Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2018 року справа № 542/1520/17

2/542/57/18

Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Стрельченко Т.Г.,

при секретарі Нестеренко О.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт. Нові Санжари, вул. Незалежності, 32, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 селищної ради Новосанжарського району Полтавської області про визнання права власності на земельну ділянку за набувальною давністю,

в с т а н о в и в :

05.10.2017 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, який уточнила, про визнання права власності на земельну ділянку площею 0,0612 га для ведення садівництва, що розташована за адресою: смт. Нові Санжари, пров. Курортний, 44а, Полтавської області, за набувальною давністю, посилаючись на те, що вона з 1976 року користується зазначеною земельною ділянкою.

В даний час вона бажає визнати за собою право власності на земельну ділянку, що розташована за вищезазначеною адресою, та зареєструвати її в реєстраційному відділі на себе, так як вона безперервно володіє нерухомим майном понад пятнадцять років.

Зареєструвати на себе дану земельну ділянку вона не має можливості так, як відсутній правовстановлюючий документ на вказану земельну ділянку, що і вимусило її звернутися до суду.

Позивач в судове засідання не зявилася, до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 селищної ради Новосанжарського району Полтавської області в судове засідання не зявився, надав заяву № 653/02-21 від 05.05.2018 року про розгляд справи за його відсутності. При вирішенні питання покладається на розсуд суду.

Давши оцінку матеріалам справи, суд приходить до наступних висновків.

Всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у звязку з наступним.

У відповідності зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно генерального плану (схеми) позивач, починаючи з 1976 року, користується земельною ділянкою площею 0,0612 га, що розташована за адресою: смт. Нові Санжари, пров. Курортний, 44а, Полтавської області (а.с. 7).

До 1976 року земельна ділянка площею 0,0251 знаходилась у користуванні ОСОБА_3, яка мешкала за адресою: смт. Нові Санжари, пров. Радянський, 16, Полтавської області. Рішенням виконкому ОСОБА_2 селищної ради Полтавської області від 29.09.1976 року за № 76/5 у ОСОБА_3 вилучено земельну ділянку по провулку Радянському, 16, площею 0,010 га і залишено у користуванні ділянку площею 0,015 га (а.с. 8).

Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом зокрема визнання права та визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за субєктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

У відповідності із п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦІК України, правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Згідно п.п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або предявлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України) (п. 9 Постанови).

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК України).

Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК України набрав чинності з 01 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01 січня 2001 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 01 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 01 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю (п. 11 Постанови).

Можливість предявлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У звязку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади (п. 13 Постанови).

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у звязку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») (п. 14 Постанови).

Отже, враховуючи, той факт, що позивач добросовісно заволоділа чужим майном і понад 15 років продовжує відкрито, безперервно володіти земельною ділянкою 0,0612 га для ведення садівництва, що розташована за адресою: смт. Нові Санжари, пров. Курортний, 44а, Полтавської області, суд вважає за можливе визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 328, 335, 344 ЦПК України, ст.ст. 328, 344, 392 ЦК України, ст. 152 Земельного кодексу України,суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 селищної ради Новосанжарського району Полтавської області про визнання права власності на земельну ділянку за набувальною давністю задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на земельну ділянку площею 0,0612 га для ведення садівництва, що розташована за адресою: смт. Нові Санжари, пров. Курортний, 44а, Полтавської області, за набувальною давністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи до Апеляційного суду Полтавської області через Новосанжарський районний суд.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Сторони по справі:

позивач: ОСОБА_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, 39300;

відповідач: ОСОБА_2 селищна рада Новосанжарського району Полтавської області, місцезнаходження: вул. Незалежності, 41, смт. Нові Санжари, Полтавська область, 39300.

Суддя /підпис/

Відповідає оригіналу

ОСОБА_4 Новосанжарського районного суду

Полтавської області ОСОБА_5