АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи: 648/2904/17 Головуючий в І інстанції: Кусік І.В.
Номер провадження: №22-ц/791/739/18 Доповідач: Майданік В.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2018 року Апеляційний суд Херсонської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Майданіка В.В.,

суддів: Кутурланова О.В.,

ОСОБА_1,

секретар Цвєткова І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 27 березня 2018 року, повний текст якого виготовлено 02 квітня 2018 року, у складі судді Кусік І.В., у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення збитків від інфляції та відсотків за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання,

В С Т А Н О В И В :

25 вересня 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь:

--- розмір збитків від інфляції (за період з жовтня 2014 року по березень 2017 року) у звязку з несвоєчасним виконанням відповідачами грошових зобовязань за договором позики від 06 вересня 2012 року та рішеннями Білозерського районного суду Херсонської області №648/4608/14-ц від 30 жовтня 2014 року та № 648/2361/15-ц від 24 липня 2015 року у розмірі 10 235,70грн;

--- 3% річних (у період з червня 2015 року по березень 2017 року) у звязку з несвоєчасним виконанням відповідачами грошових зобовязань за договором позики від 06 вересня 2012 року та рішеннями Білозерського районного суду Херсонської області № 648/4608/14-ц від 30 жовтня 2014 року та № 648/2361/15-ц від 24 липня 2015 року у розмірі 676,31грн;

а також стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на свою користь судові витрати в розмірі по 1440,00грн з кожного.

На обґрунтування позову зазначив таке.

За договором позики від 06 вересня 2012 року, укладеним між ним та відповідачем ОСОБА_2 у простій письмовій формі, він передав останньому грошові кошти в сумі 1200 доларів США, які останній зобовязався повернути йому до 01 вересня 2013 року. За умовами договору позичальник мав сплачувати щомісячно проценти в розмірі 50% річних. В забезпечення належного виконання договору позики між ним, ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 був укладений 06 вересня 2012 року договір поруки, за умовами якого остання зобовязалась солідарно відповідати за вказаним договором позики.

Свої зобовязання позичальник та поручитель не виконували, у звязку з чим рішенням Білозерського районного суду від 30.10.2014 року у справі № 648/4608/14-ц від 30.10.2014 року з відповідачів на його користь був стягнутий солідарно борг за договором позики в сумі 18558,08грн, з яких: 15386,64грн (1200 доларів США х 12,8222) сума основного боргу та 3171,44грн (247,34 доларів США х 12,8222) сума відсотків по договору з 06.09.2013р по 06.09.2014р.

Також, рішенням Білозерського районного суду від 24 липня 2015 року у справі №648/2361/15-ц з відповідачів на його користь було стягнуто солідарно заборгованість за договором позики в розмірі 4141,60грн, з яких: 3585,85грн заборгованість по відсотках згідно облікової ставки НБУ у період з 07.09.2014р по 31.05.2015р та 561,76грн 3% річних за вказаний період, а також судові витрати в сумі 121,80грн.

За вказаними судовими рішеннями були видані виконавчі листи, державним виконавцем винесено постанову про утримання боргу з боржника ОСОБА_3

Розмір збитків від інфляції (у період з жовтня 2014 року по березень 2017 року) у звязку з несвоєчасним виконанням відповідачами грошових зобовязань за договором позики від 06 вересня 2012 року та вказаними рішеннями суду складає, за його розрахунком, 10 235,70грн. При цьому у своїх розрахунках ним враховано суми сплаченого боргу кожного місяця в зазначений період (відповідно 304,82грн, 738,96грн, 577,35грн, 871,81грн, 683,93грн, 743,13грн, 555,95грн, 810,12грн, 763,72грн, 1210,22грн, 807,78грн протягом січня-квітня 2016р, 859,83грн, 1314,38грн, 980,35грн, 855,95грн, 817,05грн, 771,63грн, 844,22грн, 1161,46грн, і в січні-лютому 2017р по 1263,86грн).

3% річних за період з червня 2015 року по березень 2017 року у звязку з несвоєчасним виконанням відповідачами грошових зобовязань за договором позики від 06 вересня 2012 року та вказаними рішеннями суду складає, за його розрахунком, 676,31грн.

Оскаржуваним рішенням від 27 березня 2018 року позов задоволено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просять скасувати зазначене рішення й ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, неповне зясування обставин справи. Зокрема зазначили, що суд не звернув увагу на те, що предметом позики були кошти в іноземній валюті і що судовим рішенням від 30.10.2014р було стягнуто борг в сумі 18558,08грн, що еквівалентно 1447,34 доларів США, а тому помилково застосував положення ч.2 ст.625 ЦК України, який регулює порядок сплати боргу, визначеного в гривнях. Також, вказали, що судом неправильно розрахована сума боргу з урахуванням інфляції та 3% річних, розрахунок буде надано при апеляційному розгляді справи. Також зазначили, що, застосовуючи ч.2 ст.625 ЦК України, суд не врахував, що вказана норма не передбачає стягнення збитків від інфляції та відсотків за несвоєчасне виконання грошового зобовязання. Також вказали, що судом залишено поза увагою те, що правовідносини, які склалися між сторонами, вникли з приводу виконання судових рішень, що врегульовано Законом України "Про виконавче провадження". Крім того, зазначили, що судом не зазначено які саме судові витрати було стягнуто, не враховано, що адвокат участі у справі не брав, не взято до уваги обсяг наданих послуг адвокатом.

Відповідно до п.6 Розділу XV "Перехідні положення" Конституції України до впровадження нового адміністративно-територіального устрою України відповідно до змін до Конституції України щодо децентралізації влади, але не довше ніж до 31 грудня 2017 року, утворення, реорганізацію та ліквідацію судів здійснює Президент України на підставі та у порядку, що визначені законом.

Указом Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року "Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах" було постановлено ліквідувати Апеляційний суд Херсонської області та утворити Херсонський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Херсонську область, з місцезнаходженням у місті Херсоні.

Однак, згідно з п.3 Розділу XІІ "Прикінцеві та Перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів", що набрав чинності з 30.09.2016 року, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Крім того, відповідно до ч.6 ст.147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Також, відповідно до п.8 ст.1 Розділу XІІІ "Перехідні положення" ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Враховуючи наведене, оскільки Херсонський апеляційний суд як новоутворений суд свою роботу ще не розпочав, то до утворення останнього його повноваження продовжує здійснювати Апеляційний суд Херсонської області, у межах територіальної юрисдикції якого перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Із матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

Згідно з письмовим договором позики від 06.09.2012р позивач передав відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 1200 доларів США, які останній зобовязався повернути позивачу до 01 вересня 2013 року. За умовами договору (п.1.1.) позичальник мав сплачувати щомісячно проценти в розмірі 50% річних (а.с.5).

Відповідно до договору поруки, укладеного 06 вересня 2012 року між позикодавцем ОСОБА_4, ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3, остання зобовязалась солідарно відповідати за виконання зобовязань за вказаним договором позики (а.с.7).

Свої зобовязання позичальник та поручитель не виконували належним чином, у звязку з чим рішенням Білозерського районного суду від 30.10.2014 року у справі №648/4608/14-ц від 30.10.2014 року з відповідачів на користь позивача був стягнутий солідарно борг за договором позики за станом на 06 вересня 2013 року в сумі 18558,08грн, який складається, як вказано в описові частині рішення суду, з: 15386,64грн (1200 доларів США х 12,8222) суми основного боргу та 3171,44грн (247,34 доларів США х 12,8222) суми відсотків по договору. Також з кожного з них були стягнуті на користь позивача судові витрати в сумі по 121,80грн з кожного (а.с.13-14).

Вказане рішення в апеляційному порядку не оскаржувалось і набрало законної сили 10 листопада 2014 року.

Також, рішенням Білозерського районного суду від 24 липня 2015 року у справі №648/2361/15-ц з відповідачів на користь позивача було стягнуто солідарно заборгованість за договором позики в розмірі 4141,60грн, з яких: 3585,85грн заборгованість по відсотках згідно облікової ставки НБУ у період з 07.09.2014р по 31.05.2015р та 561,76грн 3% річних за вказаний період, а також судові витрати в сумі 121,80грн.

Зазначеним рішенням встановлено, що станом на 23.06.2015р стягнення за рішенням від 20.11.2014 року з ОСОБА_2 в органі виконавчої служби за виконавчим документом не проводилося, з ОСОБА_3 стягнуто 1601,13грн.

Вказане рішення в апеляційному порядку не оскаржувалось і набрало законної сили 04 серпня 2015 року (а.с.15).

За вказаними судовими рішеннями були видані виконавчі листи, державним виконавцем винесено постанови про відкриття виконавчого провадження з утримання боргу з боржника ОСОБА_3 (а.с.16-19).

Згідно листа комунальної установи Районний центр по обслуговуванню закладів освіти Білозерської районної ради від 15.08.2017р за вказаними виконавчими листами з відповідача ОСОБА_3 здійснено відрахування та виплати, борг в сумі 25384,15грн утримано і перераховано повністю (а.с.22).

Утримання та перерахування підтверджуються Звітом від 25.04.2016р про здійснення відрахувань та виплати за період 01.01.2015р по 31.03.2016р (а.с.24), Звітом від 25.10.2016р про здійснення відрахувань та виплати за період 01.04.2016р по 30.09.2016р (а.с.26), Звітом від 29.05.2017р про здійснення відрахувань та виплати за період 01.10.2016р по 30.04.2017р (а.с.27).

Розмір збитків від інфляції (за період з жовтня 2014 року по березень 2017 року) у звязку з несвоєчасним виконанням відповідачами грошових зобовязань за договором позики від 06 вересня 2012 року та вказаними рішеннями суду складає, як зазначено в наданому позивачем розрахунку, 10235,70грн. При цьому в даних розрахунках враховано суми сплаченого боргу кожного місяця в зазначений період (відповідно 304,82грн, 738,96грн, 577,35грн, 871,81грн, 683,93грн, 743,13грн, 555,95грн, 810,12грн, 763,72грн, 1210,22грн, 807,78грн протягом січня-квітня 2016р, 859,83грн, 1314,38грн, 980,35грн, 855,95грн, 817,05грн, 771,63грн, 844,22грн, 1161,46грн, і в січні-лютому 2017р по 1263,86грн).

3% річних за період з червня 2015 року по березень 2017 року у звязку з несвоєчасним виконанням відповідачами грошових зобовязань за договором позики від 06 вересня 2012 року та вказаними рішеннями суду складає, як зазначено в наданому позивачем розрахунку, 676,31грн.

Вказані розрахунки перевірені судом. Відповідачами на підтвердження своїх заперечень жодних розрахунків не надано.

Відповідно до ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За ч.2 ст.625 вказаного Кодексу боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, пославшись на положення ст.ст.525, 526, 625 ЦК України, виходив з наявності таких, що набрали законної сили, двох рішень суду про стягнення з відповідачів на користь позивача грошових коштів, які своєчасно не виконані, в той час як розмір інфляційних витрат позивача за період з жовтня 2014 року по березень 2017 року становить 10 235,70грн, а розмір 3% річних становить 676,31грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає встановленим обставинам справи, які підтверджені зібраними у справі доказами, яким суд дав належну оцінку, та ґрунтується на чинних нормах закону.

Судом апеляційної інстанції враховано, що хоча відповідні суми за вказаними судовими рішеннями і були нарешті стягнуті з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача, проте вказані рішення не були виконані шляхом внесення одноразового платежу. Натомість погашались щомісячно у відповідних розмірах, про які вказував позивач в своїй позовній заяві, що також підтверджується відповідними Звітами.

При цьому апеляційний суд враховує і те, що хоча предметом позики і були грошові кошти в іноземній валюті (1200 доларів США), однак за вказаними рішеннями судів (які не оскаржувалися в апеляційному порядку, набрали законної сили, а, відтак, згідно ст.14 ЦПК України в редакції, що діяла до 14.12.2017 року включно, та ст.18 ЦПК України в чинній редакції, підлягають виконанню) у зобов'язанні не було визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, а тому сума, що підлягала сплаті у гривнях, не могла визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.

Слід також враховувати, що із системного аналізу ст.ст.525, 526, 599, 611, 625 ЦК України вбачається, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором позики, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання, передбаченої ст.625 цього Кодексу.

Таким чином, у цій справі суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що наявність судового рішення про стягнення боргу не позбавляє позивача права на стягнення з відповідачів інфляційних втрат за користування грошовими коштами на підставі ч.2 ст.625 ЦК України.

Аналогічний висновок було зроблено і Верховним Судом України в постанові від 22.03.2017р у справі № 6-2311цс16.

Відтак, була підстава для застосування ч.2 ст.625 ЦК України.

Встановивши обставин, які доводять наявність інфляційних витрат за весь час прострочення, а також 3 процентів річних від простроченої суми, суддійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону, належними доказами і є такі, що висновків суду не спростовують. Зокрема, не можуть бути прийняті до уваги посилання скаржників на помилкове застосування положення ч.2 ст.625 ЦК України через предмет позики в іноземній валюті, оскільки, як зазначено вище, у вказаних двох рішеннях суду, які виконувалися, у зобов'язанні не було визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, а тому сума, що підлягала сплаті у гривнях, не могла визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Тобто, в даному випадку виконувалися рішення про стягнення грошових коштів саме в національній валюті, отже на прострочення виконання вказаного грошового зобовязання ч.2 ст.625 ЦК України поширюється. Також, слід залишити поза увагою й посилання скаржників на неправильність розрахунку суми боргу з урахуванням інфляції та 3% річних, оскільки своїх розрахунків відповідачі суду не надали, більш того, їх вони не надали і в апеляційній скарзі, лише зазначили про їх надання до початку розгляду справи в апеляційному суді. Натомість надані позивачем розрахунки були перевірені судом, зокрема, і при апеляційному розгляді справи. Також, підлягають відхиленню й доводи щодо того, що ч.2 ст.625 ЦК України, яка була застосована судом першої інстанції, не передбачає стягнення збитків від інфляції та відсотків за несвоєчасне виконання грошового зобовязання, оскільки вказана норма закону передбачає відповідальність за прострочення виконання грошового зобов'язання у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати 3 процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, мова йде про інфляційні втрати, а тому позивачем по суті вірно зазначено таку відповідальність. Також, не можуть бути прийняті до уваги й посилання на врегулювання спірних правовідносин Законом України "Про виконавче провадження", оскільки правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, регулюються Законом України "Про виконавче провадження", а тому до них не можуть застосовуватись норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобовязання (зокрема, стаття 625 ЦК України). В нашому ж випадку, тобто у цій справі, мова не йде про правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, а позов предявлено з підстави ч.2 ст.625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов'язання. Крім того, слід залишити поза увагою й посилання на неправильність стягнення судових витрат, оскільки позивачем сплачено судовий збір в сумі 640,00грн та 2240,00грн на професійну правничу допомогу. Відповідна квитанція про сплату адвокату 2240,00грн наявна в матеріалах справи (а.с.35), відповідний акт виконаних робіт до Договору про надання правової допомоги від 17.09.2017 року підтверджує надання відповідних послуг, зокрема складення позовної заяви. Наведено розрахунок вартості наданих послуг, всього витрачено 4 години. Апеляційний суд вважає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Колегія суддів враховує, що хоча суд першої інстанції конкретно і не зазначив про стягнення відповідних судових витрат, проте він послався на положення ст.ст.137 і 141 ЦПК України і в своєму рішенні зазначив про вимогу позивача стягнути сплачений ним судовий збір в сумі 640,00грн та 2240,00грн на професійну правничу допомогу.

Оскільки суд першої інстанції прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст.375 ЦПК України це є підставою для того, щоб апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених в підпунктах "а", "б", "в", "г" пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Керуючись п.1 ч.6 ст.19, ст.ст.367, 374, 375, п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 27 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених в підпунктах "а", "б", "в", "г" пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Дата складення повного тексту постанови 31 травня 2018 року.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ ОСОБА_5

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ ОСОБА_6

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ ОСОБА_1