АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 604/142/18Головуючий у 1-й інстанції Сташків Н.Б.
Провадження № 22-ц/789/476/18 Доповідач - Щавурська Н.Б.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 травня 2018 року колегія суддів Апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Щавурської Н.Б.

суддів - Ходоровський М. В., Загорський О. О.,

секретаря - Панькевич Т.І.

сторін - представника позивача ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу № 604/142/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Підволочиського районного суду Тернопільської області від 28 березня 2018 року, постановлену суддею Сташківим Н.Б., за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права на спадкування, визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Підволочиського районного суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання за нею права на спадкування разом зі спадкоємцями першої черги, якими є відповідачі, після смерті її брата ОСОБА_5, який помер 14 березня 2017 року та визнання права власності на спадкове майно.

Ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 28 березня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу з підстав, передбачених ст.185 ч.3 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду, вважаючи її незаконною, постановленою з порушенням норм матеріального і процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що в порушення вимог ч.2 ст.185 ЦПК України, в ухвалі суду про усунення недоліків, не було зазначено точну суму судового збору, яку необхідно сплатити позивачу.

Також, звертає увагу на те, що на виконання вимог ухвали суду від 14 лютого 2018 року позивачем 27 березня 2018 року подано заяву з проханням звільнення її від сплати судового збору, посилаючись на ст.6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, рішення Європейського суду з прав людини у справах Гергел і ОСОБА_6 проти Румунії, Креуз проти Польщі та довідку з ДПІ у Підволочиському районі про доходи за 2017 рік. Однак, на думку апелянта, судом незаконного постановлено ухвалу про повернення заяви позивачу в зв'язку з відсутністю довідки з ДПІ, оскільки, не отримавши таку довідку про доходи разом із заявою про звільнення від сплати судового збору, суд згідно вимог процесуального закону з власної ініціативи міг продовжити процесуальний строк для усунення недоліків та надати можливість позивачу долучити вказану довідку з метою перевірки її доводів щодо неможливості сплати судового збору.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи, викладені в ній. Додатково пояснив, що звертаючись на вимогу ухвали суду про усунення недоліків із заявою про звільнення від сплати судового збору й зазначаючи в додатку до такої заяви довідку з ДПІ, остання його довірителькою не була долучена з незалежних від неї причин, а саме, у зв'язку з затримкою видачі такої довідки органом ДПІ - наступного дня за днем, встановленим їй для видачі довідки.

Заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1, суд виходив з того, що позивачем не виконано вимог ухвали суду та не усунуто зазначені в ній недоліки.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись із позовом, ОСОБА_1 просила звільнити її від сплати судового збору в звязку зі складним матеріальним становищем, і зокрема, на підставі ст.8 Закону України Про судовий збір, посилаючись на те, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача за попередній календарний рік (а.с.4).

Ухвалою суду від 14 лютого 2018 року в клопотанні позивача про звільнення її від сплати судового збору було відмовлено й надано строк на усунення недоліків, а саме сплати судового збору в порядку та розмірах визначених законом. Підставою такої відмови було ненадання заявником документів, які об'єктивно підтверджують майновий і останній перешкоджає сплаті нею судового збору, а також наявність у неї виключного випадку для звільнення від сплати судового збору (а.с.10).

Ухвала суду про усунення недоліків отримана представником позивача ОСОБА_2 17 березня 2018 року ( а.с.14).

27.03.2018 року на виконання вимог ухвали від 14.02.2018 року ОСОБА_1 повторно звернулася з заявою про звільнення її від сплати судового збору з посиланням на долучену до заяви довідку ДПІ в Підволочиському районі про відсутність у неї в 2017 році інших доходів, окрім пенсії.

28 березня 2018 року ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу у звязку з не усуненням недоліків (а.с.15-16).

При зверненні з апеляційною скаргою ОСОБА_1 подано відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів і утриманих податків, які згідно оскаржуваної ухвали суду першої інстанції не були долучені до заяви в додатку (а.с.21).

За ч.3 ст.185 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

У відповідності до ч.2 ст.185 ЦПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Однак, всупереч наведеній нормі закону, Підволочиським районним судом в ухвалі про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без руху з підстав несплати нею судового збору не зазначено точний розмір судового збору, який повинен був бути сплачений позивачем.

Крім цього, ч.2 статті 8 ЗУ Про судовий збір передбачено право суду на звільнення сторони від сплати судового збору на підставі, зазначеній у ч.1 цієї статті, й зокрема, у випадку , коли розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача-фізичної особи за попередній календарний рік (п.1 ч.8).

Разом з тим, постановляючи 28.02.2018 року ухвалу про повернення позовної заяви ОСОБА_1 з підстав не усунення позивачем недоліків, пов'язаних зі сплатою судового збору й не вбачаючи підстав для звільнення позивача від сплати останнього в зв'язку з відсутністю довідки з ДПІ, на яку посилалася ОСОБА_1, звертаючись з повторним клопотанням про звільнення її від сплати судового збору, суд першої інстанції, на думку колегії суддів не вжив передбачених процесуальним законом України заходів для доступу позивача до правосуддя. Зокрема, у відповідності до ч.2 ст.127 ЦПК України суд наділений правом, у тому числі, за власною ініціативою, продовження встановленого судом процесуального строку. При цьому, за відсутності в матеріалах справи акту, складеного відповідальними працівниками суду, який би свідчив про не долучення саме позивачем до поданої нею повторної заяви про звільнення від сплати судового збору доказу (довідки з ДПІ), на який вона посилалась як на підставу такого звільнення, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, прийшов до передчасного висновку про повернення позовної заяви з підстав не усунення недоліків, не продовживши з власної ініціативи встановлений ним строк для з'ясування причини відсутності такої довідки. При цьому, як встановлено в ході розгляду справи апеляційним судом, не долучення позивачем довідки з ДПІ в строк до 27.03.2018 року було зумовлено наявністю поважної причини, що мала місце не з вини позивача, зокрема затримкою видачі вказаної довідки самим органом ДПІ на день, ніж така повинна була бути виданою. Даний факт стверджується долученою до апеляційної скарги довідкою з ДПІ у Підволочиському районі, на існування якої у своїй заяві від 27.02.2018 року, адресованій суду першої інстанції, посилалася позивач, і з якої вбачається, що така була видана на день пізніше встановленого судом в ухвалі про усунення недоліків строку, а саме 28.02.2018 року, тобто в день постановлення судом ухвали про повернення позовної заяви, та яка, на думку колегії суддів, має суттєве значення для висновку про наявність передбачених законом (ст.8 ЗУ Про судовий збір) підстав для звільнення позивача від сплати судового збору, оскільки містить інформацію про відсутність будь-яких інших, окрім пенсії в сумі 1518 грн., доходів у ОСОБА_1

У відповідності до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на розгляд його справи судом. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини застосовувані державою обмеження в доступі особи до національного суду не повинні звужувати чи зменшувати залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або такою мірою, що буде нівельована сама суть права. Більше того, встановлене державою обмеження суперечитиме п.1 ст.6 Конвенції, якщо воно не має законної мети і якщо не буде забезпечено пропорційного співвідношення між застосованими засобами та поставленою метою (рішення ЄСПЛ від 21.09.1994 року в справі Фаєд проти Сполученого королівства (п.65), рішення від 18.02.1999 року у справі Вайт і Кеннеді проти Німеччини (п.59), рішення від 10.05.2001 р. у справі Т.Р. та К.М. проти Сполученого Королівства (п.93), рішення від 12.07.2001 р. у справі ОСОБА_7 Ганс-Адам ІІ проти Німеччини (п.45)).

Не зважаючи на те, що, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду, однак, враховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі" (Kreuz v. Poland)), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету. Судовий збір має бути розумним,

Разом з тим, розмір судового збору, який виходячи з ціни позову та з урахуванням вимог ЗУ Про судовий збір лише в частині майнових вимог складатиме 5655, 68 грн., на думку колегії суддів, не може вважатися розумним, таким, що з урахуванням фінансового стану заявника може бути ним сплачений.

Колегія суддів приходить до висновку, що поряд з порушенням норм процесуального права, про що згадувалось вище, постановляючи ухвалу від 28.02.2017 року про повернення заяви ОСОБА_1 Підволочиським районним судом не було забезпечено належного балансу між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку, тому висновки суду в частині, що відсутність у ОСОБА_1 пільг щодо сплати судового збору ніяким чином не порушує положення п.1 ст.6 Конвенції (про право на справедливий суд), оскільки не перешкоджає їй у доступі до правосуддя й не ускладнює його такою мірою щоб завдати шкоди самій суті права, на думку колегії суддів, як такі, що не відповідають встановленим в ході апеляційного розгляду справи обставинам, не можуть вважатися законними.

З урахуванням наведеного оскаржувана ухвала з підстав, передбачених п.п.1, 3, 4 ст.379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст.35 ч.1; 259 ч.ч.1, 2, 4, 6, 8; 374 ч.1 п.6; 379 ч.ч.1, 3, 4; 381 ч.ч.1, 3; 382 ч.1; 384 ч.1; 389 ч.1 п.2; 390 ч.1 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Підволочиського районного суду від 28 березня 2018 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Судові витрати покласти на сторони, в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 08 травня 2018 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_8