Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/3676/15-ц Головуючий у 1-й інст. Грубіян Є. О.
Категорія 27 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області в складі:

Головуючого судді Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

ОСОБА_1

секретаря

судового засідання ОСОБА_2

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_3

на заочне рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 28 січня 2016 року під головуванням судді Грубіян Є.О.

у справі №278/3676/15-ц за позовом ПАТ "ОСОБА_4 банк Аваль" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2015 року ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» (далі-Банк) звернувся до суду з позовом. Просив стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором №014/5550/81/87851 від 27.07.2006 року в загальній сумі 24834,01 дол. США, що станом на 25.09.2015 року за курсом НБУ еквівалентно 533048,84 грн., та понесені судові витрати у розмірі 7995,73 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що 27.07.2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_4 Аваль») та відповідачем ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №014/5550/81/87851, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 25600 доларів США, зі сплатою 12% річних за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення 27 липня 2026 року. Відповідач зобовязувався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором. У звязку з порушенням відповідачем зобовязань за кредитним договором утворилась заборгованість у вказаній вище сумі.

Заочним рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 28 січня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» заборгованість за кредитним договором №014/5550/81/87851 від 27 липня 2006 року в сумі 24834,01 дол. США (двадцять чотири тисячі вісімсот тридцять чотири), що станом на 25.09.2015 року в гривневому еквіваленті складає 533048,84 грн.

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про перегляд вказаного заочного рішення.

Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 04 березня 2016 року у задоволенні заяви про перегляд вказаного заочного рішення відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить зазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити Банку у задоволенні позову. Апелянт не заперечує того факту, що 27.07.2006 року між ним та позивачем укладено кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_4 зобовязувався надати йому кошти на споживчі цілі зі сплатою процентів за користування кредитом зі строком повернення до 27.07.2026 року. Проте, на думку апелянта, сам по собі договір не свідчить про виконання тією чи іншою стороною умов договору, так як в рішенні суду відсутні посилання на докази такого виконання, а саме, первинні документи відповідно до вимог ч.1-2,6 ст.9ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року. При ухваленні рішення судом першої інстанції не було враховано правової позиції Верховного Суду України у справі №6-1967цс15 від 11.11.2015 року. Вважає, що сума боргу є спірною та не підтверджена належними доказами у справі. Також судом не взято до уваги та не встановлено, що за змістом п.6.5 кредитного договору банк має право достроково стягувати заборгованість, нараховані відсотки та штрафні санкції за кредитом у випадках невиконання позичальником умов цього договору лише у видках попереднього повідомлення позичальника за 30 днів рекомендованим листом.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 27.07.2006 року між Банком та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №014/5550/81/87851, відповідно до умов якого ОСОБА_3 було надано споживчий кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії у розмірі 25600 доларів США, зі сплатою 12% річних за користування кредитом, строком на 240 місяців з кінцевим терміном повернення 27 липня 2026 року (а.с.13-14).

Зазначений договір є чинним.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що позов підлягає задоволенню.

При цьому судом враховано, що відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст.525,526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України і одностороння відмова від зобовязання не допускається.

У звязку з порушенням відповідачем зобовязань за кредитним договором станом на 25.09.2015 року утворилась заборгованість в загальній сумі 24834,01 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 533048,84 грн., до складу якої входить:

- 21528,18 доларів США (еквівалент в національній валюті 462090,95 грн.) заборгованість за кредитом; в тому числі - 1071,93 доларів США (еквівалент в національній валюті 23008,41 грн.) прострочена заборгованість за користування кредитом;

- 3305,83 доларів США (еквівалент в національній валюті 70957,89 грн.) заборгованість за відсотками; в тому числі - 3235,05 доларів США (еквівалент в національній валюті 69438,63 грн.) - прострочена заборгованість за відсотками.

Розмір заборгованості визначений на підставі детального розрахунку Банку, правильність якого відповідачем не спростована.

Відповідно до п.1.3 Кредитного договору погашення кредиту здійснюється згідно Графіку погашення кредиту в розмірі 1/240 від суми отриманого кредиту, погашення відсотків здійснюється щомісячно.

Згідно п.5.1 Кредитного договору позичальник зобовязувався здійснювати безготівковими платежами або готівкою в касу кредитора:

-щомісячно, до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, часткове погашення кредиту та остаточне погашення до 27.07.2026 року;

-щомісячно, до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, відсотки за фактичне використання кредитних коштів та при остаточному погашенні кредиту відсотків за фактичне використання кредитних коштів на рахунок (а.с.13-14).

У випадках невиконання позичальником умов Кредитного договору кредитор, згідно п.6.5 даного договору, має право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції. Таке стягнення здійснюється за рахунок коштів, майна та майнових прав позичальника, включаючи забезпечення за Кредитним договором, за умови попереднього (за 30 днів) повідомлення позичальника рекомендованим листом (а.с.14).

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що ОСОБА_4 відповідно до п.6.5Кредитного договору, достроково стягуючи заборгованість, не повідомив його рекомендованим листом за 30 днів, є безпідставними, враховуючи наступне.

26.06.2015 року за вих. №114-0-0-00/15-36817 Банком на адресу ОСОБА_3 рекомендованою поштою було надіслано вимогу про дострокове виконання грошових зобовязань за кредитним договором, якою зобов»язано останнього протягом 60 календарних днів достроково повернути всю суму заборгованість (а.с.20). Відповідач таку вимогу отримав 17.07.2016 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення (а.с.21).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (статтею 611 ЦК України).

Із змісту розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_3 останній платіж по сплаті заборгованості за кредитним договором було здійснено 27.06.2014 року (а.с.11). Сам відповідач не заперечує факту виконання умов договору до цього часу.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем умов Кредитного договору, Банком було нарахована заборгованість по тілу кредиту та відсоткам у розмірі 24834,01 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 533048,84 грн. за період з 16.07.2014 року по 25.09.2015 року.

Доводи апелянта про неправильність розрахунку із врахуванням висновку експертизи, яка проводилася у справі за його позовом про визнання недійсним кредитного договору, не заслуговують на увагу та висновків суду не спростовують.

Так, експертиза проводилась в межах інших вимог, ніж ті, які є предметом з»ясування в даній справі. Крім того, саме по собі встановлення експертом величини абсолютного значення подорожчання кредиту за умови чинності кредитного договору не може бути підставою для звільнення позичальника від виконання взятих на себе зобов»язань за цим договором.

За наведених обставин суд обгрунтовано стягнув з відповідача взятий ним кредит та обумовлені сторонами відсотки.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Оскаржуване рішення постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстав для його зміни чи скасування апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Заочне рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 28 січня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 31.05.2018 року.