АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________
Справа № 688/1298/15-ц
Провадження № 22-ц/792/253/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Купельського А.В.,Спірідонової Т.В.,

секретаря: Дубової М.В.,

учасники справи: представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 січня 2016 року (суддя - Огороднік І.В.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Реєстраційна служба Шепетівського міськрайонного управління юстиції, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності,-

в с т а н о в и в :

У квітні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ», звертаючись в суд із вищезазначеним позовом, вказувало, що 29 червня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 12 500 швейцарських франків строком до 28 червня 2013 року.

17 жовтня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно з яким остання отримала кредит у розмірі 8 200 доларів США строком до 16 жовтня 2017 року.

На забезпечення виконання зобов'язань позичальника ОСОБА_6 за вказаними кредитними договорами між банком та нею були укладені договори іпотеки від 29 червня 2006 року та 17 жовтня 2007 року, посвідчені приватним нотаріусом Шепетівського міського нотаріального округу Мартиненко А.М., зареєстровані в реєстрі за №№ 3750, 3386, відповідно до яких в іпотеку банку була передана однокімнатна квартира АДРЕСА_1.

Крім того вказував, що 27 березня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого остання отримала кредит у сумі 120 000 швейцарський франків строком до 26 березня 2018 року. У цей же день на забезпечення виконання зобов'язань позичальника за цим договором було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Полонського районного нотаріального округу Бондар С.М., зареєстрований в реєстрі за № 1046, відповідно до умов якого іпотекодавець ОСОБА_6 передала в іпотеку банку ________________________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: Огороднік І.В. Категорія: 27

Доповідач: Янчук Т.О.

належне їй на праві власності нежиле приміщення загальною площею 316,8 кв.м, по АДРЕСА_3.

27 листопада 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 було укладено ще один договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно з яким остання отримала кредит у розмірі 70 000 доларів США строком до 26 листопада 2018 року. На забезпечення виконання зобов'язань позичальника за цим договором було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Полонського районного нотаріального округу Бондар С.М., зареєстрований в реєстрі за № 4433, предметом якого є нежиле приміщення загальною площею 316,8 кв.м, по АДРЕСА_3.

12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк», яке є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк», та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» було укладено договір факторингу № 1, відповідно до якого останньому було відступлено права вимоги за вищезазначеними кредитними договорами.

У серпні 2014 року під час спроби досудового врегулювання погашення існуючої заборгованості ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» стало відомо про смерть позичальника ОСОБА_6

31 жовтня 2014 року ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» звернулося до Шепетівської державної нотаріальної контори із вимогою до спадкоємців ОСОБА_6 щодо погашення заборгованості за вищезазначеними кредитними договорами у разі прийняття спадщини.

Відповідно до листа Шепетівської державної нотаріальної контори від 27 грудня 2014 року стало відомо про те, що було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім'я ОСОБА_4

За таких обставин, ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» просило звернути стягнення на предмети іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 та нежиле приміщення по АДРЕСА_3 шляхом визнання за ним права власності на них, із зобов'язанням реєстраційної служби Шепетівського міськрайонного управління юстиції Хмельницької області внести відповідні записи про реєстрацію права власності ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» на предмети іпотеки до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 січня 2016 року у задоволенні позову ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» не погоджується з рішенням суду першої інстанції, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що висновок суду про те, що у ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» не виникло право вимоги до ОСОБА_4, як спадкоємця ОСОБА_6, з посиланням на ст.ст. 517, 1077 ЦК України, є помилковим. Вказував, що ризик неналежної сплати суми коштів у зв'язку з неповідомленням боржника про відступлення права грошової вимоги несуть виключно фактор та клієнт, які належним чином не повідомили про це боржника. Крім того зазначав, що судом не було взято до уваги Витяг з державного реєстру іпотек, який є безпосереднім доказом відступлення права вимоги на користь ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» по іпотечних договорах.

В судове засідання представник ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив її відхилити.

Заслухавши учасників справи та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Судом встановлено, що 29 червня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 12 500 швейцарських франків строком до 28 червня 2013 року (а.с. 52-56, т.1).

17 жовтня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно з яким остання отримала кредит у розмірі 8 200 доларів США строком до 16 жовтня 2017 року (а.с. 21-24, т.1).

На забезпечення виконання зобов'язань позичальника за вищезазначеними кредитними договорами між банком та ОСОБА_6 були укладені договори іпотеки від 29 червня 2006 року та 17 жовтня 2007 року, посвідчені приватним нотаріусом Шепетівського міського нотаріального округу Мартиненко А.М., зареєстровані в реєстрі за №№ 3750, 3386, відповідно до яких в іпотеку банку була передана однокімнатна квартира АДРЕСА_1, загальною площею 38,7 кв. м, житловою площею 18,9 кв. м, що належить іпотекодавцю ОСОБА_6 на праві власності (а.с. 29-31, 59-62, т.1). Ринкова вартість предмета іпотеки на момент укладення договору іпотеки від 17 жовтня 2007 року становила 127033 грн.

27 березня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого остання отримала кредит у сумі 120 000 швейцарський франків строком до 26 березня 2018 року (а.с. 32-40, т.1).

Того ж дня між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Полонського районного нотаріального округу Бондар С.М., за умовами якого в іпотеку банку було передане належне іпотекодавцю ОСОБА_6 на праві власності нежиле приміщення по АДРЕСА_3, загальною площею 316,8 кв.м. Заставна вартість предмета іпотеки за домовленістю сторін становила 665280 грн. (а.с.49-51, т.1).

27 листопада 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 було укладено ще один договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно з яким остання отримала кредит у розмірі 70 000 доларів США строком до 26 листопада 2018 року (а.с. 6-8, т.1).

На забезпечення виконання зобов'язань позичальника за вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_6 було укладено договір іпотеки від 27 листопада 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Полонськогорайонного нотаріального округу Бондар С.М., за умовами якого в іпотеку банку було передане належне іпотекодавцю ОСОБА_6 на праві власності нежиле приміщення по АДРЕСА_3, загальною площею 316,8 кв.м (а.с.19-20, т.1).

12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк», яке є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк», та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» було укладено договір факторингу № 1, відповідно до якого останньому було відступлено права вимоги за вищезазначеними кредитними договорами (а.с. 63-65, т.1).

ОСОБА_6 померла 22.02.2014 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

31 жовтня 2014 року ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» звернулося до Шепетівської державної нотаріальної контори із вимогою до спадкоємців ОСОБА_6 щодо погашення заборгованості за вищезазначеними кредитними договорами у разі прийняття спадщини.

Відповідно до листа Шепетівської державної нотаріальної контори від 27 грудня 2014 року позивачу стало відомо про те, що свідоцтво про право на спадщину за законом було видано спадкоємцю ОСОБА_4

Загальна сума заборгованості ОСОБА_6 за вищезазначеними кредитними договорами станом на дату смерті становить 6672785,57 грн.

Зазначені обставини підтверджуються письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано доказів попередження відповідача повідомленням про відступлення прав вимог за формою згідно із договором факторингу від 12 грудня 2011 року № 1.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна.

Відповідно до положень статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення на зазначене уваги не звернув, помилково дійшов висновку щодо відмови у задоволені позову з підстав не надання позивачем доказів попередження відповідача повідомленням про відступлення прав вимог за формою згідно із договором факторингу від 12 грудня 2011 року № 1.

Із матеріалів справи вбачається, що вимоги ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» стосувалися звернення стягнення на предмети іпотеки шляхом визнання права власності, зокрема договорів іпотеки від 29.06.2006 року та 17.10.2007 року, предметом яких є квартира АДРЕСА_1, та договорів іпотеки від 27.03.2007 року та 27.11.2007 року, предметом яких є нежитлове приміщення по АДРЕСА_3.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В кожному із договорів іпотеки міститься відповідне застереження, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в разі порушення кредитних зобов'язань, а також, у випадку порушення іпотекодавцями будь-якого зобов'язання, що забезпечено іпотекою за цим договором, іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на майно.

Розділом 5 договорів іпотеки зазначено, що сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання здійснюється відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі. Право визначати підстави та спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки належить іпотекодержателю. У разі застосування передачі предмету іпотеки у власність іпотекодержателя як способу задоволення вимог іпотекодержателя, правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки є окремий договір.

Розділом 4 договорів іпотеки визначено, що звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; а також позасудове врегулювання відповідно до умов цього договору та Закону України «Про іпотеку» (застереження про задоволення вимог або за договором про задоволення вимог).

Звернення стягнення за рішенням суду та виконавчим написом нотаріуса здійснюється відповідно до Закону України «Про іпотеку». Звернення стягнення по застереженню про задоволення вимог іпотекодержателя, здійснюється відповідно до умов зазначених в укладених договорах іпотеки та відповідно до розділу V Закону України «Про іпотеку».

Тобто сторони, підписавши іпотечний договір, обумовили всі його умови, у тому числі вирішили питання щодо позасудового врегулювання спору і не передбачили можливості звернення до суду іпотекодержателя з позовом про визнання за ним права власності на предмет іпотеки.

У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

У статті 12 Закону України «Про іпотеку» вказано, що в разі порушення іпотекодавцем обов'язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 33 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання.

Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому необхідно врахувати, що стаття 37 Закону України «Про іпотеку» не містить можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду.

Відповідно до цієї статті іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржене іпотекодавцем у суді.

Вказана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного суду у постанові від 21.03.2018 року у справі №760/14438/15-ц.

Оцінивши наявні у справі докази, колегія суддів вважає, що суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем, оскільки передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду. Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі. При цьому позивач не позбавлений відповідно до статей 38, 39 ЦК України можливості звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в інший спосіб, ніж визнання права власності на нього.

Відповідно до п.4 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволеyні позовних вимог.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, оскільки позивачу у задоволенні позовних вимог відмовлено, судовий збір покладається на нього.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» задовольнити частково.

Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 січня 2016 року скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Реєстраційна служба Шепетівського міськрайонного управління юстиції, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21 травня 2018 року.

Судді /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Т.О. Янчук