Справа № 727/3211/18
Провадження № 2/727/933/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2018 року м.Чернівці

Шевченківський районний суд м. Чернівці

в складі головуючого судді Волошина С.О.

секретар Кушнірюк Ю.Г.

розглянувши у спрощеному судовому засіданні в залі суду в м. Чернівці справу за позовом ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) до ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2), третя особа ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м.Чернівці з позовом до відповідача ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Позивач вказує, що вона перебувала з відповідачем у шлюбі, який розірвано в 2003 році.

Від шлюбу мають з відповідачем повнолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.

На даний час донька ОСОБА_3 навчається на другому курсі денної форми навчання філологічного факультету Чернівецького національного університету ім.Ю.Федьковича, не працює, а отже знаходить на її утриманні.

Вказує, що не в змозі самостійно утримувати доньку в період навчання у звязку з тим, що їй необхідні кошти на проїзд до місця навчання, харчування, одяг, підручники тощо.

Відповідач на утримання доньки матеріальної допомоги не надає, не зважаючи на те, що згідно законодавства зобовязаний це робити. Крім цього, у відповідача немає іншої сімї та неповнолітніх чи малолітніх дітей, не має на утриманні інших осіб, зокрема батьків чи осіб, які потребують обовязкового утримання з його сторони, стан здоровя відповідача є задовільним.

Відповідач є власником частини житлового будинку за адресою №29 по вул.Нагірній в м.Чернівці, отримує неофіційний дохід, виконуючи різні роботи в приватному порядку, тому він в змозі надавати таку допомогу.

Офіційно відповідач не працює, тому просить стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1, аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3, в твердій грошовій сумі в розмірі 1500грн. щомісячно, починаючи з дати подання позову до суду на весь період навчання, але не більше ніж до досягнення донькою 23-річного віку.

Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, в ухвалі про відкриття провадження від 03.04.2018 року позивачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Згідно даних рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, копію ухвали відповідач ОСОБА_2 отримав 10.04.2018 року (а.с.12).

24.04.2018 року відповідач надіслав на адресу суду заперечення на позовну заяву, згідно якого позов не визнав та вказав, що він працює на Державному підприємстві «Науковий центр превентивної токсикології, харчової та хімічної безпеки імені академіка ОСОБА_4 МОЗ України» на посаді водія з 04.08.2014 року. Його середній заробіток за останніх шість місяців складає 2427,29грн., а сума 1500грн., яку просить стягнути позивач, складає приблизно 62 % його заробітної плати. Обовязок по утриманню дитини лежить на обох батьків. Прожитковий мінімум на їх дитину складає 1860 грн., тому виходить, що він повинен практично сам утримувати їх доньку. Крім цього, зазначає, що на його утриманні є непрацездатний батько пенсіонер, який після смерті матері постійно хворіє і потребує матеріальної та психологічної допомоги. Він у батька єдиний син і тому він працює неповний робочий день, щоб мати можливість доглядати батька. Також, зазначає, що він одружений має сімю, про яку повинен піклуватися. Зазначає, що він постійно допомагав своїй дочці по мірі можливості, а коли в нього не було коштів, його батько ОСОБА_5 дав позивачці для спільної дочки 15 000грн.

Також відповідач вказує, що рішення про навчання дочки в ЧНУ, це особисте рішення позивачки, а його поставили перед фактом про надання матеріальної допомоги під час навчання дитини. Зазначає, що дочка навчається на держзамовленні та отримує стипендію в підвищеному розмірі, приблизно 1700-1800грн., однак довідку йому про нараховану стипендію не видали.

Крім цього, відповідач зазначає, що позивач працює, однак не надала суду розмір своїх доходів, а також має цивільного чоловіка який приносить свій дохід в добробут їх сімї. Вважає, що позовні вимоги позивач не довів жодними доказами, не навела ніяких доказів того, що він може надавати матеріальну допомогу. Просив врахувати всі норми Сімейного кодексу України, врахувати його заперечення і в задоволенні позову відмовити. Вважає за доцільним стягнення з нього аліментів на користь дочки при зверненні до суду особисто його дочкою ОСОБА_3.

27.04.2018 року відповідач подав заяву, згідно якої просив справу розглядати без його участі, позов визнав частково, а саме на суму в розмірі 900 грн. щомісячно (а.с.35).

04.05.2018 року на адресу суду позивач надіслала відповідь на відзив, згідно якої вказала, що вона з відповідачем не спілкується і їй не відоме місце його роботи. Наполягає на стягненню аліментів в твердій грошовій сумі. Зазначила, що відповідач не має на утриманні інших дітей, його батько перебуває на державному пенсійному забезпеченні, розмір його пенсії приблизно складає більше 2000грн., а отже він повністю забезпечує себе самостійно. Відповідач є працездатною особою та не позбавлений права у подальшому влаштуватися на більш високооплачувану роботу для збільшення своїх доходів, відповідачу слід врахувати свої зобовязання по утриманню своєї доньки, яка продовжує навчання. Крім цього зазначила, що їй донька самостійно обирала вищий навчальний заклад і це її рішення. Донька навчається на держзамовленні, однак розмір її стипендії складає 1200 грн., а не ту суму яку зазначив відповідач у відзиві. В попередні семестри донька стипендію не отримувала і чи буде в подальшому отримувати невідомо, це залежить від результатів сесії та фінансування навчального закладу. Позовні вимоги просила задовольнити повністю.

Суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.

У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч.2 ст.247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши наявні в справі докази, вважає, що позовна заява підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, який розірвано 11 листопада 2003 року, що підтверджується копією свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.4).

Під час перебування сторін у шлюбі у них 04 березня 1999 року народилась донька ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.5).

Після розірвання шлюбу, дитина ОСОБА_3 залишилась проживати з матірю ОСОБА_1 та знаходиться на її утриманні.

ОСОБА_3 навчається на другому курсі денної форми навчання філологічного факультету Чернівецького національного університету ім.Ю.Федьковича, держзамовлення, термін навчання до 30.06.2018 року, що підтверджується довідкою №92 від 20.03.2018 року (а.с.6).

Встановлені судом обставини повністю підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами.

Згідно з вимогами ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виходячи з цього сторони, як батьки дитини, повинні спільно вирішувати питання про фізичний, духовний та моральний розвиток дитини.

Відповідно до вимог ст.ст.150, 157 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той з батьків, хто проживає окремо від дитини зобов'язаний брати участь у її вихованні та утриманні.

Відповідно до вимог ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно з п.2, 3, 4 ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", обов'язок батьків утримувати повнолітню дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язковою сукупністю таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Потреба повнолітньої дитини у матеріальній допомозі у звязку з навчанням полягає у необхідності її харчування в учбовому закладі, придбання необхідної літератури, канцелярських предметів, плати за навчання, тощо.

Оскільки відповідач є працездатним, інших дітей на утриманні не має, то суд вважає, що він спроможний сплачувати аліменти на утримання.

Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Згідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

В разі відмови добровільно утримувати дитину одним з батьків чи наданні недостатніх коштів при можливості надати їх в повному обсязі, одна із сторін, з якою проживає дитина і яка перебуває на її повному утриманні, може вимагати сплати аліментів, тобто примусово стягувати кошти з іншої сторони.

За вказаних умов суд вважає, що вимога позивача про стягнення коштів з відповідача є правомірною, так як сторони проживають окремо і позивач неспроможна в повному обсязі надавати допомогу дочці під час навчання її у вищому навчальному закладі, що потребує значних витрат, а відповідач не надає допомогу на утримання дочки.

Крім цього, при визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідач є працездатним, повинен влаштовувати своє життя так, щоб забезпечувати себе та надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці, яка навчається та потребує матеріальної допомоги.

Згідно ч.ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватись на припущеннях.

Сторонам надано можливість повно реалізувати процесуальні права, надані їм законом, в тому числі надати докази.

Враховуючи положення ч.7 ст.81 ЦПК України суд позбавлений можливості самостійно збирати докази.

Позивачка не надала доказів, на які вона посилається як на підставу своїх вимог про те, що розмір аліментів повинен становити 1500 грн. Відповідач визнав позов на суму 900 грн. щомісячно.

На підставі викладеного, виходячи з матеріального становища сторін, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітньої дитини - ОСОБА_3, яка продовжує навчання, у розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 02 квітня 2018 року та до припинення навчання ОСОБА_3, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_3 23-річного віку. Допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з того, що позивач просила стягнути аліменти в сумі 1500 грн. на дитину. Оскільки судом, задоволено позов частково, а саме на суму 1000грн., то стягувана суму судових витрат на користь позивача має бути пропорційною вказаній сумі (1500грн.:100%=1000:Х%; Х=66,66%; 704,80грн.х66,66%=469,82грн.).

Таким чином, необхідно стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 469,82 грн., а 234,98 грн. компенсувати за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 141, 150, 157, 182, 5, 199, 200 СК України, ст.ст.4, 7, 8, 12, 13, 81, 141, 247, 258-259, 263, 265, 268, 274-279, 354, 430 ЦПК України, ч.1 п.15 п.п.15.5 розділу ХІІ. Перехідних положень ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживаючого та зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, працюючого водієм в ДП «Науковий токсикологічний центр імені академіка ОСОБА_4 МОЗ України», на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, зареєстрованої та проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7, аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 (одну тисячу) гривень щомісячно, починаючи з 02 квітня 2018 року на весь період навчання ОСОБА_3, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_3 23-річного віку.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживаючого та зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, працюючого водієм в ДП «Науковий токсикологічний центр імені академіка ОСОБА_4 МОЗ України», на користь Держави судовий збір в розмірі 469 (чотириста шістдесят девять) гривень, 82 коп., а 234 (двісті тридцять чотири) гривні, 98 коп. компенсувати за рахунок держави.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць, в іншій частині рішення може бути оскаржено.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Чернівецької області через Шевченківський районний суд м. Чернівців протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ : С.О. Волошин