Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" травня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі - Сіренко Д.В.

за участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідачів - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення від спадщини, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: усунути ОСОБА_4 від спадкування за законом після померлої ОСОБА_6; усунути ОСОБА_5 від спадкування за законом після померлої ОСОБА_6

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_5 померла її мати ОСОБА_6 Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з 1/3 частини квартири АДРЕСА_1. У строк, передбачений законом вона звернулась до Десятої Київської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Також, про прийняття спадщини із заявами звернулись два онуки: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Її мати була особою похилого віку, часто хворіла, останні роки не могла самостійно себе обслуговувати та потребувала постійної сторонньої допомоги, не могла вільно самостійно пересуватись. Її доглядом, забезпеченням ліками, продуктами та побутовим обслуговуванням по мірі можливостей займалась вона та її донька. Про безпорадний стан ОСОБА_6 було відомо відповідачам, які проживають у м. Києві, проте жодного разу вони не приїжджали до своєї бабусі і не мали наміру надавати їй будь-якої матеріальної чи іншої допомоги. Лише після смерті ОСОБА_6 відповідачі приїхали до нотаріальної контори та подали заяву про прийняття спадщини. Факт прийняття спадщини відповідачами став відомий їй від державного нотаріуса, який пояснив, що видасть свідоцтво про право власності в порядку спадкування і відповідачам. Організацією похорону, проведення поминального обіду також займалася вона. До того ж, вона сплачувала рахунки за житлово-комунальні послуги. Відповідачі, навіть, не запропонували допомоги, хоча мали змогу матеріально допомагати.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 07 вересня 2017 року у вказаній справі було відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду.

В подальшому, ухвалою суду від 25 січня 2018 року у справі було закінчено підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити. Пояснила суду, що ОСОБА_6 являється її матір'ю. У 1959 році її батьками була отримала квартира № АДРЕСА_2. Приблизно в 1984 році вона знялася з реєстрації по даній адресі та переїхала проживати до іншого житла. Її батьки переїхали проживати до її квартири. При цьому, її брат ОСОБА_7, розлучившись із першою дружиною, залишився проживати у даній квартирі та влаштовувати особисте життя, одружившись вдруге, проте і даний шлюб також не склався. У січні 2007 року у брата ОСОБА_7 стався інсульт та він пробув три тижні у лікарні. Мати вже не могла за станом здоров'я доглядати сина, дружини брата самоусунулися від даних подій, а його син - ОСОБА_4 провідав власного батька лише один раз. Вона ж із своїм чоловіком доглядала брата самостійно. 30 березня 2007 року у брата стався другий інсульт, після чого він незабаром помер. Про місце на кладовищі для поховання брата та замовленням катафалку займався тесть ОСОБА_4, за місце на кладовищі платила вона. Після смерті брата спірну квартиру було поділено між матір'ю ОСОБА_6 та відповідачів. В квартирі залишилася проживати лише її мати, ОСОБА_6 До 30 квітня 2016 року померла мала ряд серцевих захворювань, хворі ноги, але обстеження, як вийшла на пенсію, не проходила. В той період вона самостійно себе частково обслуговувала, пересувала по квартирі зі стільцем, могла самостійно підігріти собі поїсти, але вже з дому не виходила. Вона ж ходила по магазинах, готували матері їсти. 30 квітня 2016 року її мати впала у квартирі, мала поріз, проте нічого не зламала. Вона кожен день з ранку до вечора була з матір'ю, їхала додому лише на ніч. Зазначила, що в той час на початку травня 2016 року вона телефонувала відповідачу ОСОБА_4 з приводу самопочуття його бабусі та допомоги їй, проте він наговорив їй багато негативних слів. Вона попросила його побути з бабусею, так як їй необхідно було поїхати на дачу, проте він так негативно висловився, що вона більше йому не телефонувала. З ним зв'язок мала лише її донька, яка переписувалася з ним. З відповідачем ОСОБА_5 у неї зв'язку взагалі не було. За весь цей час ОСОБА_4 лише один раз приїздив до власної бабусі та вмовляв переоформити квартиру на його ім'я, кілька разів телефонував, а друга дружина брата лише один раз зателефонувала. Жоден із відповідачів не запропонував допомогу, не відвів навіть бабусю на кладовище на могилу її сина. В липні 2016 року (за десять днів до смерті ОСОБА_6) вона впала та не могла вже доглядати за матір'ю, проте догляд здійснювала її донька. 22 липня 2016 року її мати забрали у лікарню, оскільки почалися незворотні процеси, а швидку викликали декілька разів. В той час, вона була на дачі, а ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_6 померла. Зазначила, що у праві на спадкування має бути справедливість, адже відповідачі не заслужили дану квартиру. На момент смерті її матері, ОСОБА_5 було 18-20 років, їй не відомо чи міг він допомагати бабусі, оскільки ні з ним, ні з його матір'ю вона не спілкувалася. Проте, їй відомо, що він отримував стипендію. При цьому, він міг би хоча б провідувати бабусю, фізично допомагати, надавати ліки.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, підтримала позицію, викладену позивачем, просила позов задовольнити.

Представник відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 - ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову заперечував, з підстав викладених у письмових запереченнях відповідача ОСОБА_4, долучених до матеріалів справи (а.с.43-44), відзивах на позовну заяву (а.с.109-111, 115-116). Пояснив суду, що ОСОБА_4 періодично відвідував бабусю ОСОБА_6 і пропонував їй і кошти на сплату комунальних послуг, на що бабуся відмовилася і сказала, що отримує пенсію і сплачує невеликі кошти за комунальні послуги. В кінці квітня - на початку травня 2016 року він телефонував бабусі, проте слухавку вона не підіймала. Він знав, що в ту пору року бабуся їздить на дачу та він гадав, що вона перебуває саме на дачі, тому ніхто і не підіймає слухавки. При цьому, йому не відомо, чи були у відповідачів ключі від квартири бабусі. Також, пояснив, що жодних дзвінків відповідачі від позивача не отримували. ОСОБА_4 взагалі близько десяти років не спілкується з нею. ОСОБА_5 в той період часу та на момент смерті бабусі навчався на денній формі навчання, жодного доходу, крім стипендії, не мав. ОСОБА_4 до власного повноліття також навчався. Також, зазначив, що враховуючи проміжок часу від хвороби бабусі до її смерті, підстав для усунення відповідачів від права на спадкування немає.

Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_6 народилася ОСОБА_8 (а.с.4).

В подальшому, ОСОБА_8 зареєструвала шлюб із ОСОБА_9, змінивши прізвище на ОСОБА_8.

ІНФОРМАЦІЯ_7 народилася ОСОБА_1, батьками якої були записані - ОСОБА_9 та ОСОБА_6(а.с.68 об.).

ІНФОРМАЦІЯ_8 народився ОСОБА_7, батьками якого були записані - ОСОБА_9 та ОСОБА_6(а.с.75).

ІНФОРМАЦІЯ_9 народився ОСОБА_4, батьком якого записано - ОСОБА_7 (а.с.76).

ІНФОРМАЦІЯ_10 ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_11, змінивши прізвище на ОСОБА_1 (а.с.69).

ІНФОРМАЦІЯ_11 народився ОСОБА_5, батьком якого записано - ОСОБА_7 (а.с.80 об.)

ІНФОРМАЦІЯ_12 помер ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.74 об.).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 01 листопада 2007 року, спадкоємицею 1/3 частини квартири № АДРЕСА_2 після смерті ОСОБА_7 є його мати ОСОБА_6 (а.с.71).

ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.3).

Відповідно до довідки про причину смерті, причиною смерті ОСОБА_6 є хронічна серцева недостатність та генералізований атеросклероз (а.с.64 об.).

Згідно довідки № 3248 від 29 вересня 2016 року, виданої Центром комунального сервісу, ОСОБА_6 мешкала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 11 грудня 2007 року по день смерті і знята з реєстраційного обліку 01 вересня 2016 року (а.с. 4).

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За вимог ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1266 Цивільного кодексу України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

29 вересня 2016 року до Десятої Київської державної нотаріальної контори № 10 звернулася позивач ОСОБА_1 із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 (а.с.63).

04 жовтня 2016 року до Десятої Київської державної нотаріальної контори звернувся ОСОБА_4 із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 (а.с.73 об.).

20 січня 2017 року до Десятої Київської державної нотаріальної контори надійшла заява ОСОБА_5 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 (а.с.78).

Звертаючись до суду з позовом про усунення від спадкування відповідачів, позивач, в обґрунтування даних вимог посилалася зокрема на те, що відповідачі жодним чином не здійснювали догляд за померлою ОСОБА_6, не допомагали в її утриманні та догляді. При цьому, ОСОБА_6 самостійно не могла доглядати себе та вести повноцінний спосіб життя, а весь догляд здійснювала лише позивач та деякий час її донька.

Будучи допитаним в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснила суду, що проживає у АДРЕСА_2 з народження та добре знала ОСОБА_6 та знає її доньку ОСОБА_1 Саме позивач приїздила та доглядала за ОСОБА_6, привозила їй памперси, оскільки та була лежачою. Бачила вона позивача біля будинку, а відповідачів ніколи не бачила. При цьому, онуків померлої бачила ще маленькими. Позивач їй розповідала, що ОСОБА_6 хвора та їй треба готувати їжу, мити її. Проте, зазначила, що візуально про стан померлої вона нічого не знає, так як була у квартирі бабусі приблизно у 1973 році, коли там проживав брат позивача. Саму ОСОБА_6 вона бачила біля під'їзду близько п'яти-чотирьох років назад, але про онуків та їй нічого не розповідала, лише казала, що позивач їй допомагає. Також, зазначила, що крім позивача у квартирі померлої вона нікого не бачила. Дату смерті ОСОБА_6 вона не пам'ятає та на похоронам не була присутня.

Свідок ОСОБА_14 пояснив суду, що проживає у АДРЕСА_2 та товаришував з померлим сином ОСОБА_6 - ОСОБА_7, який проживав у квартирі з матір'ю. В той період часу, до їхньої квартири часто приїздила позивач, привозила їм продукти. Інших осіб, які приїздили до квартири він не бачив, про сина ОСОБА_7 він тільки чув, але не бачив, дружину ОСОБА_7 також не бачив, а про його другого сина він взагалі нічого не знає. Зазначив, що ОСОБА_6 рідко виходила на вулицю, близько п'яти років назад, він бачив як вона ходила до магазину, також, вона приходила до його квартири, щоб забрати сина додому. Після смерті ОСОБА_7 він заходив до неї, так як вона віддавала речі померлого. В той період часу вона була у нормальному стані. Позивач відвідувала мати близько двох разів на тиждень за два роки до її смерті, оскільки та почала себе погано відчувати та їй було важко ходити. Сусіди розповідали, що приблизно за два роки до смерті, вона не ходила та була постійно вдома. Проте, особисто вказаних фактів він не бачив.

Свідок ОСОБА_15 пояснила суду, що проживає у АДРЕСА_2 більше п'ятнадцяти років. Знала за час життя ОСОБА_7 та дружила з ним. ОСОБА_7 разом з матір'ю проживав у АДРЕСА_2. За два рази потрапляння ОСОБА_7 до лікарні, його діти жодного разу не відвідали його. Весь догляд на себе взяла позивач. Після смерті ОСОБА_7, позивач все робила за свої кошти, жоден із дітей ОСОБА_7 нічим не допоміг. Відповідачів вона бачила лише, коли останні були маленькими та проживали у вказаній квартирі разом з другою дружиною ОСОБА_7 Після смерті ОСОБА_7 вона заходила до квартири та бачила, що мати ОСОБА_7 - ОСОБА_6 себе погано почувала. З приводу онуків, вона з нею не розмовляла, вона лише розповіла, що старший онук приходив до неї та говорив, що буде з нею жити, але вона говорила, що їй нічого не треба, а про молодшого онука вона взагалі не згадувала. В той період часу, доглядом за ОСОБА_6 займалася лише позивач, вона привозила їй їсти, прибирала у квартирі. Сусіди говорили, що все абсолютно робила по догляду позивач. ОСОБА_6 померла близько трьох років назад. Вона ж, до дня смерті ОСОБА_6, могла раз у місць відвідати її на 5-10 хвилин. Двері квартири відчиняла та закривала померла самостійно, але останнім часом погано орієнтувала у часі, адже їй було за 70 років. Позивач приїздила до матері, прибирала та готувала їсти, так як бабуся погано ходила. При цьому, за чотири місяці до смерті бабусі, вона якось хотіла її відвідати, але двері квартири ніхто не відчинив, на другий раз також і вона більше не стала заходити. В цей час вона бачила позивача та інколи розмовляла з нею. Вона розповідала, що ОСОБА_6 вже себе погано почуває, але подробиці не розповідала.

Свідок ОСОБА_13 пояснила суду, що позивач являється її матір'ю, а відповідачі - її двоюрідними братами, які хочуть відняти долю спадщини після смерті бабусі ОСОБА_6 Її мати повністю доглядала ОСОБА_6, оплачували необхідні витрати, відвозила бабусю на дачу. Перед смертю бабусі, її мати зламала ногу та доглядом за бабусею займалася вона, мила її та годувала її. До літа 2016 року всім доглядом займалася позивач, вона ж рідко приїздила до бабусі, при цьому поховання бабусі пройшло за її рахунок. Відповідач ОСОБА_4 рідко приїздив до бабусі та телефонував їй. Їй не відомо чи приїздив він до квартири, але на дачу він не приїздив. Бабуся розповідала їй, що він при розмові давав слухавку своїх дитині та хотів, щоб бабуся переписала на нього свою частку квартири. В період часу березня-квітня 2016 року (точно не пам'ятає) бабуся впала і вже не могла самостійно пересуватися, до цього ж вона пересувалася за допомогою стільця та кожне літо була на дачі. Зазначила, що сама вона переписувалася з ОСОБА_4 та скидала фото бабусі йому в інтернет-мережу, та просила допомоги по догляду за бабусею, так як її мати не хотіла просити про допомогу, а сама вона не знає чи зверталася її мати за допомогою до відповідачів. Показавши матері переписку з ним, її мати була просто у шоці. У вересні 2017 року вона спілкувала з дитиною ОСОБА_4 і його дружиною на весіллі, з відповідачем же вона не спілкувалася. ОСОБА_4 був на похованні бабусі, саме вона йому сказала про її смерть. Зазначила, що її мати не зверталася за допомогою до соціальних працівників з приводу догляду за бабусею. Відповідач ОСОБА_5 міг би допомагати бабусі. При цьому, бабуся ніколи не розповідала про нього, а на ОСОБА_4 ніколи не скаржилася, окрім випадку про оформлення на нього квартири, та не мала ніколи претензій ні до кого.

Згідно ч. 5 ст. 1224 Цивільного кодексу України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Як роз'яснено в п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, правило частини п'ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Судом встановлено, що починаючи з травня 2016 року померла ОСОБА_6 самостійно не могла здійснювати догляд за собою та пересуватися по квартирі без сторонньої допомоги, про що свідчить запис від 18 травня 2016 року, складений лікарем ЗПСЛ, який містить у медичній картці померлої ОСОБА_6 (а.с.7 об.).

З показів свідків ОСОБА_12, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_13 вбачається, що позивачем здійснювався повний догляд за померлою ОСОБА_6, що включало в себе і надання допомоги в обслуговуванні себе, у приготуванні їжі та інших діях. В той же час, вказані факти деяким свідкам, зокрема, ОСОБА_12, ОСОБА_14, ОСОБА_15 відомі лише зі слів інших сусідів або безпосередньо від самого позивача. Крім того, покази вказаних свідків не можуть бути прийняті судом в якості належних доказів в підтвердження самоусунення відповідачів від допомоги по догляду та утриманню померлої ОСОБА_6, оскільки вказані свідки при їх допиті плуталися у часових проміжках смерті самої спадкодавиці, при цьому квартиру, де остання проживала не відвідували взагалі або відвідували в той проміжок часу, коли померла ОСОБА_6 самостійно могла відчиняти двері та пересуватися по квартирі. Так, свідок ОСОБА_12, яка являється сусідкою по будинку АДРЕСА_2, у квартирі, де проживала ОСОБА_6 була приблизно у 1973 році, при цьому про хворобу ОСОБА_6 та її тяжкий стан, догляд за нею, їй розповідала сама позивач, а щодо дати смерті ОСОБА_6 остання зазначила, що та померла близько 5-4 років тому. Свідок ОСОБА_14 був у вказаній квартирі ще після смерті ОСОБА_7, при цьому повідомив суду, що ОСОБА_6 померла близько 3-4 років назад, а про догляд за нею з боку позивача йому відомо за два роки до смерті спадкодавиці. Свідок ОСОБА_15 повідомила, що ОСОБА_6 померла близько 3 років назад, при цьому за чотири місяці до її смерті остання її не бачила, адже двері у квартиру ніхто не відчиняв. Щодо показів свідка ОСОБА_13, яка виклала та підтримала позицію позивача, то вказані покази не можуть вважатися допустимими доказами в розрізі даного спору, оскільки свідок ОСОБА_13 являється рідною донькою позивача та може бути безпосередньо зацікавлена у результаті розгляду справи щодо усунення відповідачів від спадкування після смерті її бабусі ОСОБА_6

Крім того, ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто, факт ухилення пов'язується з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. В той же час, вказана умисна діяльність або бездіяльність з боку відповідачів по самоусуненню та ненаданню допомоги померлій ОСОБА_6 не встановлена судом, оскільки стороною позивача жодних беззаперечних доказів в підтвердження даного факту суду надано не було. При цьому, судом також не було встановлено факт безпорадності стану спадкодавиці ОСОБА_6 до травня 2016 року, оскільки факт неможливості самообслуговування та поганого самопочуття ОСОБА_6 було встановлено лише 18 травня 2016 року, про що свідчить запис у медичній картці. Тобто, до вказаного періоду у суду відсутні будь-які докази в підтвердження такого стану у ОСОБА_6, який потребував стороннього догляду та допомоги, враховуючи часовий проміжок між встановленим фактом та датою смерті ОСОБА_6 При цьому, стороною позивача не спростовано факту того, що відповідач ОСОБА_4 телефонував бабусі ОСОБА_6 та інколи приходив до неї. Факт сплати позивачем коштів на поховання ОСОБА_6, про що стороною позивача було надано відповідний договір-замовлення на організацію та проведення поховання, не можуть слугувати підставою для усунення від права на спадкування інших спадкоємців. Крім того, судом в якості належного доказу не можуть бути прийняті роздруківки листування в інтернет-мережі між відповідачем ОСОБА_4 та ОСОБА_13, оскільки останні є перепискою особистісного характеру та свідчить про неприязність стосунків саме між даними особами. При цьому стосуються виключно періоду часу починаючи з травня 2016 року, тобто не встановлюють відсутність допомоги з боку відповідачів бабусі ОСОБА_6 до вказаного періоду.

Таким чином, в розрізі даного спору судом як не встановлено умисних дій чи бездіяльності відповідачів, спрямованих на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавиці ОСОБА_6, а також не встановлено безпорадного стану спадкодавеці, який би вимагав стороннього догляду за останньою, у зв'язку з чим підстав для усунення останніх від права на спадкування після смерті ОСОБА_6 у суду відсутні.

Згідно ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення від спадщини.

В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, відшкодування судових витрат не здійснюється.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 1216, 1218, 1223, 1224, 1266, 1268 Цивільного кодексу України, п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, ст.ст. 2, 10, 49, 76, 77-81, 89, 141, 209, 210, 223, 247, 265, 274, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

В позові ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_3) до ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2, АДРЕСА_4), ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_3, АДРЕСА_5) про усунення від спадщини - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Дніпровський районний суд м. Києва.

Повне судове рішення складено 29 травня 2018 року.

Суддя: