінальна справа № 59990036 Затримано ОСОБА_4 у якості підозрюваного - 20.12.1999 р.. Міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обрано - 23.12.1999 р.. ОСОБА_4 обвинувачувався у скоєні злочинів передбачених ст. 69, ч. 5 ст. 123-1, ч. 3 ст. 144 КК України 1960 р.. Вироком апеляційного суду Одеської області від 22.09.2004 р. його визнано невинуватим у вчинені злочинів, передбачених ст. 69, ч. 5 ст. 123-1, ч. 3 ст. 144 КК України 1960 р. та звільнено з-під варти в залі суду. Ухвалою Верховного Суду України від 18.04.2006 р. вирок апеляційного суду залишено без змін.

Таким чином, ОСОБА_4 незаконно перебував під слідством та судом у період - з 04.12.1999 р. по 22.09.2004 р., що складає - 4 роки 9 місяців 18 днів, з яких під вартою 4 роки 9 місяців 2 дні (з 20.12.1999 р. по 22.09.2004 р.).

Приймаючи до уваги положення діючого законодавства, встановлену станом на 01.01.2017 р. мінімальну заробітну плату в розмірі - 3 200,00 грн., відшкодування моральної шкоди не може бути меншим грошової суми у розмірі - 184 320,00 грн. = 3 200,00 грн. х 57 місяців 18 днів.

Враховуючи принципи законності, розумності та справедливості, в рахунок відшкодування моральної шкоди необхідно призначити ОСОБА_4 - 800 000,00 грн. (а. с. 182 - 184).

Заступник прокурора Одеської області в апеляційній скарзі оскаржує рішення в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди. Просить в оскарженій частині рішення суду першої інстанції змінити, зменшивши розмір відшкодування моральної шкоди.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції в оскарженій частині ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заступник прокурора Одеської області зазначає, що невірним є висновок суду щодо визначення розміру відшкодування моральної шкоди, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, а не з розміру прожиткового мінімуму. Суд помилково ототожнює Державну казначейську службу України з Державою Україна, Державним бюджетом України. Враховуючи встановлений прожитковий мінімум у розмірі - 1 600,00 грн., мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди становить - 93 760,00 грн.. Стягнута судом сума у 8,5 разів перевищує мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди. Суд не обґрунтував розмір відшкодування моральної шкоди.

Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області вказує на те, що Державна казначейська служба України (далі - ДКСУ) не вчиняло жодних неправомірних дій відносно позивача, тому не зрозумілим є стягнення відшкодування моральної шкоди з ДКСУ. Суд помилково ототожнює ДКСУ з Державою Україна, Державним бюджетом України. Стягнення коштів з єдиного казначейського рахунку призведе до нецільового використання коштів. Розмір відшкодування моральної шкоди є завищеним, оскільки суд неправомірно виходив з розміру мінімальної заробітної плати, а не з прожиткового мінімуму. Відсутнє рішення про визнання неправомірними дій, які вчинялися відносно позивача. Не доведено наявність причинно-наслідкового зв'язку між діями органів прокуратури та завданням моральної шкоди.

ОСОБА_6., представник ОСОБА_4, в апеляційній скарзі оскаржує рішення в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди. Просить в оскарженій частині рішення суду першої інстанції змінити, збільшивши розмір відшкодування моральної шкоди до - 5 000 000,00 грн..

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції в оскарженій частині ухвалено при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_6., представник ОСОБА_4, вказує на те, що суд не врахував термін перебування останнього під слідством та судом. Помилковим є висновок суду про те, що стягнення у відшкодування моральної шкоди грошової суми більше 800 000,00 грн. буде безпідставним збагаченням. Суд не врахував застосування до ОСОБА_4 недозволених методів дізнання, нелюдські умови утримання в СІЗО та стан здоров'я останнього, наслідки, які настали внаслідок тривалого знаходження під слідством та судом. Законодавством встановлено мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, а реальний розмір відшкодування встановлюється судом, виходячи з встановлений по справі обставин.

Прокурор у судовому засіданні підтримала викладені в апеляційних скаргах заступника прокурора Одеської області та Головного управління ДКСУ в Одеській області доводи та вимоги. Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_6, представника ОСОБА_4, не визнала. Просила апеляційну скаргу ОСОБА_6, представника ОСОБА_4, залишити без задоволення.

Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області представника у судове засідання не направило. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлено належним чином. Причини неявки представника не повідомило. Відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_6, представника ОСОБА_4, заяв та клопотань не надало.

ОСОБА_4, його представник ОСОБА_6. у судове засідання не з'явилися. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Причини неявки не повідомили. Заяв та клопотань не надали.

ОСОБА_6., представник ОСОБА_4, у відзиві на апеляційні скаргизаступника прокурора Одеської області, Управління Державної казначейської служби України в Одеській області просить їх залишити без задоволення. Посилається на обставини, викладені у позовній заяві та апеляційній скарзі.

Частиною 2 ст. 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду, баланс інтересів сторін у вирішені спору, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з'явилися у судове засідання.

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 2, 6 ст. 367 ЦПК України, чинного на час апеляційного перегляду рішення, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційних скарг та відзиву на них, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України, які були чинними на час ухвалення рішення судом першої інстанції, передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України, чинного на час апеляційного перегляду, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене не підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції вищезазначеним вимогам законодавства у повній мірі не відповідає.

Суд першої інстанції, на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів, дійшов правильних вищевказаних висновків про необхідність стягнення на користь позивача відшкодування моральної шкоди. Висновки суду в цій частині відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 55, 56 Конституції України,ст. ст. 23, 1174, 1176 ЦК України, ст. ст. 1, 2, 3, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду») та процесуального (ст. ст. 10, 11, 60, 179, 213, 214 ЦПК України, в редакції чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції, та ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України, чинного на час апеляційного перегляду) права.

Між сторонами склалисяправовідносин щодо відшкодування моральної шкоди, завданої органами досудового розслідування, прокуратури.

Статтями 55, 56 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Чинним законодавством чітко встановлено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконною бездіяльністю органів, що здійснюють досудове розслідування, прокуратури. За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами, діють правила ч. 6 ст. 1176 ЦК України, відповідно до яких така шкода відшкодовується на загальних підставах, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. ст. 1173, 1174 ЦК України).

Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цієї особи.

Згідно зі ст. ст. 1, 2, 3 Закону України від 01.12.1994 р. «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених Законами України «Про оперативно розшукну діяльність» , «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства, - відшкодовується у повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали чи постанови суду чи іншому рішенні суду про повернення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд) факту незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину; 3) відмови в порушенні кримінальної справи; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

У наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами дізнання чи досудового слідства, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Згідно ч. 4 ст. 4 вказаного Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом п. 17 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 04.03.1996 р., питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства України.

Доводи апеляційної скарги Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про не вчинення жодних неправомірних дій з боку ДКСУ відносно позивача, відсутність рішення про визнання неправомірними дій, які вчинялися відносно позивача, недоведеність наявності причинно-наслідкового зв'язку між діями органів прокуратури та завданням моральної шкоди, не спростовують вищевказаних висновків за наявності виправдувального вироку відносно ОСОБА_4 (а. с. 15 - 24).

За встановлених обставин права ОСОБА_4 на відшкодування завданої моральної шкоди є порушеними і підлягають захисту. Тому, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність стягнення відшкодування моральної шкоди.

Разом з тим, не можна погодитися з визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди та формулюванням судом першої інстанції резолютивної частини рішення щодо стягнення на користь ОСОБА_4 відшкодування моральної шкоди з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку.

Щодо необхідності зміни визначеного судом першої інстанції розміру відшкодування моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.

Статтями 16, 23, 1167 України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. п. 9, 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», з подальшими змінами та доповненнями, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Позивач у позові визначився з характером завданої моральної шкоди, розміром її відшкодування у сумі - 5 000 000,00 грн..

Визначаючи розмір відшкодування завданої моральної шкоди у сумі - 800 000,00 грн., суд першої інстанції, послався на факт завдання моральної шкоди, вимоги законності, розумності та справедливості, виключення можливості безпідставного збагачення.

Однак, у порушення діючого законодавства, суд першої інстанції виходив з мінімального розміру відшкодування моральної шкоди у сумі - 184 320,00 грн., який вирахуваний судом, враховуючи мінімальну заробітну плату в розмірі - 3 200,00 грн. (а. с. 184 зворотня сторона).

Визначаючи інший розмір відшкодування завданої моральної шкоди, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно приписів ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.05.1995 р. № 4 « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, установлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про державний бюджет на 2017 р.» розмір мінімальної заробітної плати станом на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення становив - 3 200,00 грн..

Однак, відповідно п. 3 розділу II « Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VIII від 06.12.2016 р. (набрав чинності з 01.01.2017 р.) мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі - 1 600,00 грн..

Таким чином, мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди становить - 92 160,00 грн. = 1 600,00 грн. х 57 місяців 18 днів.

Враховуючи обставини завдання моральної шкоди тахарактер дій відносно ОСОБА_4 (відсутність доказів вчинення відносно ОСОБА_4 неправомірних дій під час перебування під слідством та судом), глибину моральних страждань та тривалість їх завдання, приниження честі, гідності, порушення цивільних прав у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством та судом, порушення нормальних життєвих зв'язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, погіршення здібностей потерпілого та позбавлення його можливості їх реалізації, мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди,вимоги щодо законності, розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів вважає, що на користь ОСОБА_4 у відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним триманням під слідством та судом, необхідно стягнути грошову суму в розмірі - 400 000,00 грн., змінивши таким чином рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди.

Доводи заступника прокурора Одеської області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській областіпро помилковість врахування судом розміру мінімальної заробітної плати у сумі - 3 200,00 грн. при визначенні мінімального розміру відшкодування моральної шкоди, завищений розмір відшкодування моральної шкоди є обґрунтованими.

Доводи ОСОБА_6, представника ОСОБА_4, про необхідність збільшення розміру відшкодування моральної шкоди до - 5 000 000,00 грн., колегія суддів не приймає до уваги, виходячи з вищевказаного обґрунтування нового розміру відшкодування моральної шкоди.

Апеляційна скарга ОСОБА_6, представника ОСОБА_4, є безпідставною, а тому її треба залишити без задоволення.

Щодо помилкового стягнення відшкодування моральної шкоди з ДКСУ шляхом списання коштів зєдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, колегія суддів зазначає наступне.

Як вказувалося вище, відповідно до ст. 1174 ЦК Українишкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою.

Пунктами 1, 35, 38 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 р. № 845, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30 січня 2013 р. № 45 (далі - Порядок) передбачено, що він визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, прийнятих судами.

Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації):

1) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду;

2) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень;

3) шкоди, заподіяної органом державної влади у сфері нормотворчої діяльності;

4) різниці між сумою коштів, що надійшли до державного бюджету від реалізації конфіскованого або зверненого судом у дохід держави майна, іншого майна, у тому числі валютних цінностей, що переходять у власність держави, та сумою, встановленою у судовому рішенні;

5) шкоди, заподіяної фізичній особі внаслідок кримінального правопорушення.

Для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок.

Таким чином, доводи заступника прокурора Одеської області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській областіпро помилкове ототожнення судом Державної казначейської служби України з Державою Україна, Державним бюджетом України, помилкове стягнення коштів з єдиного казначейського рахунку, що призведе до нецільового використання коштів,є обґрунтованими.

Апеляційні скарги заступника прокурора Одеської області та Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській областіє частково обґрунтованими, а тому їх треба задовольнити частково.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 307, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення суду першої інстанції. Підставою для зміни рішення суду є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом першої інстанції вищевказаних норм матеріального права, порушення норм процесуального права призвело до неправильного визначення розміру відшкодування моральної шкоди, стягнення відшкодування моральної шкоди з ДКСУ шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції необхідно змінити у вищевказаній частині.

В решті рішення необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, представника ОСОБА_4, - залишити без задоволення.

Апеляційні скарги заступника прокурора Одеської області, Управління Державної казначейської служби України в Одеській області, подану через представника ОСОБА_5, - задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2017 року- змінити.

Позов ОСОБА_4 до прокуратури Одеської області, Державної казначейської служби України про стягнення відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Держави Україна на користь ОСОБА_4 (НОМЕР_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2) відшкодування моральної шкоди у розмірі - 400 000 (чотириста тисяч) грн. 00 коп. за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з відкритого в Казначействі спеціального рахунку.

В решті рішення - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 15 травня 2018 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

О. М. Таварткіладзе