АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/158/18 Справа № 199/9040/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Демченко Е.Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Максюта Ж.І.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2017 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом спадкодавця, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк (далі - ПАТ КБ ПриватБанк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом спадкодавця, обґрунтовуючи вимоги тим, що 11 листопада 2010 року між ними та ОСОБА_3 був укладений договір №б/н, відповідно до якого остання отримала кредит розмірі 8.000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом відповідно до умов договору.

Вказували, що у січні 2016 року їм стало відомо про те, що позичальник ОСОБА_3 померла 19 жовтня 2014 року, а її спадкоємцем є ОСОБА_2, яким було подано до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_3

Зазначали, що 04 травня 2016 року ними було направлено лист-претензію ОСОБА_2, однак, останнім не здійснено дій спрямованих на погашення заборгованості за кредитним договором №б/н від 11 листопада 2010 року.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2, як спадкоємець боржника повинен виконати боргові зобовязання, а тому просили суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором, яка виникла станом на 19 жовтня 2014 року в розмірі 6.837 грн. 41 коп. та яка складається з: 6.557 грн.67 коп. заборгованості за кредитом та 279 грн.74 коп. заборгованості за відсотками.

Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 14 лютого 2017 року в задоволені позову ПАТ КБ ПриватБанк відмовлено

В апеляційній скарзі позивач ПАТ КБ ПриватБанк, зазначаючи, що рішення постановлене з порушенням норм матеріального й процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ ПриватБанк задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову і строк на звернення з вимогою до спадкоємця боржника ними не пропущено.

У відповідності до п.8 ч.1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року та ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У звязку з цим справа підлягає розгляду апеляційним судом Дніпропетровської області в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Згідно з ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ст.627 ЦК України та ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зокрема, ст.628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст.527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 11 листопада 2010 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого остання отримала кредит розмірі 8.000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом відповідно до умов договору.

19 жовтня 2014 року позичальник ОСОБА_3 померла, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть, актовий запис № 1784.

Грошові кошти, отримані за кредитним договором, повернені в повному обсязі не були.

ОСОБА_2 є одним із спадкоємців померлої ОСОБА_3, який прийняв спадщину відповідно до вимог ст.1269 ЦК України та якому 17 грудня 2015 року було видано свідоцтва про право на спадщину.

Банком на адресу нотаріальної контори була надіслана претензія, яка залишена без належного реагування та виконання.

Відмовляючи у задоволенні позову банку суд першої інстанції виходив з того, що банк з даним позовом до спадкоємця звернувся до суду лише 23 грудня 2016 року, тобто з пропуском шестимісячного строку.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

У разі смерті фізичної особи - боржника за зобов'язанням, у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов'язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця (статті 1216, 1218 ЦК). Таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржника за зобов'язанням.

Відповідно до ч.2 ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.1 ст.608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Якщо боржник помер, то в силу ст.1282 ЦК спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Таким чином, спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором в межах вартості майна, одержаного в спадщину.

Відповідно до ст.1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб'єктивне право.

Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Таким чином, вимога кредитора до спадкоємців може бути заявлена як шляхом звернення до державної нотаріальної контори з відповідною претензією, так і шляхом звернення до суду з позовом.

Аналіз норм статей 1216,1218,1219,1231,1268,1269,1296, 1297 ЦК України дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим обєктом цивільного права, реалізувавши які, спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно, в тому числі нерухоме (право володіння, користування), а з моменту оформлення права власності на нерухоме майно і право розпорядження ним.

Оскільки зі смертю боржника зобовязання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статей 1281,1282 ЦК України щодо строків предявлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора.

Недотримання кредитором передбачених статтею 1281 ЦК України строків предявлення вимог, (які є присічними, преклюзивними) позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Відповідно до ст.1281 ЦК України законодавець допускає два способи предявлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців: безпосередньо до спадкоємців; опосередковано через нотаріуса за місцем відкриття спадщини.

Обрання певного способу є правом кредитора і здійснюється ним на власний розсуд.

За приписами ст.ст.12,81 ЦПК України в новій редакції, які кореспондуються з положеннями ст.10,60 ЦПК України (в редакції на час ухвалення рішення) учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що 14 січня 2016 року за вих.№SAMDN6667 ПриватБанк звернувся з претензією кредитора до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори, в якій зазначив, що на теперішній час, тобто станом на 14 січня 2016 року, вони дізналися про смерть боржника ОСОБА_3 (а.с.41), 28 січня 2016 року банк було повідомлено про те, що 17 грудня 2015 року на імя ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право на спадщину (повідомлення отримане банком 03 квітня 2016 року а.с.42), 18 квітня 2016 року банк надіслав лист-претензію ОСОБА_2 (а.с.43), втім з даним позовом до останнього звернувся лише у грудні 2016 року, тобто з пропуском шестимісячного строку визначеного законом для звернення з відповідною вимогою до спадкоємця боржника.

Доводи апеляційної скарги даних висновків не спростовують.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на то факт, що відповідач, згідно відомостей наданих на запити суду Четвертою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою, є не єдиним спадкоємцем ОСОБА_3 (а.с.53,54).

Так, відповідачу ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частину квартири.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обовязки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенні, а рішення суду має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 14 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

ОСОБА_4