Справа № 450/1712/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.А.
Провадження № 22-ц/783/5291/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1М.
У Х В А Л А

судового засідання

14 травня 2018 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Цапа П.М.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, яке належить на праві спільної часткової власності,-

в с т а н о в и л а:

в липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом, позовні вимоги якого пізніше уточнив, в якому просив стягнути з ОСОБА_3, в його користь грошову компенсацію за 1/2 частку квартири № 3 в будинку № 80 на вул. Княгині Ольги в с. Кротошин Пустомитівського району Львівської області та припинити його право власності на дане майно.

В обгрунтування своїх вимог позивач покликався на те, що за час перебування у шлюбі з відповідачкою ОСОБА_3, який 13.11.2014 року розірвано, ними було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідченого 26.09.2012 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстровано в електронному реєстрі за №7523. Відповідно до договору та проведеної реєстрації права власності квартира №3 у будинку №80 на вул. Княгині Ольги у с.Кротошин Пустомитівського району Львівської області належить їм на праві спільної часткової власності по 1/2 частці. Квартира складається з 3-х житлових кімнат житловою площею 15,2 кв.м.; 7,8 кв.м.; 5,6 кв.м.), кухні площею 7,1 кв.м., ванни кімнати 2,7 кв.м., коридору 4,4 кв.м., підвалу 4,2 кв.м. після укладення вище вказаного договору купівлі-продажу квартири вони разом проживали у спірній квартирі, вели спільне домашнє господарство. За спільні кошти придбавали побутову техніку, меблі, посуд та інші необхідні речі побутового вжитку. Протягом двох років спільно несли витрати щодо утримання майна.

Однак, після розірвання шлюбу, відповідачка почала чинити йому перешкоди у користуванні спірним майном, в результаті чого він був змушений звертатися з відповідними заявами в органи поліції.

Зазначає, що має намір уникнути різного роду непорозумінь з відповідачем, тобто бажає розділити спільно нажите майно, однак, зважаючи на те, що реальне виділення часток неможливе, і спільне проживання його з відповідачкою стає суцільним тягарем для обох сторін залишається єдиний вихід - припинення права власності, шляхом компенсації вартості його частки.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 червня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації за 1/2 частину квартири та припинення права власності на 1/2 частину квартири відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішенняпостановленим з порушенням процесуальних і матеріальних норм чинного законодавства, а також таким, що не ґрунтується на позовних вимогах та матеріалах справи. Вказує, що суд першої інстанції не роз'яснив позивачу право самому перерахувати кошти відповідачу, в сумі визначеній в експертизі на депозит суду та тим самим визнати право власності на квартиру в цілому за позивачем, що є порушенням ст. 10 ЦПК України, де вказано, що суд сприяє повному і всебічному з'ясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь в справі, їх права та обов'язки, попереджує про насліди не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених Цивільним процесуальним Кодексом.

Звертає увагу, що у зв'язку із неможливістю використовувати спірну квартиру понад три роки, розпоряджатися своїм майном на користь нової сім'ї, він згоден відплатити кошти відповідачу, в сумі визначеній експертизою.

Просить скасувати повністю рішення суду першої інстанції. Змінити рішення, яким визнати право власності ОСОБА_2 на 1/2 частку квартири № 3 на вул. Княгині Ольги, 80 у селі Кротошин Пустомитівського району Львівської області, що належала ОСОБА_3. Право власності ОСОБА_3 на 1/2 частку квартири № 3 на вул. Княгині Ольги, 80 у селі Кротошин Пустомитівського району Львівської області припинити.

14 травня 2018 року від ОСОБА_2 надійшла заява про відмову від позову та визнання нечинним судового рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 червня 2017 року, у зв'язку із з примиренням сторін та бажанням укласти договір про припинення права на аліменти на дитину, та у зв'язку із передачею права власності на Ѕ частку квартири для сина ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заяви про відмову від позову та визнання не чинним рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що така заява підлягає до задоволення виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 373 ЦПК України в суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони - укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу. Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206, 207 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у звязку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд розяснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Позивачу розяснено наслідки закриття провадження у справі, передбачені ч. 2 ст. 256 ЦПК України, згідно положень якої у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Враховуючи наведене, колегія суддів прийшла до висновку, що відмову ОСОБА_2 від позову слід прийняти, рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 червня 2017 року визнати нечинним, провадження у справі закрити.

Керуючись ст.ст. 206, 255, 256, 373 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Прийняти відмову ОСОБА_2 від позову до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, яке належить на праві спільної часткової власності.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 червня 2017 року визнати нечинним.

Провадження у справі закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної ухвали.

Повний текст ухвали складено 14.05.2018 року.

Головуючий: О.М.Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

ОСОБА_6