Справа № 350/1685/17
Провадження № 2/350/77/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2018 року смт. Рожнятів

Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді Максимів І.В.

з участю секретаря Видойник І.П.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Рожнятів цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа приватний нотаріус Рожнятівського районного нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання договорів дарування недійсними,

ВСТАНОВИВ:

У своїй позовній заяві представник позивача просить суд ухвалити рішення, яким визнати договори дарування приміщення магазину та земельної ділянки за № 816 та № 818 від 21.10.2016 року, посвідчених приватним нотаріусом Рожнятівського районного нотаріального округу ОСОБА_6 укладених між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 недійсними із застосуванням наслідків недійсності правочинів.

Зобовязати приватного нотаріуса Рожнятівського районного нотаріального округу ОСОБА_6 внести відомості в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та в Реєстр прав власності на нерухоме майно про скасування вказаних договорів дарування від 21.10.2016 року.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати по справі.

В обгрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області у цивільній справі №350/1526/13-ц від 20.05.2016 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна набутого в шлюбі та про визнання права власності, та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, вирішено стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 122595 гривень. Вказане рішення суду невиконане у звязку з тим, що з відповідача ОСОБА_4 неможливо стягнути вищевказану суму через відсутність коштів чи майна за рахунок якого можливо здійснити стягнення. З метою відшукання майна за рахунок якого можливо здійснити стягнення, було здійснено запит в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та Реєстр прав власності на нерухоме майно, щоб встановити власника магазину «Шарде», який знаходиться по вул. С.Стрільців, 21, в смт. Перегінське Рожнятівського району. 27.07.2017 року отримано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, що власником магазину «Шарде», який знаходиться по вул. С.Стрільців, 21 в смт. Перегінське Рожнятівського району являється ОСОБА_5 на підставі вищезазначених договорів дарування.

21.10.2016 року приватним нотаріусом Рожнятіського районного нотаріального округу ОСОБА_6 посвідчено договір дарування приміщення магазину, серія та номер 816, та договір дарування земельної ділянки призначеної для обслуговування магазину серія та номер 818, який розташований по вул. С.Стрільців, 21, в смт. Перегінське Рожнятівського району. Відповідно до зазначених договорів позивач ОСОБА_4 передала у власність магазин продовольчих товарів та земельну ділянку, яка призначена для обслуговування магазину своєму синові ОСОБА_5

Відповідач ОСОБА_5 є студентом, навчається у Львівському медичному університеті на денній формі навчання, а тому не може здійснювати господарську діяльність самостійно, через те, що він безперервно зайнятий навчанням, та не може допомагати здійснювати господарську діяльність ОСОБА_4 Це свідчить про те що, що після укладення договорів дарування на нерухоме майно ОСОБА_4 продовжує фактично володіти та користуватися цим майном та з його використанням здійснювати свою господарську діяльність.

ОСОБА_4 відчужуючи належне їй на праві власності нерухоме майно своєму синові, була обізнана щодо судового рішення про стягнення з неї на користь ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 122595 грн. і передбачала негативні наслідки для себе у випадку виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на нерухоме майно.

Позивач вважає вищезазначені договори фіктивними та такими, що не були направлені на настання реальних правових наслідків, обумовлених правочином, поскільки укладені між відповідачами, які є близькими родичами тобто матірю і сином, їхні дії були спрямовані на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів, тому зазначені договори дарування суперечать нормам цивільного законодавства та підлягають до визнання судом недійсними.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав повністю покликаючись на викладені в позовній заяві обставини, просив про задоволення позову.

У судовому засіданні представник відповідача - адвокат ОСОБА_2 проти позову заперечив з підстав поданих у відзиві на позов. Зокрема пояснив, що ОСОБА_7 маючи у своїй особистій приватній власності приміщення магазину по вул. С.Стрільців, в смт. Перегінське Рожнятівського району та земельну ділянку площею 0,0287 га для розміщення та обслуговування магазину по вул. С.Стрільців, 21, в смт. Перегінське Рожнятівського району реалізувала своє конституційне право щодо розпорядження належним їй майном на власний розсуд, подарувавши його своєму синові ОСОБА_5, який є повнолітньою особою, громадянином України і відповідно до ст. 41 Конституції України має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю набувши його в порядку, визначеному законом і відповідно не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним, як цього бажає позивач, який не є стороною в договорах дарування, ні третьою особою. ОСОБА_1 того, рішення Рожнятівського районного суду від 20.05.2016 року у справі №350/1526/13-ц яке вступило в законну силу 10.08.2016 року, відмовлено позивачу ОСОБА_3 в частині заявленого ним позову, щодо визнання спільною сумісною власністю подружжя та визнання за ним права власності на 1/2 частину вищезазначеного приміщення магазину, договір дарування якого ним оспорюється. Дане рішення набрало законної сили в серпні 2016 року, однак позивач не клопотав про накладення арешту на приміщення магазину та земельної ділянки. Що стосується твердження позивача, щодо невиконання нею рішення суду у справі №350/1526/13-ц, таке не відповідає дійсності, оскільки вона як боржник здійснює всі дії спрямовані на виконання рішення суду про стягнення з неї на користь ОСОБА_3 присуджених грошових коштів. Зокрема 11.12.2017 року закрито виконавчі провадження по виконавчих листах №2/350/2/2016 від 20.05.2016 року про стягнення з неї на користь ОСОБА_3 3672 грн. за проведення експертизи та 9418 грн. компенсації за більшу частину присудженого їй майна у звязку з фактичним виконанням. Що стосується виконавчого провадження про стягнення з неї на користь ОСОБА_3 109505 грн., то станом на 17.01.2018 року заборгованість становить 89468 грн. 24 коп., яку вона продовжує погашати. ОСОБА_1 цього у неї у власності є інше майно, на яке виконавчою службою в порядку виконання судового рішення накладено арешт і заборону на відчуження, за рахунок реалізації цього нерухомого майна при необхідності можуть бути задоволені всі майнові вимоги стягувача ОСОБА_3, також виконавчою службою в порядку виконання судового рішення, накладено арешт на її особовий рахунок як ФОП у відділенні Ощадбанку. Таким чином вважає, що укладені нею договори дарування магазину та земельної ділянки не порушили, та не могли порушити права чи інтереси позивача. ОСОБА_1 цього позивач не надав суду належних доказів, з яких вбачаються ознаки фіктивності правочинів, які він просить визнати недійсними. Позивач не надав жодних доказів, які б підтверджували, що сторони не виконали правочин чи не бажали виконати правочин. Позовні вимоги ґрунтуються лише на домислах позивача з приводу того, що вона намагалася приховати майно від звернення стягнення. За вказаних обставин просили відмовити у позові.

Третя особа - приватний нотаріус Рожнятівського районного нотаріального округу ОСОБА_6 у судове засідання не зявилася направила суду заяву в якій просила справу розглядати без її участі, щодо вирішення спору покладається на розсуд суду.

Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Відповідно до статті 717 цього Кодексу за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

За змістом частини п'ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов'язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п'ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

Відповідні правові висновки відображені в постановах Верховного Суду України від 21.01.2015 р. по справі № 6-197цс14, від 19.10.2016 року у справі N 6-1873цс16.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз'яснено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин.

Положенням ст. 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 27.07.2017 року, ОСОБА_4 21.10.2016 року подарувала своєму синові своєму синові ОСОБА_5 приміщення магазину по вул. С.Стрільців, 21 в смт. Перегінське Рожнятівського району Івано-Франківської області та земельну ділянку площею 0,0287 га для розміщення і обслуговування магазину, яка розташована по вул. С.Стрільців, 21 в смт. Перегінське Рожнятівського району Івано-Франківської області. Вказані договори дарування посвідчені приватним нотаріусом Рожнятівського районного нотаріального округу ОСОБА_6 серії та номери 816 та 818. (а.с.11-12).

Рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 20 травня 2016 року, яке набрало законної сили 10.08.2016 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_7 про поділ спільного майна набутого в шлюбі та про визнання права власності, та зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, проведено реальний розподіл спільного майна подружжя та з ОСОБА_7 стягнуто компенсації за більшу частину присудженого їй майна в розмірі 9418,000 грн., 3672 грн. вартості проведеної експертизи, та стягнуто 109505,00 грн. грошових коштів, виручених від реалізації автомобіля. (а.с.4-7).

Вказаним рішенням суду встановлено, що магазин, який знаходиться по вул. С.Стрільців, 21 в смт. Перегінське Рожнятівського району Івано-Франківської області є власністю фізичної особи - підприємця і не є спільною сумісною власністю сторін.

Відповідач ОСОБА_4 здійснює свою господарську діяльність по вул. С.Стрільців, 21 і 24Б і 189, що підтверджується листом Державної фіскальної служби України № 33 від 05.10.2017 року (а.с.8).

Згідно даних, які містяться в Державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_5 не здійснює господарську діяльність та не є фізичною особою-підприємцем (а.с.13).

ОСОБА_5 є студентом стоматологічного факультету, денної форми навчання Львівського національного медичного університету ім. Данила Галицького, що підтверджується договором № С07/15 від 11.08.2015 року та довідками № 783 від 23.11.2015 року, № 457 від 17.08.2016 року (а.с.14-16).

З інформаційної довідки про виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа від 20.05.2016 року № 2/350/2/2016 виданого Рожнятівським районним судом вбачається, що виконавче провадження відкрито 02.11.2016 року. Арешт на все нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_7 накладено 07.11.2016 року.

Таким чином, судом встановлено, що будь-які заходи забезпечення позову при розгляді вищевказаної справи про поділ спільного майна подружжя не вживались, приміщення магазину та земельна ділянка по вул. С.Стрільців, 21 в смт. Перегінське Рожнятівського району Івано-Франківської області станом на 21.10.2016 року під забороною не перебували та були власністю відповідача.

ОСОБА_1 цього, як вбачається з довідки Рожнятівського районного відділу ДВС від 18.01.2018 року № 12.9-36/55 сума боргу відповідача ОСОБА_7 з виконання виконавчого листа № 2/350/2/2016 від 20.05.2016 року становить 89468,24 грн. Виконавчі провадження з приводу стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 3672 грн. та 9418 грн. заборгованості закінчені у звязку із фактичним виконанням.

Вказане свідчить про часткове (періодичне) погашення заборгованості відповідача ОСОБА_4 щодо виконання рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 20 травня 2016 року та не може свідчити про ухилення боржника ОСОБА_4 від виконання рішення суду.

Твердження позивача, що відповідач ОСОБА_4 подарувала вказане приміщення магазину та земельну ділянку своєму синові ОСОБА_5 з метою ухилення від виконання у майбутньому рішення суду про стягнення коштів, не знайшли свого належного підтвердження при розгляді справи, а також не свідчать про недійсність спірних договорів, не свідчать про відсутність волі сторін на укладення договорів дарування.

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд вважає, що спірні договори дарування були укладені з дотримання вимог чинного законодавства щодо його оформлення, нотаріального посвідчення та державної реєстрації. При цьому ознак фіктивності спірного правочину не вбачається, а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову за безпідставністю.

У відповідності до ч. 2 ст. 141 судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

Як вбачається з квитанції № 1 від 18.01.2018 року відповідач ОСОБА_4 понесла судові витрати за надання їй правової допомоги в розмірі 5000 грн., які суд вважає необхідним стягнути з позивача на користь відповідача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 18, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа приватний нотаріус Рожнятівського районного нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання договорів дарування недійсними відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, жителя ІНФОРМАЦІЯ_1, і.п.н. НОМЕР_1 на користь ОСОБА_4 5000 грн. витрат за надання правової допомоги.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 21 травня 2018 року.

Суддя Максимів І.В.