АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №761/25491/16

провадження № 22-ц/796/4643/2018

29 травня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Кирилюк Г.М.,

суддів: Прокопчук Н.О., Болотова Є.В.

при секретарі Дука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Шевченка Максима Романовича, боржник: Міністерство освіти та науки України, за апеляційною скаргою Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 16 березня 2018 року у складі судді Фролової І.В.,

встановив:

04.01.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаною скаргою, в якій з урахуванням подальших уточнень просив визнати неправомірними дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Шевченка М.Р. щодо не відкриття виконавчого провадження при примусовому виконанні виконавчого листа № 761/25491/16-ц, виданого 07 серпня 2017 року Шевченківським районним судом міста Києва, про поновлення ОСОБА_1 на посаді директора Державного підприємства «Інфоресурс».

Скарга обґрунтована тим, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03 серпня 2017 року його було поновлено на роботі на посаді директора Державного підприємства «Інфоресурс» з 02 липня 2016 року. Рішення суду в частині поновлення на роботів та стягнення заробітної плати у межах платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

На підставі вказаного судового рішення було видано виконавчий лист, який 09 серпня 2017 року було пред'явлено до виконання.

30.08.2017 р. Міністерство юстиції України повідомило його про повернення виконавчого документа без виконання у зв'язку з тим, що у виконавчому документі не зазначено строк пред'явлення його до виконання, що унеможливлює виконання зазначеного рішення суду.

07 вересня 2017 року він звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з заявою про виправлення помилки у виконавчому листі шляхом зазначення в ньому строку пред'явлення виконавчого документа до виконання відповідно до ст.4 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27 листопада 2017 року у задоволенні заяви було відмовлено. При цьому суд виходив з того, що виконавчі документи, які підлягають негайному виконанню, можуть бути пред'явлені до примусового виконання з наступного дня після прийняття рішення у справі, а строк пред'явлення до виконання у виконавчому листі не зазначається, оскільки негайне виконання означає невідкладність вчинення певних дій після ухвалення рішення у справі.

27 листопада 2017 року він повторно подав заяву про відкриття виконавчого провадження про поновлення його на роботі та стягнення заробітної плати.

26 грудня 2017 року стало відомо, що головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Шевченком М.Р. 12 грудня 2017 року було відмовлено у відкритті виконавчого провадження та складено повідомлення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, оскільки у виконавчому листі не зазначено строк пред'явлення його до виконання.

Вважаючи такі дії державного виконавця неправомірними, просив скаргу задовольнити.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16 березня 2018 року скаргу задоволено.

Визнано дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Шевченка М.Р. щодо не відкриття виконавчого провадження при примусовому виконанні виконавчого листа № 761/25491/16-ц, виданого 03 серпня 2016 року Шевченківським районним судом міста Києва, про поновлення ОСОБА_1 на посаді директора Державного підприємства «Інфоресурс» неправомірними.

В апеляційній скарзі представник Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та процесуального права, просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 16 березня 2018 року та у задоволенні скарги відмовити в поновному обсязі.

Свої доводи мотивує тим, що повертаючи виконавчий лист стягувачу без прийняття до виконання державний виконавець діяв на підставі та у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження».

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. також просив відшкодувати витрати на правову допомогу в Апеляційному суді м. Києва на загальну суму 3 400 грн.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України від 02 червня 2016 року №1402- VІІІ "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Шевченківським районним судом м. Києва 03 серпня 2017 року ухвалено судове рішення про поновлення ОСОБА_1 на посаді директора Державного підприємства «Інфоресурс» з 02 липня 2016 року та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та присудження виплати заробітної плати у межах платежу за один місяць.

На виконання вказаного судового рішення 07 серпня 2017 року судом видано виконавчий лист (а.с.16).

Відповідно до повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, складеного 30.08.2017 р. старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Бурлою В.Е., у виконавчому документі не зазначено строк пред'явлення виконавчого документа до виконання. У різі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження», стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами (а.с. 10).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27 листопада 2017 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про виправлення помилки у виконавчому листі та зазначення строку пред'явлення виконавчого документу до виконання відповідно до ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» відмовлено. Вказане судове рішення оскаржено не було (а.с.12).

12.12.2017 р. головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Шевченком М.Р. складено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, оскільки у виконавчому документі не зазначено строк пред'явлення виконавчого документа до виконання. У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження», стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами (а.с. 15).

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 06 лютого 2018 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 серпня 2017 року в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі залишено без змін (а.с. 41-47).

01 березня 2018 року Міністерством освіти і науки України видано наказ №77-к про поновлення ОСОБА_1 на посаді директора Державного підприємства «Інфоресурс» (а.с. 39).

Постановляючи ухвалу про задоволення скарги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 серпня 2017 року має обов'язкову силу, при цьому державним виконавцем виконавчий лист було повернуто без прийняття до виконання двічі з одних і тих саме підстав, навіть після встановлення ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27 листопада 2017 року про відсутність помилок в частині не зазначення строку пред'явлення до виконання.

З вказаним висновком суду погодитись не можна, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України в редакції, що діяла на час видачі виконавчого листа, останній має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до положень ч.1 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діла на час видачі виконавчого листа) у виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім'я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); строк пред'явлення рішення до виконання.

Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо: рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); пропущено встановлений законом строк пред'явлення виконавчого документа до виконання; боржника визнано банкрутом; Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; юридичну особу - боржника припинено; виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов'язковим; виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; виконавчий документ пред'явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

Як вбачається з матеріалів справи, виконавчий лист, виданий Шевченківським районним судом м. Києва 07 серпня 2017 р., не містив відомостей про строк пред'явлення виконавчого листа до виконання.

При цьому Закон України «Про виконавче провадження» не надає переваги та не виділяє особливості виконання судових рішень, що підлягають негайному виконанню взагалі, та у трудових спорах зокрема.

За таких підстав державний виконавець у відповідності до ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" правомірно повернув виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання.

Наявність ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 27 листопада 2017 року, якою відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про виправлення помилки у виконавчому листі, не є доказом неправомірності дій державного виконавця.

Обставини, встановлені у вказаній ухвалі, не звільняли особу від доказування неправомірності дій державного виконавця в даній справі.

Відповідно до ч. 7 ст. 82 ЦПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов'язковою для суду.

Суд першої інстанції вказаного не врахував, не з'ясував дійсні обставини справи та дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог скарги.

Відповідно до п.3, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення.

З урахуванням викладено колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 16 березня 2018 року та постановлення нового судового рішення про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Шевченка М.Р.

Правові підстави для покладення на суб'єкта оскарження судових витрат скаржника на професійну правничу допомогу у разі відмови у задоволенні скарги відсутні.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 16 березня 2018 року скасувати.

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Шевченка МаксимаРомановича відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 травня 2018 року.

Головуючий:

Судді: