Провадження № 2/127/6830/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(З А О Ч Н Е)

23 травня 2018 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Луценко Л.В.,

при секретарі судового засідання Помазанові М.О.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача - адвоката ОСОБА_2,

представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача ОСОБА_6 у справах дітей Вінницької міської ради про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_5, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача ОСОБА_6 у справах дітей Вінницької міської ради про позбавлення батьківських прав, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_5 року у віці 34 роки помер син позивача ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11.10.2017 року та ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 30.11.2017 року, яка є невід'ємною частиною даного рішення суду, у цивільній справі №127/16312/17 за заявою ОСОБА_4 про встановлення факту батьківства встановлено факт, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року, є батьком ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 ОСОБА_7 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 року в м. Одеса. Батьком дитини є ОСОБА_8 та матір`ю ОСОБА_5.

Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження НОМЕР_4 від 07.03.2018 року у відомостях про батька ОСОБА_7 були внесені зміни, прізвище батька «ОСОБА_7» змінено на «ОСОБА_7» на підставі вищезазначеного рішення суду.

21.09.2009 року між відповідачем та сином позивача було зареєстровано шлюб, який в послідуючому 18.08.2013 року було розірвано.

Через кілька днів після народження дитини син позивача та відповідач віддали дитину позивачу та її чоловіку для догляду, пояснивши що у відповідача післяпологова депресія, тому з 2006 по 2010 роки дитина виховувалась позивачем та її чоловіком. Мати та батько до 2010 року у житті дитини не з`являлись, а знаходились в пошуках роботи.

В 2010 році син позивача та відповідач переїхали до м. Вінниці та проживали з позивачем в одній квартирі за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач не мала контакту з дочкою та остання не сприймала її як матір, тому відповідач поїхала у невідомому напрямку.

З 2006 року до даного часу неповнолітня дитина проживає разом із позивачем і остання разом зі своїм чоловіком опікується нею, утримує та виховує її.

Відповідач жодного разу не надавала кошти на утримання дитини та не займалась її вихованням, не вітала дитину з днем народження, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, в якому просила позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали та просили суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові (а.с.2-6), не заперечували проти ухвалення заочного рішення суду.

В судовому засідання представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_6 у справа дітей Вінницької міської ради за довіреністю ОСОБА_3 не заперечила щодо задоволення позовних вимог та підтримала висновок ОСОБА_6 у справах дітей Вінницької міської ради від 05.02.2018 р. про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача щодо дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, так як даний висновок прийнятий в інтересах дитини (а.с.62-63).

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилась, хоча про дату, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином через оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалась.

Оскільки, у справі достатньо доказів для встановлення прав та взаємовідносин сторін та враховуючи те, що позивач та його представник не заперечують, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення.

Заслухавши пояснення сторін, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

ІНФОРМАЦІЯ_5 року у віці 34 роки помер син позивача ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_7, виданим Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області 28.11.2016 року (а.с.11) та свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6, виданим повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області 05.03.2015 року (а.с.12).

Відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11.10.2017 року та ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 30.11.2017 року, яка є невід'ємною частиною даного рішення суду, у цивільній справі №127/16312/17 за заявою ОСОБА_4 про встановлення факту батьківства встановлено факт, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року, є батьком ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.99-100, 101).

Так, згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження НОМЕР_4, виданого Малиновським районним у місті ОСОБА_2 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області вбачається, що ОСОБА_7 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 року у м. Одеса, про що Другим Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції складено актовий запис №365 від 04.05.2006 року. Матір'ю дитини являється ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, батьком - ОСОБА_8, підстава запису відомостей про батька - ч.1 ст.135 СК України (за вказівкою матері).

18.01.2018 року реєстратором Малиновського районного у місті ОСОБА_2 відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області були внесені зміни до вищезазначеного актового запису про народження, зокрема у відомостях про батька дитини зазначено - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11.10.2017 року в порядку ст.126 СК України (а.с.90-91).

Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб НОМЕР_5 від 17.04.2018 року, виданого Малиновським районним у місті ОСОБА_2 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, 30.01.2014 року зазначеним відділом було вчинено актовий запис про шлюб №150 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, з ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4. Прізвище ОСОБА_5 змінено з «ОСОБА_5» на «ОСОБА_5» (а.с.109-110).

Як встановлено з пояснень позивача в судовому засіданні народженню ОСОБА_7 передувало перебування сина позивача ОСОБА_1 у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_5, реєстрація 21.09.2009 року шлюбу між останніми, який в послідуючому було розірвано 18.08.2013 року.

Через кілька днів після народження дитини син позивача та відповідач віддали дитину позивачу та її чоловіку для догляду, пояснивши що у відповідача післяпологова депресія, тому з 2006 по 2010 роки дитина виховувалась позивачем та її чоловіком. Мати та батько до 2010 року у житті дитини не з`являлись, а знаходились в пошуках роботи.

В 2010 році син позивача та відповідач переїхали до м. Вінниці та проживали з позивачем в одній квартирі за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач не мала контакту з дочкою та остання не сприймала її як матір, тому відповідач поїхала у невідомому напрямку.

З 2006 року до даного часу неповнолітня дитина проживає разом із позивачем і остання разом зі своїм чоловіком опікується нею, утримує та виховує її, що підтверджується копіями квитанцій (а.с.22), тоді як відповідач жодного разу не надавала кошти на утримання дитини та не займалась її вихованням, не вітала дитину з днем народження.

Наразі неповнолітня дитини проживає разом із позивачем та її чоловіком, тобто бабусею та дідесем по батьковій лінії, за адресою: АДРЕСА_1, згідно акту ТОВ «ЖЕО» №6913 від 07.08.2017 року (а.с.25).

Згідно відповіді ДНЗ №29 на запит адвоката ОСОБА_2 вих.№05.01.02/27 від 30.06.2017 року вбачається, що з 2009 року по 2011 рік ОСОБА_7 була вихованкою вищезазначеного дошкільного закладу, вихованням та доглядом за дитиною займалась її бабуся ОСОБА_1, дитина проживала разом з батьком ОСОБА_1 та бабусею ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1, м. Вінниця, тоді як матір ОСОБА_5 в дитячому закладі не з`являлась (а.с.20).

Згідно листа КЗ «Навчально-виховний комплекс: загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - гімназія №30 ім. Тараса Шевченка Вінницької міської ради» №373 від 30.06.2017 року вбачається, що ОСОБА_7 є ученицею 6-В класу, в школі навчається з 2012 року, вихованням дитини займається бабуся ОСОБА_1, протягом п`яти років участі у житті дитини мати ОСОБА_5 не брала (а.с.18).

Згідно довідки КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №4» №1406 від 06.07.2017 року достеменно встановлено, що ОСОБА_7 обслуговується в центрі з 2012 року; виклики здійснювались до ОСОБА_7 за адресою: м. Вінниця, АДРЕСА_1; на час виклику додому лікаря з дитиною перебувала ОСОБА_4, інформація щодо присутності матері під час прийому лікарем дитини відсутня (а.с.14-15).

Як вбачається з листа Вінницької дитячої музичної школи №2 вих.№111 від 30.06.2017 року ОСОБА_7 була ученицею школи по класу фортепіано з 01.09.2014 року по 31.05.2015 року. За час навчання ОСОБА_7 в музичній школі дівчинкою опікувалась бабуся ОСОБА_1, тоді як маму дитини жодного разу не бачили (а.с.17).

Згідно відповіді на адвокатський запит без дати та номеру за підписом директора ПП «Навчально-розважальний центр «ОСОБА_11 дитинства» ОСОБА_7 є учасницею напряму «Англійська мова 4-5 клас» з 06.09.2015 року, в період навчання у закладі вихованням та навчанням дитини займалась її бабуся ОСОБА_1, під час навчання у закладі мати не приймала участі у вихованні дитини (а.с.21).

З характеристики КЗ «Навчально-виховний комплекс: загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - гімназія №30 ім. Тараса Шевченка Вінницької міської ради» на ОСОБА_7 вбачається, що ОСОБА_1 разом з чоловіком ОСОБА_11 завжди оплачувала для онуки всі екскурсії, які відвідував клас, у дитини є кишенькові кошти, сучасний мобільний телефон, необхідні речі для комфортного життя. За всі гуртки, які відвідувала ОСОБА_11 оплату проводила її бабуся та дідусь (а.с.19).

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до вимог ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками (п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»).

Тому, зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний заклад, або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно ч.4 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч.5 ст.19 СК України).

Згідно висновку виконавчого комітету Вінницької міської ради від 05.02.2018 року №01-00-011-5298 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 щодо дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає доцільним позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав щодо дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, що відповідатиме інтересам дитини, так як остання тривалий час перебуває на вихованні у позивача - бабусі по батьківській лінії ОСОБА_4 та з 2007 року по теперішній час мати ОСОБА_5 проживає окремо від дитини, не підтримує родинних зв`язків з донькою, не цікавиться її життям та розвитком, не займається її вихованням, матеріально не надає допомоги (а.с.62-63).

Так, дійсно, суд вважає, що вищевикладені обставини по справі, а саме те, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, не цікавиться її життям, станом здоров'я, інтересами та вподобаннями, не спілкується з донькою, не проявляє ініціативи до зустрічей, є свідченням того, що відповідач не займається вихованням своєї неповнолітньої дитини та виконанням своїх батьківських обов'язків щодо неї, а відтак є всі підстави для позбавлення її батьківських прав відносно неповнолітньої доньки.

Таким чином, суд вважає, що позбавлення батьківських прав як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісну матір, виходячи з характеру такого засобу, слід застосувати до відповідача по відношенню до неповнолітньої доньки, оскільки це викликано необхідністю.

Суд також звертає увагу, що згідно з міжнародними та національними правовими нормами до прав дитини належить, зокрема, право на врахування її думки щодо питань, які стосуються її життя.

Зокрема, відповідно до положень ч.1 ст.12 Конвенції ООН від 20.11.1989 року «Про права дитини», яка ратифікована Україною 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

В даному випадку думка неповнолітньої дитини ОСОБА_7 була заслухана на комісії органу служби у справах дітей Вінницької міської ради від 05.02.2018 року, яка пояснила, що відчуває образу на свою матір, оскільки остання не проживає з нею довгий час, не цікавиться її життям та здоров'ям, не надає матеріальної допомоги. Думка дитини була вислухана в присутності позивача, відповідача, представників ОСОБА_6 у справах дітей та взята до уваги при прийнятті висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_5

А тому, суд, оцінюючи допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню.

Суд звертає увагу, що згідно ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України).

Як вбачається з пояснень позивача в судовому засіданні, остання із позовом про стягнення аліментів з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дитини не зверталась, а тому в силу ст.ст.181, 182, 184 СК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої доньки аліменти у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви до суду, тобто з 14.12.2017 року, до досягнення дитиною повноліття. Оскільки, декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Окрім того, в силу ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 640,00 грн. судового збору, згідно квитанції №0.0.915122177.1 від 13.12.2017 року (а.с.1), понесені позивачем за звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав.

В той час, як судовий збір в розмірі 640,00 грн. за вимогу майнового характеру про стягнення аліментів підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, від сплати якого звільнено позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 12, 18, 27 Конвенції про права дитини, ст.ст.4, 5, 6, 141, 150, 155, 157, 164-167, 171 СК України, п.п.15, 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст.ст.7, 10, 76-82, 89, 133, 141, 263, 264, 265, 273, 280-284, 354, 430 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце проживання за адресою: АДРЕСА_2, батьківських прав по відношенню до неповнолітньої доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце проживання за адресою: АДРЕСА_2, на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, місце проживання за адресою: АДРЕСА_1, на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти у розмірі 1/4 частки її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви до суду, тобто з 14.12.2017 року, до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_5 судовий збір 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп. в дохід держави.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення суду складено 25.05.2018 року.

Суддя: