АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2018 року

м. Рівне

Справа № 570/3317/17

Провадження № 22-ц/787/681/2018

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструка С.В., Шимківа С.С.

учасники справи:

позивач: Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач: ОСОБА_1,

розглянув в порядку письмового провадження в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 12 грудня 2017 року, ухваленого в складі судді Красовського О.О., повний текст якого складено 12 грудня 2017 року, у справі №570/3317/17,

в с т а н о в и в :

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що внаслідок невиконання зобовязань за кредитним договором б/н від 19 вересня 2011 року за відповідачем утворилась заборгованість станом на 30 червня 2017 року в сумі 47 354,81 грн.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 12 грудня 2017 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 19 вересня 2011 року в сумі 41038,29 грн., та 1600,00 грн. судові витрати, а всього 42 638,29 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобовязань за кредитним договором, порушення порядку та строків сплати кредиту утворилась заборгованість, що є підставою для її стягнення в межах загального та спеціального строку позовної давності. Суд першої інстанції відмовляючи в стягненні штрафу та пені виходив з того, що подвійне стягнення недоїмки за порушення одного й того ж грошового зобовязання не допускається.

В апеляційній скарзі, поданій 12 березня 2018 року до Апеляційного суду Рівненської області ОСОБА_1 посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що наданий банком розрахунок заборгованості не відповідає Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, оскільки в ньому відображено підвищення відсоткової ставки за користування кредитом з 30 % до 34,7 %, а подальшому до 43,2 % річних. Вказує, що такі умови сторонами не узгоджувались та суперечать вимогам ст. 1056-1 ЦК України.

Судом залишено поза увагою, що Умови та правила надання банківських послуг поданих до позовної заяви не є частиною кредитного договору, оскільки такі Умови відрізняються від тих, які містяться на сайті Приватбанку станом на 19 вересня 2011 року та не містять підпису позичальника.

Зазначає, що розрахунок заборгованості не відповідає документам, які приєднані до позовної заяви.

Посилається на недопустимість проведення подвійного стягнення і штрафу, і пені за порушення одного й того ж грошового зобовязання, оскільки подвійне стягнення неустойки не допускається.

Суд не звернув уваги на те, що позивачем подано розрахунок заборгованості за договором б/н від 19 вересня 2011 року за кредитною карткою «Універсальна» на особу ОСОБА_2, однак відповідачу було оформлено кредитну картку Gold, що підтверджується відміткою в заяві-анкеті,що свідчить про безпідставність стягнення з неї вказаного боргу.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує, що рішення суду є законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а скаргу без задоволення. Вказує, що в розрахунку заборгованості помилково вказане прізвище ОСОБА_1 «Ткачук», яке було зазначене в заяві-анкеті як прізвище матері відповідача. Представником позивача до відзиву додано розрахунок заборгованості з врахуванням узгоджених сторонами ставок станом на день укладення кредитного договору. Зазначає, що підписавши анкету-заяву позичальник приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг, а тому заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким вимогам закону судове рішення в повній мірі не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що 19 серпня 2011 року між сторонами був укладений кредитний договір б/н шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 4000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 відсотків на місяць (а.с.6).

Підписавши вказану Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, сторони узгодили, що заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять договір про надання банківських послуг.

Згідно частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За таких обставин, вважається, що кредитний договір між сторонами є фактично укладеним, оскільки відповідач особисто підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, використовувала кредитні кошти, а також здійснювала часткове погашення заборгованості з 19 вересня 2011 року по 29 листопада 2014 року (а.с.4-5).

В силу вимог ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Вбачається, що сторони досягли згоди по всіх істотних умовах кредитного договору б/н від 19 вересня 2011 року, підписали його, а тому такі умови кредитного договору є обов'язковими для виконання.

18 квітня 2018 року представником позивача подано до суду апеляційної інстанції розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та Тарифів, діючих станом на 19 вересня 2011 року, які були узгоджені сторонами під час підписання кредитного договору, а також подано виписку з карткових рахунків клієнта з відомостями про картки.

З вказаної виписки з карткових рахунків клієнта та фотокопії кредитної картки вбачається, що відповідачу було видано до основної картки кредитну картку «Універсальна» за №848739 на строк дії до червня 2015 року

(а.с. 100), а тому суд відхиляє доводи відповідача про те, що ним оформлялася кредитна картка Gold з іншими умовами кредитування. Відмітка в анкеті-заяві в графі бажаний ліміт за платіжною кредитною карткою «Універсальна»/ «Gold» не свідчить про видання позичальнику саме кредитної картки «Gold», а вказують лише на бажаний кредитний ліміт за платіжними картками як «Універсальна», так і «Gold».

Доводи ОСОБА_1 про те, що банк протиправно висуває вимогу про стягнення з неї боргу, оскільки в розрахунку заборгованості вказує боржника « Ткачук Наталію Павлівну» не заслуговують на увагу, оскільки помилка в прізвищі позичальника свідчить про письмову помилку під час написання прізвища боржника, яке було зазначене а заяві-анкеті як прізвище матері позичальника.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

У відповідності до частин 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Позивач умови договору виконав, а відповідач в свою чергу порушив взяті на себе зобовязання та допустив виникнення заборгованості,.

Апеляційним судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що Умовами та Правилами, які діяли у 2011 році, не передбачалося підвищення відсоткової ставки за користування кредитними коштами без згоди позичальника, а тому підстав для підвищення розміру відсотків в односторонньому порядку банком немає. За таких обставин, колегія суддів вважає, що поданий 18 квітня 2018 року представником позивача розрахунок заборгованості за кредитним договором із випискою по особовому рахунку ОСОБА_1 за період 19 вересня 2011 року по 30 червня 2017 року є належним доказом по справі.

Суд зауважує, що розрахунок позивача відповідає Умовам та Правилам, Тарифам, які діяли станом на 19 вересня 2011 року, оскільки банком проведено нарахування відсотків за користування кредитом з розрахунку 30 % річних та пені за несвоєчасне погашення заборгованості з врахуванням 1% за кожен день прострочення.

Вбачається, що станом на 30 червня 2017 року заборгованість за кредитним договором становить 10 903,45 грн. з них: 3 972,61 грн. заборгованість по тілу кредиту; 3641,21 грн. відсотки за користування кредитом, 3 289,63 грн. пеня.

Будь-яких інших доказів на спростування розрахунку заборгованості від 18 квітня 2018 року відповідачем не надано.

Доводи апеляційної скарги щодо подвійного стягнення з відповідача штрафу та пені за порушення одного й того ж грошового зобовязання, не заслуговують на увагу, оскільки позивачем в наданому апеляційному суду розрахунку від 18 квітня 2018 року нараховано лише пеню за прострочення виконання грошового зобовязання в сумі 3289,63 грн.

Що стосується посилань суду першої інстанції на підставність застосування до спірних відносин строку позовної давності для звернення з позовом до суду, слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Тлумачення частини третьої статті 267 ЦК України, положення якої сформульовано із застосуванням слова «лише» (аналог «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження про те, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі позовна давність судом не застосовується.

Виходячи з основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин і аналізуючи норми розділу V ЦК України «Строки та терміни. Позовна давність» у їх сукупності, слід дійти висновку про поширення норми частини третьої статті 267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише з наявністю про це заяви сторони.

Такий висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України по справі №6-239цс14 від 04 лютого 2015 року та у постанові по справі № 6-474цс16 від 18 травня 2016 року, які відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів.

З матеріалів справи вбачається, що із заявою про сплив позовної давності і застосування наслідків її спливу ОСОБА_1 Ю.М. під час розгляду справи в суді першої інстанції не зверталась, а тому суд за власною ініціативою не міг застосувати до спірних відносин позовну давність.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстав для перерахунку заборгованості з врахуванням строків позовної давності немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що позовна заява Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» та апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, тому судовий збір необхідно покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Вбачається, що за позовні вимоги заявлені позивачем на суму 47354,81 грн., сторонами сплачено до суду першої та апеляційної інстанції 4000,00 грн. судового збору. Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на суму 10903,45 грн., тому судовий збір для позивача становить 3079,00 грн., а для відповідача 921,00 грн. Враховуючи сплачені сторонами суми судового збору, колегія суддів вважає, що з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» необхідно стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1479,00 грн.

Враховуючи, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального права воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 526, 530, 610, 612, 1049 ЦК України, ст.ст. 141, 374, ст. 376, ст. 382-384 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 12 грудня 2017 року 07 вересня 2017 року змінити, зменшивши суму заборгованості за кредитним договором б/н від 19 серпня 2011 року з 41038,29 грн. до 10903,45 грн., яка складається з: 3972,61 грн. заборгованості за кредитом; 3641,21 грн. заборгованість по відсоткам; 3289,63 грн. пеня.

В частині стягнення судового збору судове рішення скасувати.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1479,00 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 23 травня 2018 року.

Головуючий :

Судді :