Номер провадження: 22-ц/785/4761/18
Номер справи місцевого суду: 523/1919/18
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Комлева О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Кравець Ю.І.

імена (найменування сторін)

позивач - ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_3

третя особа - ОСОБА_4

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14 березня 2018 року (суддя Малиновський О.М.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_4 - про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовною заявою в якій просить стягувати з відповідача на її користь на утримання сина ОСОБА_4, який з досягненням повноліття продовжує навчання, аліменти в розмірі 5000,00 грн., починаючи з дня подачі позовної заяви до закінчення навчання. Просить стягувати з відповідача на її користь додаткові витрати на оплату навчання ОСОБА_4 в розмірі 1/2 частини витрат на навчання до закінчення навчання. Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_4 після досягнення повноліття продовжує навчання у Технікумі промислової автоматики ОНАХТ. Навчання відбувається за контрактом на денній формі навчання, що не дає можливість працевлаштуватися дитині та отримувати самостійного заробітку. Дані обставини стали підставою для звернення до суду.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 14 березня 2018 року, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) ОСОБА_3, щомісячно, однак не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку починаючи з 09 лютого 2018р. до закінчення навчання, а саме до 30 червня 2019 року.

В задоволенні позовних вимог про стягнення додаткових витрат - відмовлено, а також вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду зміни, стягнувши з нього аліменти у розмірі 1/8 частини замість 1/4, а також скасувати рішення суду в частині стягнення з нього судових витрат.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги ОСОБА_3 зазначає, що судом при стягненні з нього аліментів на дитину, яка продовжує навчання, не прийнято до уваги, що на його утриманні знаходяться батькита неповнолітня дитина, не прийнято до уваги, що його мати є інвалідом 2 групи.

У відзиву на апеляційну скаргу, яка подана ОСОБА_2, зазначено, що вона вважає рішення законним та обґрунтованим, підстав для його скасування не має.

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, передбачене п.14 ч.1 ст.353 ЦПК України, в редакції Закону №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, який набрав чинності з 15.12.2017 року, тому справу розглянуто апеляційним судом відповідно до вимог ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 цього Кодексу без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

В порядку п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У зв'язку із цим справа підлягає розгляду в порядку п.8 розділу Х111 Перехідних положень Цивільно-процесуального кодексу України.

Справа розглядається апеляційним судом Одеської області, у межах територіальної юрисдикції якого перебуває місцевий суд, який ухвалив рішення, що оскаржується, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, відповідно до вимог п. 8 ст. 1 Перехідних положень.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Приймаючи рішення по справі та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що повнолітній син сторін потребує матеріальної допомоги батька, який має можливість надавати йому таку допомогу, а стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на утримання повнолітнього сина , який продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно буде цілком відповідати засадам розумності, виваженості й справедливості.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та відхиляючи доводи апеляційної скарги вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Відповідно до положень ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини ООН від 20 листопада 1989 року, яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно з ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 обов'язок батьків утримувати повнолітню дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до змісту вказаних норм, для стягнення аліментів на повнолітніх дочку, сина необхідно, щоб: а) їм виповнилося 18 років; б) вони продовжували навчання; в) їм було менше 23 років; г) вони потребували матеріальної допомоги; д) батько, мати відповідно до свого матеріального, сімейного стану та стану здоров'я були спроможні надавати таку допомогу.

При визначенні розміру аліментів на повнолітню дитину з одного із батьків суд повинен взяти до уваги можливість надання утримання і другим із батьків, врахувати стан здоров'я та матеріальне становище як дитини, так і платника аліментів, інших дітей чи працездатних батьків, дружини, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (ст. ст. 182, 200 СК України).

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_3, ОСОБА_2 (а.с. 8).

Між сторонами шлюб було розірвано 02 жовтня 2001 року (а.с. 9).

Починаючи з жовтня 2000 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягувались аліменти на утримання неповнолітнього, на той час, сина ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) ОСОБА_3 щомісячно починаючи з 12.10.2000 року до 10.01.2018 року (а.с. 12).

ОСОБА_4 проживає разом з ОСОБА_2 та перебуває на її утриманні.

З представлених копій договору про надання освітніх послуг від 02 серпня 2016р. та довідки № 1174 від 19 жовтня 2017р. вбачається, що ОСОБА_4 навчається в Технікумі промислової автоматики Одеської національної академії харчових технологій на ІІІ курсі з 01 вересня 2017р., на денній формі навчання. Строк навчання закінчується 30 червня 2019р. Навчання відбувається на платній основі (а.с. 10, 11).

Встановлення вказаних обставин вказує на доведеність того, що ОСОБА_4 після досягнення повноліття (10 січня 2018р.) продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги.

ОСОБА_2 з 15 лютого 2017р. працює на посаді менеджера по адміністративної діяльності АН «Афіна ДТ» та в середньому у 2017р. отримувала дохід в розмірі 2600,00 грн. на місяць.

Відповідач - ОСОБА_3 працює інспектором сектору реагування патрульної поліції ГУНП в Одеській області та має середній заробіток за показниками січня, лютого 2018р. в розмірі 8731,58 грн.

Встановивши, що позивач досягнув повноліття, продовжує навчання з денною формою навчання, перебуває на матеріальному забезпеченні матері та потребує матеріальної допомоги, а також зважаючи на те що відповідач має постійний заробіток, є працездатною особою, відтак має можливість надавати допомогу, виходячи з того що батьки дитини зобов'язані нести витрати на утримання та виховання їх дитини в рівних частках, суд вважає, що пред'явлені позовні вимоги слід задовольнити частково, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача щомісячно аліментів в розмірі 1/4 частину від заробітку (доходу) відповідача.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом при вирішенні питання розміру аліментів не було прийнято до уваги, що на утриманні відповідача знаходиться неповнолітня дитина, батьки похилого віку, а також судом проігноровано, що мати відповідача є інвалідом другої групи, колегія суддів вважає безпідставними, з тих підстав, що при розгляді справи суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу на підставі наданих доказів, та дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/ 4 частини від заробітку відповідача.

Більш того, необхідність утримувати інших дітей, непрацездатних батьків, не виключають обов'язку відповідача надавати матеріальну допомогу своїй дитині, яка її потребує.

Доводи апеляційної скарги, про те, що стягуючи 1/4 частину від його заробітку, суд першої інстанції не врахував, що прожитковий мінімум на дитину відповідного віку складає 1/8 частину його заробітку, колегія суддів вважає безпідставними, з тих підстав, що відповідач має постійний заробіток, є працездатною особою, відтак має можливість надавати допомогу, виходячи з того що батьки дитини зобов'язані нести витрати на утримання та виховання їх дитини в рівних частках, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що, з урахуванням розміру заробітної плати відповідача, розміру заробітної плати позивачки, встановлений судом розмір аліментів в першу чергу буде відповідати інтересам дитини та суттєво не вплине на матеріальне становище.

Доводи апеляційної скарги, про те, що відповідач є учасником бойвих дій, та підлягає звільненню від сплати судового збору, який було стягнуто судом першої інсмтанції, колегія суддів, вважає ці доводи не спроможними, які не впливають на рішення суду, з тих підстав, що у відповідності до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій у справах пов'язаних з порушенням їхніх прав.

З матеріалів справи вбачається, що позов заявлено до відповідача з приводу сплати аліментів, а не з порушенням прав ОСОБА_3, в зв'язку з чим колегія суддів дійшла до висновку про відхилення цих доводів апеляційної скарги.

Таким чином, колегія суддів дійшла до висновку, що рішення Суворовського районного суду м. Одеси ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14 березня 2018 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________ Ю.І. Кравець

Повний текст судового рішення складений 29 травня 2018 року