14.05.2018 Справа № 363/3172/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2018 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області в складі: головуючого - судді Баличевої М.Б., при секретарі Підкурганної І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3, третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу - Яворська Наталія Вікторівна про визнання заповіту недійсним , -

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2016 року позивач звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу - Яворська Наталія Вікторівна про визнання заповіту недійсним. Просила визнати недійсним заповіт від 23.11.2012 року, складений ОСОБА_5, посвідчений державним нотаріусом Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори Яворською Н.В., який зареєстрований в реєстрі за № 7-1299. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 27.11.2010 року і до травня 2013 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6. Від цього шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_4 у них народився син - ОСОБА_7. ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_5 помер. Після смерті останнього, позивач випадково дізналася, що 23.11.2012 року склав заповіт, за яким все майно заповідав в рівних частинах відповідачам у справі та своєму синові ОСОБА_7 Позивач стверджує, що ОСОБА_6 не мав наміру віддавати своє майно стороннім особам, а все своє майно бажав, у разі своєї смерті, передати своєму синові, а тому вважає, що ОСОБА_6 не підписував заповіт від 23.11.2012 року.

Ухвалою суду від 16.05.2017 року цивільну справу було прийнято до свого провадження.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_8 та відповідач ОСОБА_2, який є представником відповідача ОСОБА_3 заперечували проти задоволення позовних вимог, надали письмові заперечення проти позову, вважають позов необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.

Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального коругу Яворська Н.В. в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність.

Суд, вислухавши пояснення сторін, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що з 27.11.2010 року ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6

Від цього шлюбу у ОСОБА_1 та ОСОБА_6 народився син - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, в свідоцтві про народження дитини вони записані батьками.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києві від 13.05.2013 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 було розірвано, рішення суду набрало законної сили.

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть останнього серія НОМЕР_1, яке видане Відділом державної реєстрації смерті ОСОБА_9 територіального управління юстиції у м. Києві.

23.11.2012 року ОСОБА_6 було складено заповіт, який посвідчений державним нотаріусом Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі під № 7-1299, відповідно до якого ОСОБА_6 все своє майно де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати йому на день його смерті і на що він матиме право за законом заповів ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 в рівних частинах кожному.

Ухвалою суду від 24.03.2017 року по справі було призначено почеркознавчу експертизу, проведення якої доручино експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, та попереджено їх про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384,385 КК України. Провадження в справі було зупинено до проведення експертизи.

Ухвалою суду від 29.11.2017 року було направлено до Київського науково - дослідного інституту судових експертиз матеріали цивільної справи для проведення відповідно до ухвали суду від 24.03.2017 року почеркознавчої експертизи, попередивши експертів про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України та надано в розпорядження експертів матеріали цивільної справи № 363/3172/16-ц в 1 томі.

Ухвалою суду від 28.02.2018 року було поновлено провадження у справі у зв'язку із надходженням до суду висновків судової почеркознавчої експертизи № 25083/25084/17-32 від 12.02.2018 року та матеріалів цивільної справи № 363/3172/16-ц.

Відповідно до висновку експерта Київського науково - дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судово - почеркознавчої експертизи від 12.02.2018 року № 25083/25084/17-32 видно, що «підписи у рядку «ПІДПИС:» поряд з рукописним записом «ОСОБА_6.» у першому і другому примірниках заповіту від 23.11.2012 року, складеного від імені ОСОБА_6 виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки та застосування технічних засобів.

Підписи у рядку «ПІДПИС:» поряд з рукописним записом «ОСОБА_6.» у першому і другому примірниках заповіту від 23.11.2012 року, складеного від імені ОСОБА_6 виконані ОСОБА_6.

Відповідно до норм ЦК України заповіт є особистим розпорядженням і складається від імені однієї фізичної особи.

Відповідно до вимог п. 1.7, 1.8, 1.10, -1.11 Глави 3 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5: 1.7. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається перед його підписом. 1.8. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою. 1.10. Нотаріус при посвідченні заповіту зобов'язаний роз'яснити заповідачу зміст статті 1241 Цивільного кодексу Українипро право на обов'язкову частку у спадщині та зміст статті 1307 Цивільного кодексу України щодо нікчемності заповіту на майно, яке є предметом спадкового договору. 1.11. На бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись не менше ніж при двох свідках. Свідками можуть бути особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: нотаріус; особи, на користь яких складено заповіт; члени сімї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Текст заповіту має містити відомості про особи свідків, а саме: прізвище, імя, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому.

Відповідно до тексту заповіту при посвідченні заповіту присутні запрошені заповідачем свідки на підставі ст. 1253 ЦК України, якими заповіт до підписання зачитано вголос та підписано ними.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 1 ст. 1223 ЦК Україниправо на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Як визначено в ст. 1234 ЦК України, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Відповідно до ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

В ст. 1247 ЦК України визначені загальні вимоги до форми заповіту. Так, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем та посвідчений нотаріусом або іншими посадовими особами, визначеними в ст.ст. 1251-1252 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 1248 Цивільного кодексу України нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

У відповідності з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання заповіту недійсним, позивач у силу ст. 12 ЦПК України зобов'язана довести правову та фактичну підставу недійсності правочину.

З урахуванням підтвердження дослідженими в судовому засіданні доказами волевиявлення ОСОБА_6 щодо розпорядження своїм майном на випадок смерті, у суду не виникає сумнівів, що волевиявлення заповідача було вільним та відповідало його волі.

Враховуючи, що підстав для визнання недійсним оспорюваного заповіту в межах заявлених позовних вимог судом не встановлено, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 16, 1216,1217,1223,1234,1236,1247,1248,1253,1257 ЦК України, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5: 1.7., ст. ст. 4,5,10,11,12,13,82,89, 352,354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу - Яворська Наталія Вікторівна про визнання заповіту недійсним - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Київської області протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення через Вишгородський районний суд Київської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 23 травня 2018 року.

Головуючий М.Б. Баличева