АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/693/18Головуючий по 1 інстанції - ОСОБА_1
Категорія: 27 Доповідач в апеляційній інстанції - ОСОБА_2
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2018 року апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Бородійчука В.Г.

суддів Фетісової Т.Л., Нерушак Л.В.

секретар Наконечна М.М.

розглянувши у судовому засіданні в місті Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 та Кредит» на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 листопада 2017 року (ухваленого в приміщенні Соснівського районного суду м. Черкаси під головуванням судді Мельник І.О.) у справі за позовом акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_3 та Кредит» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості по кредитному договору.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши ОСОБА_5 та його представника, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

ПАТ «Банк «ОСОБА_3 та Кредит» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості по кредитному договору.

Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 укладений договір № 2277-ЧД від 07 серпня 2008 року про надання кредиту в розмірі 53 000 доларів США зі сплатою щомісячної комісії в розмірі 0,15 % від суми кредиту з кінцевим строком повернення кредиту до 06 серпня 2023 року. Позичальнику 27 січня 2009 року, 01 квітня 2010 року було направлено вимоги про дострокове повернення всієї суми кредиту, однак вимога не виконана позичальник порушив графік повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом. В день укладання договору кредиту позивач та відповідач уклали договір поруки по якому відповідач ОСОБА_5 зобовязався перед позивачем в повному обсязі солідарно відповідати за виконання зобовязань по кредиту.

Тому, просили стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5 солідарно на їх користь заборгованість по кредиту в сумі 47 404,79 дол. США, заборгованість за нарахованою комісійною винагородою 1 542,32 грн., заборгованість за простроченою комісійною винагородою 4 241,38 грн., пеня за несвоєчасне виконання грошових зобовязань за договором кредиту 199 080,36 грн.

Позивач звернувся до суду з заявою про уточнення позовних вимог, вказуючи, що після порушення провадження у справі змінилися фактичні обставини, а саме 05 серпня 2010 року позичальником було сплачено заборгованість за кредитом в розмірі 25 419 дол. США (у т.ч. заборгованість за кредитом 9 526,97 дол. США, заборгованість за простроченим кредитом 5 005,48 дол. США, заборгованість за нарахованими відсотками 4 841,45 дол. США, заборгованість простроченими відсотками 6 045,49 дол. США) заборгованість за комісійною винагородою 7 326,02 грн. (у т.ч. заборгованість за нарахованою комісійною винагородою 3 084,64 грн., заборгованість за простроченою комісійною винагородою 4 241,38 грн.), змінилася сума вимоги по тілу кредиту, відсотках та пені, тому оскільки кредит повністю не повернутий, заборгованість просить стягнути по кредиту заборгованість в сумі 36 700,6 дол. США, що складає по курсу НБУ на 26 серпня 2010 року 289 563,47 грн., пеню за несвоєчасне виконання грошових зобовязань за договором кредиту 296 939,48 грн.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 листопада 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь АТ «Банк «ОСОБА_3 та Кредит» заборгованість по кредитному договору 36 700,06 доларів США, що складає по курсу НБУ на 24 листопада 2017 року 985 763,61 грн., пеню за несвоєчасне виконання грошових зобовязань за договором кредиту в сумі 148 469,74 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь АТ «Банк «ОСОБА_3 та Кредит» судові витрати в сумі 850 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник АТ «Банк «ОСОБА_3 та Кредит» просить скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 листопада 2017 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог позивача до ОСОБА_5 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_5 як солідарного з ОСОБА_4 боржника заборгованість по кредитному договору 36 700,06 доларів США, що складає по курсу НБУ станом на 24 листопада 2017 року 985 763,61 грн., пеню за несвоєчасне виконання грошових зобовязань за договором кредиту в сумі 148 469,74 грн.

Стягнути з відповідачів на користь позивача понесені ним судові витрати.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги вказано, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про припинення договору поруки. В матеріалах справи міститься кредитний договір та графік погашення кредитної заборгованості, з яких чітко вбачається, що кредитна заборгованість має погашатися позичальником щомісячними платежами (останній платіж мав бути сплачений у серпні 2023 року). Тобто, згідно умов кредитного договору та договору поруки, на дату ухвалення оскаржуваного рішення, строк повернення частини кредитної заборгованості взагалі ще не настав. Тому, рішення суду про часткове задоволення позову підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні позовних вимог до поручителя і ухваленню нового рішення про задоволення вимог в цій частині.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У відповідності до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 07 серпня 2008 року між ПАТ «Банк «ОСОБА_3 та Кредит» та ОСОБА_4 укладений договір кредиту № 2277-ЧД про надання кредиту в розмірі 53 000 дол. США, зі сплатою 14% річних та щомісячної комісії в розмірі 0,15 % від суми кредиту з кінцевим строком повернення кредиту до 06 серпня 2023 року.

Відповідно до п 3.2 позичальник зобовязується щомісяця в термін до 10 числа кожного місяця, здійснювати погашення позичкової заборгованості в сумі 294,44 дол. США, щомісячних процентів за користування кредитом та щомісячну комісію в сумі 385,58 грн. відповідно до передбаченого договором графіку.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема виписки за цим рахунком, банк виконав свої зобовязання.

Позичальник не виконала свої зобовязання, внаслідок чого виникла заборгованість, яка становить станом на 24 листопада 2017 року становить 36 700,06 дол. США, що складає по курсу НБУ (за 1 дол. США 26,86 грн.) 985 763,61 грн. Крім того, нарахована пеня за несвоєчасне виконання грошових зобовязань за договором кредиту в сумі 148 469,74 грн.

Стягнення вказаної заборгованості з боржника, особою, що подає апеляційну скаргу не оспорюється і рішення суду в цій частині не оскаржується, тому не є предметом дослідження колегії суддів.

В апеляційній скарзі зазначено, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про припинення договору поруки. В матеріалах справи міститься кредитний договір та графік погашення кредитної заборгованості, з яких чітко вбачається, що кредитна заборгованість має погашатися позичальником щомісячними платежами (останній платіж мав бути сплачений у серпні 2023 року). Тобто, згідно умов кредитного договору та договору поруки, на дату ухвалення оскаржуваного рішення, строк повернення частини кредитної заборгованості взагалі ще не настав. ПАТ «Банк «ОСОБА_3 та Кредит» вважає, що заборгованість в даному випадку повинна бути стягнута в солідарному порядку з відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Перевіряючи обґрунтованість доводів апеляційної скарги в цій частині, колегія суддів враховує наявні матеріали справи та надані суду доводи в підтвердження вимог кожної із сторін та їх заперечення.

З матеріалів справи вбачається, що 07 серпня 2008 року між ПАТ «Банк «ОСОБА_3 та Кредит» та ОСОБА_5 укладено договір поруки № 2277-ЧД, відповідно до якого поручитель зобовязався відповідати перед кредитором за невиконання зобовязань позичальника в повному обсязі та поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором.

Обсяг зобовязань поручителя вказаний у договорі поруки № 2277-ЧД від 07 серпня 2008 року (а.с. 10-11).

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України).

З договору поруки вбачається, що у нього не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 5.1 (а.с. 11)) про її припинення лише у разі належного виконання договору кредиту не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України.

Крім цього, в даному пункті також зазначено, що порука припиняється якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Тому, в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Згідно умов кредитного договору (п. 3.2) визначено, що строк основного зобовязання чітко визначений до повного погашення кредиту 06 серпня 2023 року.

Відповідно до п. 3.4 кредитного договору (а.с. 5 зв. сторона) банк має право вимагати дострокового повернення кредитних коштів у випадку, якщо позичальник несвоєчасно або не в повному обсязі здійснював зарахування коштів на погашення заборгованості по кредиту або відсотках.

Згідно вимоги № 10.4/25-2-07-372 від 23 липня 2009 року, наданої ОСОБА_5 під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції та приєднаної до матеріалів справи, ОСОБА_3 направив її до поручителя ОСОБА_5 про повернення кредиту, якою змінив строк виконання договору поруки, оскільки в вимозі посилався до п. 3.4 кредитного договору про дострокове повернення кредиту. Тобто, строк дії зобовязання було змінено з 06 серпня 2023 року на липень 2009 року.

За таких обставин, у банку виникло право предявити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобовязання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 23 липня 2009 року протягом наступних шести місяців.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який встановили сторони в договорі). Тому, навіть якщо в межах строку дії поруки була пред'явлена претензія і поручитель не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право.

З позовною заявою позивач звернувся до суду 15 квітня 2010 року, поза межами строку предявлення вимоги, встановленого частиною 4 ст. 559 ЦК України. Відтак, Банк не може просити про захист у судовому порядку його права до поручителя.

Відомостей, які б спростовували дані встановлені обставини, особою, що подає апеляційну скаргу не надані, а доводи апеляційної скарги про те, що дія кредитного договору визначена до 2023 року, а отже і зобовязання поручителя діє саме до вказаного періоду є необгрунтованими, оскільки вказані мотиви не ґрунтуються на визначених нормах цивільного законодавства є помилковими і в їх задоволенні необхідно відмовити.

Рішення суду в частині вирішення питання щодо розподілу судових витрат є правильним і підстав для його зміни чи скасування в цій частині немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 та Кредит» на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 листопада 2017 року залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 листопада 2017 року у справі за позовом акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_3 та Кредит» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості по кредитному договору залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Головуючий -

Судді -

Повний текст постанови виготовлено 24 травня 2018 року.