Справа № 180/936/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2018 р.

Суддя Марганецького міського суду Дніпропетровської області Нанічкіна Н.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно,

ВСТАНОВИЛА:

17 травня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя.

Також ОСОБА_3 подано заяву про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на автомобіль CHEVROLET AVEO SF 69Y, 2007 р.в., VIN-Y6DSF69YE8W000292, р.н. НОМЕР_1, зареєстрований за ОСОБА_2, шляхом його опису, оголошення заборони користування та відчуження, та передачею на відповідальне зберігання до відповідного відділу Державної виконавчої служби або ОСОБА_1.

Заяву обґрунтовано тим, що вищевказане майно юридично належить відповідачу на праві власності, що дозволяє йому безперешкодно відчужити його у будь-який момент з метою ухилення від майнової відповідальності при поділі майна, що може ускладнити чи зробити неможливим виконання судового рішення. Позивач також просила врахувати поведінку відповідача, який забрав у неї обидва комплекти ключів від автомобіля та заявив, що автомобіль вона більше не отримає, він його продасть чи заховає і нічого з нього вона не отримає.

Розглянувши заяву про забезпечення позову та матеріали позовної заяви, суд приходить до висновку, що в задоволенні заяви необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до частин 1 і 2 статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 3 статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

З аналізу статей 150-153 ЦПК України можна дійти висновку, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності звязку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у звязку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

З огляду на вимоги, заявлені ОСОБА_1 в заяві про забезпечення позову, вона не зазначає, яким чином може бути утруднене та буде неможливим в майбутньому виконати судове рішення у разі задоволення її позовних вимог. Отже, яким саме чином може бути невиконане рішення суду, заявником не зазначено.

Так, позивач просить накласти арешт на автомобіль CHEVROLET AVEO SF 69Y, 2007 р.в., VIN-Y6DSF69YE8W000292, р.н. НОМЕР_1, зареєстрований за ОСОБА_2.

З позовної заяви та документів, доданих до позову, вбачається, що ОСОБА_1 просить поділити між нею та відповідачем вказаний автомобіль, визнавши за нею право власності на 13/20 частин автомобіля, а за ОСОБА_2 7/20 частин.

Крім того, позивач просить залишити автомобіль ОСОБА_2, а їй присудити грошову компенсацію в розмірі 79942,20 грн., і припинити право спільної сумісної власності на вказаний автомобіль.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль, позивач зазначила, що відповідач може заховати, розібрати на запчастини або пошкодити автомобіль, однак доказів того суду не надала. Також позивач не довела ту обставину, яким чином відчуження автомобіля відповідачем може перешкодити отримати їй грошову компенсацію у рази задоволення її позову.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.149-150, 153, 260, 353-354 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИЛА:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Марганецький міський суд протягом пятнадцяти днів з дня її складання.

Повний текст ухвали складено 21 травня 2018 року.

Суддя: ОСОБА_4