Номер провадження: 22-ц/785/1350/18
Номер справи місцевого суду: 514/2099/13-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2018 року м. Одеса

Справа №514/2099/13ц

Провадження № 22ц/785/1350/18

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 Вячеслава Васильовича, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, треті особи, що не заявляють самостійних вимог державний нотаріус Арцизької державної нотаріальної контори та ОСОБА_13 про визнання договорів дарування удаваними угодами, визнання їх договорами купівлі-продажу та визнання спільною сумісною власністю прав на земельні частки (паї), за апеляційною скаргою представника ОСОБА_14, діючого в інтересах ОСОБА_2, на рішення Тарутинського районного суду Одеської області, ухваленого 01 листопада 2017 року під головуванням судді Козирєва М.В. в м. Тарутино Одеської області ,-

встановив:

У грудні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання договорів дарування удаваними угодами, визнання їх договорами купівлі-продажу та визнання спільною сумісною власністю прав на земельні частки (паї).

Уточнивши свої позовні вимоги в процесі розгляду справи позивачка посилалася на те, що вона перебуває з відповідачем ОСОБА_3 в зареєстрованому шлюбі з 21 січня 1999 року. На початку 2000 року вона разом із чоловіком ОСОБА_3 за їх спільні кошти придбали у членів колективного сільськогосподарського підприємства «Березіно» - ОСОБА_4, правонаступником якого є ОСОБА_4, ОСОБА_5; ОСОБА_6; ОСОБА_15 правонаступниками, якої є ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_9; ОСОБА_16, правонаступником якої є ОСОБА_11; ОСОБА_12 належні їм на праві власності земельні частки (паї) розміром 7,49 га, про що були укладені договори дарування з ОСОБА_4 від 31 січня 2000 року, з ОСОБА_6 від 17 січня 2000 року, з ОСОБА_15 від 31 січня 2000 року, з ОСОБА_16 від 31 січня 2000 року, з ОСОБА_12 від 31 січня 2000 року, які посвідчені державним нотаріусом Арцизької державної нотаріальної контори Одеської області ОСОБА_17

За кожну земельну ділянку (пай) відповідач ОСОБА_3 сплатив за домовленістю з власниками грошову винагороду розміром 7000 (сім тисяч) гривень.

26 листопада 2013 року позивач випадково дізналася про те, що її чоловік ОСОБА_3 замість договорів купівлі-продажу земельних часток (паїв) уклав договори дарування, посвідчені державним нотаріусом ОСОБА_17, ставши таким чином одноособовим власником цих земельних часток (паїв).

Також, позивач посилалася на те, що 26 листопада 2013 року вона випадково дізналася про наявність договору дарування від 06 березня 2000 року, яким ОСОБА_3 в подальшому подарував ці земельні частки (паї) своїй сестрі ОСОБА_13

У звязку з цим позивач вважає, що укладенням зазначених договорів дарування, які насправді є прихованими договорами купівлі-продажу, порушено її конституційні права, свободи й інтереси щодо володіння, користування й розпорядження спільним сумісним майном подружжя, а тому вона просить визнати укладені між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_12 договори дарування удаваними, визнати їх укладення договорами купівлі-продажу, визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 права на земельні частки (паї):

- розміром 7,49 га в умовних кадастрових гектарах, посвідчене сертифікатом серії ОД № 0319570 виданим 06.10.1997 року Тарутинською райдержадміністрацією Одеської області, згідно рішення від 22 вересня 1997 року №322/97, зареєстрованим в Книзі реєстрації сертифікатів від 06.10.1997 року за № 572;

- розміром 7,49 га в умовних кадастрових гектарах, посвідчене сертифікатом серії ОД № 0319218 виданим 06.10.1997 року Тарутинською райдержадміністрацією Одеської області згідно рішення від 22 вересня 1997 року №322/97, зареєстрованим в Книзі реєстрації сертифікатів від 06.10.1997 року за № 219;

- розміром 7,49 га в умовних кадастрових гектарах, посвідчене сертифікатом серії ОД № 0319279 виданим 06.10.1997 року Тарутинською райдержадміністрацією Одеської області згідно рішення від 22 вересня 1997 року №322/97, зареєстрованим в Книзі реєстрації сертифікатів від 06.10.1997 року за № 280;

- розміром 7,49 га в умовних кадастрових гектарах, посвідчене сертифікатом серії ОД № 0319486 виданим 06.10.1997 року Тарутинською райдержадміністрацією Одеської області згідно рішення від 22 вересня 1997 року №322/97, зареєстрованим в Книзі реєстрації сертифікатів від 06.10.1997 року за № 489;

- розміром 7,49 га в умовних кадастрових гектарах, посвідчене сертифікатом серії ОД № 0319166 виданим 06.10.1997 року Тарутинською райдержадміністрацією Одеської області згідно рішення від 22 вересня 1997 року №322/97, зареєстрованим в Книзі реєстрації сертифікатів від 06.10.1997 року за № 167.

Справа судами розглядалася неодноразово /т. 2: а.с. 35-37, 101-105, 204-206/.

Останнім рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 01 листопада 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_12, про визнання договорів дарування удаваними угодами, визнання їх договорами купівлі-продажу та визнання спільною сумісною власністю прав на земельні частки (паї)- відмовлено /т. 4 а. с. 12-15/.

На зазначене рішення ОСОБА_2 принесено апеляційну скаргу, яка мотивована тим, що позивачка не пропустила строк позовної давності, оскільки про порушення свого права дізналася у 2013 року; що сторони договорів дарування діяли свідомо для досягнення особистої користі, їх дії були направлені на досягнення інших правових наслідків і приховування іншої волі; відсутні підстави та мотиви дарувати земельні частки /паї/ стороннім особам без отримання винагороди. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити повністю /т. 4 а.с. 32-38/.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив до суду.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_14, діючого в інтересах ОСОБА_2,підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебувають у шлюбі з 23 січня 1999 року.

17 січня 2000 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 укладений договір дарування, відповідно до якого ОСОБА_3 отримав безоплатно у власність земельну частку /пай/ розміром 7,49 га /т.1 а.с. 27/.

31 січня 2000 року між ОСОБА_3 та окремо з ОСОБА_18 /правонаступник якого ОСОБА_4В./, ОСОБА_5, ОСОБА_15Г./правонаступниками якої є ОСОБА_19, ОСОБА_8В., ОСОБА_9, ОСОБА_9В./, ОСОБА_16С./правонаступником якої є ОСОБА_11В./, ОСОБА_12 укладені договори дарування, на підставі яких останні подарували, а ОСОБА_3 отримав у дар земельні частки /паї/ розміром 7,49 га / т. 1 а.с. 22-31/.

06 березня 2000 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_13 укладено договір дарування, згідно якого ОСОБА_3 подарував ОСОБА_13 вказані земельні частки /паї/ /т. 1 а.с. 32-33/.

Звертаючись до суду з позовом , позивач просила визнати удаваними договори дарування, укладені: 31 січня 2000 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_18, 17 січня 2000 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6, 31 січня 2000 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_15, 31 січня 2000 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_16, 31 січня 2000 року між ОСОБА_3 та Лінаск /Карловою/ Н.В., 06 березня 2000 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_13 - та визнати їх договорами купівлі продажу земельних часток /паїв/, оскільки це майно є спільною сумісною власністю подружжя.

Рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 16 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 30 листопада 2015 року, позов задоволено / т.2 а.с. 35-37, 101-105/.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних справі від 23 листопада 2016 року скасовані рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 16 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 30 листопада 2015 року та справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції /т. 2 а.с. 204-206/.

Відповідно до ч. 1 ст. 243 ЦК УРСР, який діяв на момент укладення угод, за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність.

За договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму ст. 224 ЦК УРСР.

Відповідно до ст. 58 ЦК УРСР недійсною є угода, укладена лише про людське око, без наміру створити юридичні наслідки (мнима угода). Якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі.

Рішенням суду першої інстанції відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання договорів дарування земельних часток /паїв/ удаваними та визнання цих угод договорами купівлі-продажу та визнання цих земельних часток /паїв/ спільною сумісною власністю за недоведеністю позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Звертаючись до суду з зазначеним позовом, позивач просила визнати договори дарування земельних ділянок, укладені між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_12 у 2000 році удаваними, проте виходячи зі змісту статті 58 ЦК УРСР , Закон не передбачав визнання спірних договорів удаваними.

Позовних вимог про визнання спірних договорів купівлі-продажу земельних ділянок недійсними позивачем не заявлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вірно посилався на недоведеність позовних вимог, оскільки матеріали справи не містять, а позивачкою , всупереч до вимог статті 60 ЦПК України, в редакції чинною до 15.12.2017 року, не надано належних та допустимих доказів того, що оспорювані нею угоди дарування є угодами купівлі продажу земельних часток/паїв/, таких доказів не було надано і в апеляційній інстанції.

В матеріалах справи відсутні оригінали доказів сплати відповідачами коштів за цими угодами.

Суд першої інстанції вірно критично ставився до наявних в матеріалах справи копій розписок (т.2 а.с.119-123), оскільки розписки надруковані за єдиним шаблоном, а відповідачі в судовому засіданні не надавали пояснення на підтвердження свого волевиявлення при укладенні договорів дарування та на підтвердження підписання розписок .

Оригінали розписок, про отримання ОСОБА_6, ОСОБА_18,ОСОБА_15, ОСОБА_20, ОСОБА_21 позивачем не надано ,таких доказів не було надано і в апеляційній інстанції.

За таких підстав , доводи апеляційної скарги щодо ненадання судом першої інстанції належної оцінки наданим ,в обґрунтування позову позивачем доказам, та те, що воля дарувальників при укладенні спірних договорів дарування була спрямована на продаж спірних земельних ділянок ,не заслуговують на увагу.

Крім того, матеріали справи не містять докази того, що оспорюваними угодами порушуються ті права та обовязки позивачки, на які вона посилається в позові, оскільки сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя.

Матеріали справи не містять, а позивачем всупереч до вимог статті 60 ЦПК України, в редакції чинною до 15.12.2017 року, не надані докази того, що за придбання спірних земельних ділянок, було розраховано коштами, які є спільними коштами подружжя.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги з приводу того,що позивачем не було пропущено строк позовної давності , оскільки судом першої інстанції відмовлено у задоволенні позовних вимог з підстав недоведеності позовних вимог, що є взаємовиключними підставами.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права,які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Позивач не позбавлений права та можливості обрати інший спосіб захисту своїх порушених або невизнаних прав.

Інших доводів ,які спростовують законність та обґрунтованість рішення суду ,в апеляційній скарзі не наведено.

За таких обставин, відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга представника ОСОБА_14, діючого в інтересах ОСОБА_2,підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, оскільки постановлено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 374,381-384,390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_14, діючого в інтересах ОСОБА_2, залишити без задоволення.

Рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 01 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення, а у разі оголошення вступної та резолютивної частини постанови зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 25.05.2018 року

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_22

ОСОБА_23

ОСОБА_24