Справа № 372/2009/17 Головуючий у І інстанції Кравченко М. В.
Провадження № 22-ц/780/1633/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 55 23.05.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 травня 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.,

суддів: Приходька К.П., Голуб С.А.,

за участі секретаря Дрозда Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 18 січня 2018 року у справі за позовом прокурора Волинської області в інтересах держави в особі Державної фіскальної служби України, Волинської митниці Державної фіскальної служби України до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів,

У С Т А Н О В И Л А :

у липні 2017 року прокурор Волинської області в інтересах держави в особі Державної фіскальної служби України, Волинської митниці Державної фіскальної служби України звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що постановою Волинського окружного адміністративного суду від 22.03.2011 року задоволено адміністративний позов ОСОБА_4: визнано протиправним та скасовано пункт 1 наказу т.в.о. голови Держмитслужби України ОСОБА_2 від 02.02.2011 №136-к «По особовому складу митних органів» в частині припинення з 03.02.2011 року перебування на державній службі в митних органах України ОСОБА_4, визнано протиправним та скасовано пункти 1 і 2 наказу Ягодинської митниці від 03.02.2011 року №87-к «Про оголошення наказу Держмитслужби України від 02 лютого 2011 року №136-к» «По особовому складу митних органів» в частині, що стосується ОСОБА_4, визнано протиправним та скасовано пункти 1 і 5 наказу Ягодинської митниці від 07.02.2011 року №103-к «Про внесення змін до наказу Ягодинської митниці від 03.02.2011№87-к«Про оголошення наказу Держмитслужби України від 02.02.2011 року №136-к «По особовому складу митних органів» в частині, що стосується ОСОБА_4, поновлено ОСОБА_4 на посаді старшого інспектора сектора митного оформлення № 2 митного поста «Ковель» Ягодинської митниці з 03.02.2011, а також стягнуто з Ягодинської митниці на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 5 809, 00 грн. Чинною постановою Волинського окружного адміністративного суду від 17.03.2016 року адміністративний позов ОСОБА_4 задоволено та стягнуто з Волинської митниці ДФС на користь останньої 94 637,04 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Оскільки, на виконання зазначених судових рішень кошти в сумі 3466,74 грн. та 91170,30 грн., відповідно 05.04.2016 та 04.07.2016 перераховані ОСОБА_4, позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на користь Волинської митниці ДФС матеріальну шкоду в порядку регресу в розмірі 91170, 30 грн. та судові витрати.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 18 січня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Волинської митниці Державної фіскальної служби України відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу в розмірі 91 170 грн. 30 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь прокуратури Волинської області судові витрати в розмірі 1 600 грн.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, представником ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу в яків останній просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зокрема, серед доводів апеляційної скарги представник відповідача зазначає, що судом неповно зясовано обставини справи та зроблено хибний висновок про те, що факт підписання відповідачем наказу про звільнення з посади ОСОБА_4, який в подальшому визнано незаконним, свідчить про винуватість відповідача у незаконному звільненні. Вважає, що для встановлення особи або осіб, винних у виданні незаконного наказу про звільнення, суд першої інстанції мав встановити, якими нормами матеріального права врегульований порядок прийняття рішення про звільнення посадової особи митної служби, коло посадових осіб, які були задіяні в прийнятті рішення про звільнення ОСОБА_4, правовий статус та компетенцію відповідача у даних правовідносинах, форму вини відповідача у незаконному звільненні (за її наявності), зокрема, чи усвідомлював ОСОБА_2 незаконність наказу про звільнення ОСОБА_4 з посади та бажав чи свідомо допускав таке незаконне звільнення.

23 березня 2018 року на адресу апеляційного суду від заступника прокурора Волинської області Голинського Я.О. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Обухівського районного суду Київської області від 18 січня 2018 року залишити без змін. Позивач вважає доводи адвоката відповідача, викладені в апеляційній скарзі, необґрунтованими. Зазначає, що ОСОБА_4 був звільнений з посади за наказом тво голови Держмитслужби України ОСОБА_2 незаконно не підлягає доказуванню, оскільки встановлена постановою Волинського окружного адміністративного суду від 17.03.2016 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 09.02.2017р. Вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми п. 8 ст. 134 КЗпП України, поклавши обовязок по відшкодуванню шкоди, заподіяної підприємству у звязку з оплатою незаконно звільненому працівникові вимушеного прогулу, на відповідача, як на винну службову особу, за наказом якої здійснено звільнення з порушенням закону. Вказує, що в таких випадках, відповідальність настає незалежно від форми вини, а тому такі доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті судом.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції згідно ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того що, обставини, на які посилається прокурор як на підставу для задоволення позову, знайшли підтвердження під час судового розгляду, оскільки ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, при цьому заперечення відповідача не ґрунтуються на законі та письмових доказах.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Так, судом першої інстанції встановлено, що постановою Волинського окружного адміністративного суду від 22.03.2011 року адміністративний позов ОСОБА_4 задоволено: визнано протиправним та скасовано пункт 1 наказу т.в.о. голови Держмитслужби України ОСОБА_2 від 02.02.2011 №136-к «По особовому складу митних органів» в частині припинення з 03.02.2011 року перебування на державній службі в митних органах України ОСОБА_4, визнано протиправним та скасовано пункти 1 і 2 наказу Ягодинської митниці від 03.02.2011 року №87-к «Про оголошення наказу Держмитслужби України від 02 лютого 2011 року №136-к» «По особовому складу митних органів» в частині, що стосується ОСОБА_4, визнано протиправним та скасовано пункти 1 і 5 наказу Ягодинської митниці від 07.02.2011 року №103-к «Про внесення змін до наказу Ягодинської митниці від 03.02.2011№87-к «Про оголошення наказу Держмитслужби України від 02.02.2011 року №136-к «По особовому складу митних органів» в частині, що стосується ОСОБА_4, поновлено ОСОБА_4 на посаді старшого інспектора сектора митного оформлення № 2 митного поста «Ковель» Ягодинської митниці з 03.02.2011, а також стягнуто з Ягодинської митниці на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 5 809.00 гривень.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 17.03.2016 року адміністративний позов ОСОБА_4 задоволено та стягнуто з Волинської митниці ДФС на користь ОСОБА_4 в розмірі 94637,04 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно повідомлення №01-73/536 від 05.04.2016 року управління державної казначейської служби України у Любомирському районі Волинської області про безспірне списання коштів з рахунків боржника №4 від 05.04.2016 року проведено безспірне списання коштів з рахунку №9069 КПКВ 3507010 «Керівництво та управління в сфері фіскальної політики» по КЕКВ 2111 в сумі 3466, 74 грн.

Відповідно повідомлення №01-73/865 від 05.07.2016 року управління державної казначейської служби України у Любомльському районі Волинської області про безспірне списання коштів з рахунків боржника №16 від 05.07.2016 року проведено безспірне списання коштів з рахунку №9069 КПКВ 3507010 «Керівництво та управління в сфері фіскальної політики» по КЕКВ 2111 в сумі 91170, 30 грн..

За змістом п. 8 ст. 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу.

Відповідно до ст. 237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов'язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Згідно розʼяснень викладених в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі п. 8 ст. 134 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов'язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів дійшов обґрунтованого висновку про те, що судовими рішеннями встановлено незаконність звільнення з роботи ОСОБА_4, на підставі наказу про звільнення, який підписав відповідач, перебуваючи на посаді т.в.о. голови Держмитслужби України, а тому саме з ОСОБА_2 підлягає стягненню виплаченої ОСОБА_4 суми матеріальної шкоди.

Доводи апеляційної скарги про те, що стягнення з особи, винної в незаконному звільненні працівника в порядку регресу у звязку з оплатою незаконно звільненому працівникові часу вимушеного прогулу можливе лише за наявності в його діях усіх елементів складу правопорушення, а саме: наявності шкоди, протиправної поведінки особи, що спричинила шкоду, причинного звязку між діями і заподіяною шкодою, вини заподіювача шкоди є безпідставними, тому що відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини.

Тобто, чинне законодавство не містить додаткових підстав для відшкодування майнової шкоди з винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення працівника здійснено з порушенням вимог закону або затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року (справа № 61-12705св18).

Доводів які б спростували правильні висновки суду першої інстанції апеляційна скарга в собі не містить.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Згідно ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 18 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: