Справа №442/2196/18
Провадження №2/442/1149/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2018 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Хомика А.П.

з участю секретаря - Лужецької С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей та додаткових витрат на лікування дітей, -

ВСТАНОВИВ:

12.04.2018 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягувати з останнього аліменти на неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі по 2000 грн. щомісячно на кожну дитину та додаткові витрати на лікування дітей в розмірі 2000 грн. В обґрунтування позову, покликається на те, що між нею та відповідачем 04.05.2006 року було укладено шлюб, в якому у них ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилась донька ОСОБА_3, а ІНФОРМАЦІЯ_2 року - донька ОСОБА_4. Подружнє життя у них не склалось, вони проживають окремо, не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства. Діти проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. На даний час їй самій важко утримувати дітей, оскільки відповідач матеріально не допомагає сім'ї. Діти мають статус «дитини-інваліда», а тому потребують багато коштів на лікування, а тому змушена звернутись до суду з даним позовом.

Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задоволити з підстав, які викладені у позовній заяві. Погодилась на стягнення аліментів у частині від заробітку відповідача, оскільки про те що останній працює офіційно, їй не було відомо.

Відповідач позов визнав частково. Суду пояснив, що на даний час працює офіційно у ПП «Моряк» і його заробітної плати не вистачить, щоб сплачувати аліменти у зазначеній позивачкою сумі. Погоджується сплачувати аліменти у мінімальному розмірі, а по мірі можливості додатково добровільно допомагати дітям.

Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити частково, виходячи з наступного.

Встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебувають у шлюбі з 04.05.2006 року, який було зареєстровано відділом РАЦСу Дрогобицького району Дрогобицького МРУЮ Львівськоої області.

У даному шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_8 року народилась донька ОСОБА_3, а ІНФОРМАЦІЯ_2 року - донька ОСОБА_4, що підтверджується копіями свідоцтв про народження серія НОМЕР_1 та серія НОМЕР_2

Відповідно до довідки №255 від 19.03.2018 року, виданої КП «ЖЕО» Дрогобицької міської ради, ОСОБА_1 проживає по АДРЕСА_1 разом з неповнолітніми дітьми - ОСОБА_3 та ОСОБА_5

Як вбачається з висновку №42 від 17.06.2011 р., виданого Дрогобицьким медичним територіальним об'єднанням, ОСОБА_3 є дитиною-інвалідом віком до 18 років, а відповідно до висновку №33 від 07.06.2017 року, виданого Дрогобицькою міською поліклінікою ОСОБА_4 також визнано дитиною-інвалідом віком до 18 років.

Обов'язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов'язання батьків. У разі їх ухилення від його виконання аліменти можуть стягуватись за рішенням суду. Обов'язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття.

Частинами 7, 8 ст. 7 СК України передбачено, що кожна дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує матеріальне становище позивачки, яка надає матеріальну допомогу дітям-інвалідам, однак самостійно не може повноцінно їх утримувати, оскільки несе інші витрати пов'язані з їх фізичним, духовним та моральним розвитком, і відповідача - платника аліментів (є працездатною особою, працездатного віку, середній дохід якого становить 3200 грн. ( довідка №5 від 26.04.2018 року, видана ПП «Моряк»)), рівність прав та обов'язків обох батьків щодо дитини, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, вимоги розумності та справедливості і визначає їх в розмірі Ѕ частини зі всіх видів заробітку відповідача щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дітьми повноліття, що на думку суду, на даний час буде відповідати інтересам дітей, враховуючи вік та матеріальні потреби, можливості відповідача, а також те, що доходи з відрахуванням вищезгаданих витрат (аліментів на утримання дітей) повинні забезпечити йому прожитковий мінімум, визначений державою.

Разом з цим, суд вважає за необхідне роз'яснити, що ч. 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров»я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, - що не позбавляє позивачку чи відповідача права за наявності вказаних підстав та доказів звернутись до суду з таким позовом.

Що стосується вимоги позивачки про стягнення додаткових витрат на лікування дітей, то в задоволенні такої слід відмовити з огляду на таке.

Згідно із частиною першою статті 185 СК той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв'язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.05.2006 року, до передбаченої ст. 185 Сімейного кодексу України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо) можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.

Оскільки позивачкою не представлено жодних доказів понесених чи прогнозованих витрат на лікування та оздоровлення дітей, то в цій частині позов до задоволення не підлягає.

За замістом ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, зокрема у разі у разі задоволення позову - на відповідача, тому з відповідача слід стягнути в дохід держави 704,80 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-83, 141, 223, 247, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов задоволити частково.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, аліменти на неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6 та доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, в розмірі Ѕ частини зі всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 12 квітня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 708,40 грн. судового збору в дохід держави.

Апеляційну скарга на рішення суду може бути подано до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Хомик А.П.