Постанова
Іменем України

23 травня 2018 року
м. Київ

справа № 408/6299/16
провадження № 61-20210св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:
головуючого Висоцької В. С. (суддя - доповідач),
суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Фаловської І.М., Штелик С. П.,

учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач державне підприємство «Свердловантрацит» в особі відокремленого підрозділу «Шахта Довжанська-Капітальна»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Луганської області від 01 червня 2017 року у складі колегії суддів:Авалян Н. М.,Назарової М. В., Орлова І. В.,

ВСТАНОВИВ :

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до державного підприємства «Свердловантрацит» в особі відокремленого підрозділу «Шахта Довжанська-Капітальна» (далі ДП «Свердловантрацит»), якому просив: зобов`язати відповідача перерахувати його заробіток за період роботи по ліквідації наслідків аварій на Чорнобильській атомній електричній станції (далі ЧАЕС) з 01 жовтня

1998 року по 21 листопада 1986 року; внести зміни у видану довідку від 19 квітня 2004 року шляхом видачі нової довідки з даними, приведеними у відповідність до законодавства; стягнути з відповідача донараховану заробітну плату в розмірі 0,06 грн, що відповідає 655,03 крб. з внесенням відповідних змін в особовий рахунок позивача за жовтень-листопад

1986 року.

Позовна заява мотивована тим, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварій на ЧАЕС. 19 квітня 2004 року йому була видана довідка про заробіток за період його роботи по ліквідації наслідків на ЧАЕС, в якій допущено ряд помилок, а саме: не відображено виплату 100% тарифної ставки за період з

01 жовтня 1986 року по 21 листопада 1986 року, через що зменшений загальний розмір заробітку за вказаний період; невірно вказана кількість днів роботи, за які слід застосувати кратність 3 (замість 12 днів в листопаді 1986 року вказано помилково 20 днів, з яких 15 робочих та 5 вихідних); зменшений збережений середній заробіток, який повинен складати

11,21 крб. за день; середній заробіток не нарахований за весь час перебування на ЧАЕС ( 31 день в жовтні та 21 день в листопаді 1986 року); невірно заповнена графа «доплата за роботу у вихідні та святкові дні», оскільки в цій графі підлягає відображенню тільки доплата, а не загальний заробіток.
Допущені помилки у розрахунку його заробітку за період роботи на ЧАЕС привели до того, що заробітна плата йому була виплачена не у повному обсязі. Недоплата заробітної плати за його підрахунком склала в жовтні 1986 року у розмірі 3 758,08 крб. та в листопаді 1986 року у розмірі

2 796,95 крб., а всього 6 555,03 крб., що відповідає 0,06 грн.
Рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 13 грудня

2016 року у складі судді Карягіної В. А. позов задоволено.
Зобов`язано ДП «Свердловантрацит» в особі відокремленого підрозділу «Шахта Довжанська-Капітальна» здійснити перерахунок заробітної плати ОСОБА_1 за час його роботи з 01 жовтня 1986 року по 21 листопада 1986 року по ліквідації наслідків аварій на ЧАЕС з приведенням у відповідність з Постановою ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР і ВЦСПС від 07 травня 1986 року № 524-156, Постанову Ради Міністрів СРСР та Всесоюзної центральної ради професійних спілок № 665-195

від 05 червня 1986 року та пунктом 4 Постанови Ради Міністрів УРСР та Української Ради професійних спілок № 207-7 від 10 червня 1986 року з внесенням у довідку від 19.04.2004 року змін , а саме: відображення строки про сплату 100% тарифної ставки за 31 день жовтня 1986 року (186 год). на суму 747,72 крб. та за 21 день листопада 1986 року (126 год.) на суму 506,52крб.; відображення заробітку з врахуванням кратності 3 у жовтні

1986 року за 16 днів на суму 1157,76 крб., у листопаді 1986 року за 12 днів на суму 868,32 крб.; доплати за вихідні та святкові дні у жовтні та листопаді 1986 року відповідно за 30 год. по 361,80 крб. за кожний місяць; відображення 60% преміальних за жовтень 1986 року в сумі 1 143,29 крб., за листопад 1986 року в сумі 824,90 крб.; відображення збереженого середнього заробітку за 31 день жовтня 1986 року в сумі 347,51 крб.

та 21 день листопада 1986 року в сумі 235,41 крб. шляхом видачі нової довідки на суму 6 555,03 крб., із яких: заробітна плата за жовтень 1986 року складає 3 758,08 крб., за листопад1986 року 2 796,95 крб.
Стягнуто з ДП «Свердловантрацит» в особі відокремленого підрозділу «Шахта Довжанська-Капітальна» на користь ОСОБА_1 за час його роботи з 01 жовтня 1986 року по 21 листопада 1986 року донараховану заробітну плату в сумі 0,06 грн. з внесенням змін в особі рахунки ОСОБА_1 за жовтень-листопад 1986 року. Вирішено питання про судові витрати.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що видана позивачеві довідка від 19 квітня 2004 року не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки наведений в ній розрахунок заробітку позивача зроблений без врахування постанови Кабінету Міністрів України №1240 від 22 вересня 2004 року, Постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради міністрів СРСР та Всесоюзної Центральної Ради професійних спілок №524-156 від 07.05.1986р. та статті 36 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок ЧАЕС», пункту 4 Постанови Ради Міністрів СРСР та Всесоюзної центральної ради професійних спілок №665-195 від 05 червня 1986 року та пункту 4 Постанови Ради Міністрів УРСР та Української Ради професійних спілок від 10 червня 1986 року №207-7, Постанови Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 07 травня 1986 року №153/10-43.
Рішенням апеляційного суду Луганської області від 01 червня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.
Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що коригування довідки про яку просить позивач, не матиме для нього ніяких юридичних наслідків, оскільки його пенсія розрахована на підставі пізніше виданої довідки

від 29 лютого 2012 року. Видача нової довідки з відкоригованими даними унеможливлена тим, що для внесення відповідних змін відсутня первинна бухгалтерська документація, яка на сьогоднішній день втрачена.
Апеляційний суд прийшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача донарахованих сум заробітку, оскільки в разі неправильної оплати праці осіб, які в період 1986-1990 року брали участь у роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, в даний час підприємство, установа, організація на підставі первинних документів повинні провести перерахунок заробітної плати згідно з чинним законодавством. Нарахована чи донарахована в даний час заробітна плата не індексується і не виплачується, враховується тільки для розрахунку пенсії.
У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд помилково вважав, що відсутня необхідної документація щодо заробітної плати позивача. Також касаційна скарга містить посилання на те, роз`яснення Міністерства соціальної політики України, на які зіслався суд апеляційної інстанції, суперечать закону, оскільки лише фактично сплачений заробіток може вплинути на розмір пенсії.
Відповідач не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на касаційну скаргу, заперечень щодо її змісту і вимог до касаційного суду не направив.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.
15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».
Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення

змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
23 квітня 2018 року дана справа надійшла до Верховного Суду.
За змістом частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Суд установив, що з 2008 року позивач неодноразово звертався до суду в порядку адміністративного судочинства з позовами про оскарження дій пенсійного органу з приводу зміни розміру його пенсії.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2014 року встановлено, що в 2004 році Управління пенсійного фонду України в м. Свердловськ Луганської області (далі - УПФУ у м. Свердловськ Луганської області) було прийнято заяву про перерахунок пенсії та довідку про заробітну плату від 19 квітня 2004 року.

24 лютого 2012 року УПФУ у м. Свердловську Луганської області було проведено документальну перевірку та встановлено, що жодних змін в результаті перерахунку заробітної плати в особовому рахунку позивача внесено не було. Особовий рахунок з донарахуванням на підставі наказу по підприємству відсутній. Відсутнє підтвердження первинними документами факт одержання заробітної плати, яка визначена в довідці від 19 квітня 2004 року. У довідці безпідставно враховано 60% премії, не вірно розраховано кількість робочих днів і вихідних днів, безпідставно завищена на 100 % тарифна ставка та підсумкова сума не співпадає з копіями особових рахунків.

29 лютого 2012 року підприємством була видана нова довідка, яка відповідає особовим рахункам. На підставі цієї довідки розраховано розмір пенсії позивача.

Надалі перерахунок та виплата пенсії в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров`ю в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком з 06 листопада 2006 року. Довідка про заробітну плату за період перебування на ЧАЕС уже до уваги не приймалась.

Необхідність змін до довідки позивач обґрунтовував тим, що це дасть йому право для перерахунку його пенсії, яка була зменшена після перевірки особових справ пенсіонерів, проведеної в УПФУ у м. Свердловську Луганської області.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі Порядок № 1210).

У відповідності до пункту 1 Порядку № 1210, цей Порядок визначає механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54 і 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - пенсії). Пенсії за бажанням осіб можуть призначатися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків.

Заробітна плата для обчислення пенсій враховується за будь-які 12 місяців підряд такої роботи (пункт 2 Порядку № 1210).

Згідно з підпункту 3 пункту 3 Порядку № 1210 у разі, коли особа пропрацювала у зоні відчуження менш як 12 місяців підряд, пенсія обчислюється виходячи із заробітної плати за повні календарні місяці підряд у зоні відчуження.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»

видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами, організаціями (військоматами).

Згідно з пунктом 2.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією.

Тобто, відповідач має право видати довідку про розмір заробітної плати відповідно до даних, що містяться у розрахунковому листі позивача за відповідний період.

Після аварії на ЧАЕС 26 квітня 1986 Уряд колишнього СРСР та Української РСР ухвалили рішення із грифом «таємно» щодо оплати праці осіб-ліквідаторів. Після зняття грифа «таємно» та для «службового користування» стало відомо, що при нарахуванні заробітної плати не були враховані вимоги нормативних матеріалів: розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964, постанови Ради Міністрів СРСР

від 07 травня 1986 року № 524-156; розпорядження Ради Міністрів СРСР від 23 травня 1986 року № 1031; постанова Ради Міністрів СРСР від 05 червня 1986 року № 655-195; постанови Ради Міністрів УРСР від 10 червня

1986 року № 207-77 та ін.

У вищеназваних нормативно-правових актах йдеться про умови оплати праці і матеріального забезпечення робітників підприємств, організацій і закладів, які брали участь на роботах пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, дія яких поширюється як на військовослужбовців та військовозобов`язаних запасу, яких було призвано на військові збори та які в 1986-1990 роках виконували роботи в зоні відчуження, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.

Постановою Ради Міністрів СРСР, Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 05 червня 1986 року № 665-195 «Про умови оплати праці і матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій і установ, зайнятих на роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і попередженням забруднення навколишнього середовища», надано право керівникам міністерств і відомств та їх заступникам проводити оплату праці працівників, зайнятих на роботах по ліквідації наслідків аварії у відповідних зонах небезпеки, в розмірах, передбачених розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964.

Оплата праці робітників і службовців, відряджених у зону ЧАЕС та призваних на військові збори, за якими відповідно до чинного законодавства зберігалась за основним місцем роботи середньомісячна заробітна плата, відповідно абзацу 4 пункту 1 Постанови Ради Міністрів СРСР і Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 05 червня 1986 року № 665-195 (абзац 4 підпункту 1 пункту 1 Постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року №207/7), провадилась у III, II, I зонах небезпеки у

4-кратному, 3-кратному та 2-кратному розмірі (із врахуванням 100 % тарифної ставки), виходячи з тарифної ставки, встановленої за основним місцем роботи.

Якщо відрядженим особам за основним місцем роботи зберігали грошове забезпечення, то показник кратності для розрахунку оплати праці за роботу в зоні відчуження зменшувався на одиницю.

Відповідно до постанови Держкомпраці СРСР і Секретаріату Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілоквід 07 травня 1986 року № 153/10-43 премія за роботу в зоні ЧАЕС виплачувалась у відповідності з діючими на підприємстві системами преміювання. Встановлені граничні розміри премій було дозволено підвищувати до 60 % тарифної ставки (окладу) на місяць (підпункт 4 пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради

від 10 червня 1986 року № 207/7).

Апеляційний суд встановив відсутність первинних документів, які б підтверджували оплату премій позивачу за 1986 рік, та прийшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги аналогічні підставам позову були предметом дослідження судом та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами було дотримано норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судових рішень не впливають та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно з вимогами статті 400 ЦПК України.

З огляду на вищевикладене доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
При вирішенні даної справи судами першої та апеляційної інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до частини третьої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення апеляційного суду Луганської області від 01 червня 2017 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

В. В. Пророк

І. М. Фаловська

С. П. Штелик