Справа №443/573/18
Провадження №2/443/727/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2018 року Жидачівський районний суд Львівської області

в складі: головуючої-судді ОСОБА_1,

з участю секретаря судового засідання Рибакової І.І.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Жидачів цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 обєднаної територіальної громади про встановлення факту постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2, звернулась в суд з позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким встановити факт її постійного проживання разом із її матірю ОСОБА_4 на час відкриття спадщини, тобто момент смерті останньої, яка наступила 01 лютого 2011 року та визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті її матері ОСОБА_4, яка померла 01 лютого 2011 року, право на земельну частку (пай) розміром 1,12 умовних кадастрових гектари, яка розташована на території Баковецької сільської ради Жидачівського району Львівської області без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, яка належала померлій на підставі сертифіката на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ №2076, виданого 08 травня 1997 року на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА від 03 квітня 1997 року №181 та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №570.

В обґрунтування позовних вимог позивачка покликається на те, що 01 лютого 2011 року померла її матір, ОСОБА_4. Після її смерті відкрилась спадщина, до якої, серед іншого, входить земельна частка (пай) площею 1,12 умовних кадастрових гектари, що розташована на території Баковецької сільської ради без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, яка належала померлій на підставі сертифіката на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ №2076. На випадок своєї смерті ОСОБА_4 склала заповіт, відповідно до якого належне майно заповіла їй. Відтак, як єдина спадкоємиця, що виявила бажання отримати свідоцтво про право на спадщину, яку фактично прийняла, оскільки на момент її відкриття проживала спільно із спадкодавцем, звернулась з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, проте отримала відмову у видачі такого, у звязку з тим, що вона пропустила піврічний термін передбачений цивільним законодавством на подання заяви, а також у звязку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на земельну частку (пай), що знаходиться на території Баковецької сільської ради Жидачівського району Львівської області, що належала померлій та є спадковим майном. Вказана відмова позбавляє її можливості належним чином реалізувати волю спадкодавця та свої спадкові права, а тому змушена звернутись до суду за захистом своїх прав.

Позивачка ОСОБА_2 подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві та просить їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 обєднаної територіальної громади ОСОБА_5 подав заяву, в якій просить розглянути дану справу за відсутності представника сільської ради, оскільки позовні вимоги визнають та не заперечують проти їх задоволення.

Відповідно до ч.3 ст.13, ч.2 ст.49, ч.3 ст.200, ч.4 ст.206 ЦПК України у випадку визнання позову відповідачем суд ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст.2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд, за правилом ч.1 ст.13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що 01 лютого 2011 року, в с. Трибоківці Жидачівського району Львівської області, померла ОСОБА_4, про що 01 лютого 2011 року складено відповідний актовий запис №1 та Баковецькою сільською радою Жидачівського району Львівської області, від 01 лютого 2011 року, видано свідоцтво про смерть серії 1-СГ №238902 /а.с. 6/.

Спадщина відкрилася в цей же день, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 1220 ЦК України.

Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Судом встановлено, що спадщина померлої складається із земельної частки (пай) площею 1,12 умовних кадастрових гектари, що розташована на території Баковецької сільської ради без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, яка належала померлій на підставі сертифіката на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ №2076 /а.с. 10/.

Так, згідно із витягу №184/104-18, виданого відділом у Жидачівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 28 лютого 2018 року, сертифікат на право на середню земельну частку (пай) серії ЛВ №2076 виданий ОСОБА_4, зареєстрований в книзі реєстрації сертифікатів по Баковецькій сільській раді за №570, розміром 1,12 умовних кадастрових гектарів. Така перебуває у колективній власності ССП «За волю» і її вартість становить 18256,70 грн. Державний акт на право власності на землю взамін на сертифікат на право на земельну частку (пай) не видавався /а.с. 11/.

З наявної в матеріалах справи копії заповіту від 24 січня 2011 року, вбачається, що ОСОБА_4 на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: «все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось на день моєї смерті і на що я за законом матиму право, заповідаю ОСОБА_2. Судом встановлено, що на день смерті заповідача заповіт не змінений та не скасований /а.с. 7-8/.

Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч. 1 ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Згідно із ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

В поданій до суду позовній заяві ОСОБА_2 пояснила, що протягом останніх років і до дня її смерті спільно проживала зі спадкодавцем ОСОБА_4, оскільки остання була її мамою та в силу поважного віку потребувала стороннього догляду та допомоги.

Так, факт проживання позивача зі спадкодавцем додатково стверджується довідкою ОСОБА_3 селищної ради Жидачівського району Львівської області №1077 від 01 серпня 2017 року, згідно якої: до дня смерті і на день смерті ОСОБА_4, разом з нею дійсно проживала без реєстрації дочка ОСОБА_2 /а.с. 9/.

Встановлення даного факту необхідно для оформлення спадщини, так як у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину.

Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року№ 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Враховуючи вищенаведені факти, суд приходить до переконання про те, що позивач дійсно постійно проживала з ОСОБА_4 на час відкриття спадщини, тобто момент смерті останньої, яка наступила 01 лютого 2011 року.

Відтак позивач є такою, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4, як така, що постійно проживав разом із нею, на час відкриття спадщини.

Разом з тим, згідно із постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій №245/02-31 від 02 квітня 2018 року, виданої завідувачем Жидачівською державною нотаріальною конторою, ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті її мами ОСОБА_4, яка померла 01 лютого 2011 року, у звязку з тим, що вона пропустила піврічний термін передбачений цивільним законодавством на подання заяви, а також у звязку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на земельну частку (пай), що знаходиться на території Баковецької сільської ради Жидачівського району Львівської області, що належала померлій та є спадковим майном /а.с. 12/.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування"роз'яснено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути обєктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Документи, що підтверджують право особи спадкоємця є сертифікат на право на земельну частку (пай) спадкодавця, який є правовстановлюючим документом, виданий районною (міською) адміністрацією, що засвідчує наявність у її власника лише однієї правомочності права розпорядження земельною часткою (паєм), а не право власності, яке виражається у володінні, користуванні та розпорядженні. Тому, коли спадкодавець був наділений лише правом на земельну частку (пай), а не правом власності, то і до спадкоємця переходить лише право на земельну частку (пай), а не право власності.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-IV право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Згідно із ст.ст. 81,126 ЗК України право власності громадяни України набувають на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, враховуючи, що позивач оформити право на спадкове майно(земельну частку(пай), в нотаріальному порядку не має можливості у зв'язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; представник відповідача позовні вимоги визнав та проти задоволення позову не заперечує, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 223, 229, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

позов задовольнити повністю.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з спадкодавцем, її мамою ОСОБА_4 на час відкриття спадщини, тобто момент смерті останньої, яка наступила 01 лютого 2011 року.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в порядку спадкування за заповітом після смерті її матері ОСОБА_4, яка померла 01 лютого 2011 року, право на земельну частку (пай) розміром 1,12 умовних кадастрових гектари, яка розташована на території Баковецької сільської ради Жидачівського району Львівської області без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, яка належала померлій на підставі сертифіката на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ №2076, виданого 08 травня 1997 року на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА від 03 квітня 1997 року №181 та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №570.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення, а вразі проголошення лише вступної та резолютивної частин або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

СУДДЯ І.І. Ціпивко