Провадження № 2/641/957/2018 Справа № 641/1073/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2018 року Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Колодяжної І.М.

за участю секретаря судового засідання Ягодіній М.С.,

справа №641/1073/18

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 Артуро до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя , визначення порядку користування житловим приміщенням , вселення та усунення перешкод в користуванні власністю ,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача , в якому просить: визнати за ним право власності на Ѕ частину квартири №АДРЕСА_1 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя ; визначити порядок користування квартирою №5 по вул. Мухачова , 5 вм. Харкові , виділивши позивачу у користування житлову кімнату площею 7,1 кв.м. ;відповідачу з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надати у користування кімнату площею 14,3 кв.м. з балконом ; кухню коридор, ванну кімнату і вбиральню залишити в загальному користуванні сторін; відновити порушене право власності позивача та вселити його в квартиру № АДРЕСА_1 , зобов,язавши відповідача не перешкоджати позивачу користуватися місцями загального користування.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі , від шлюбу мають неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюбно сімейні відносини між сторонами припинені в зв,язку з відсутністю взаєморозуміння . В період шлюбу 17 грудня 2015 року сторонами за спільні кошти придбана спірна квартира ,яка зареєстрована на ім,я відповідача. В квартирі зареєстровані позивач, відповідач та їх донька. На даний час відповідач вигнала позивача зі спірної квартири , добровільно визначити порядок користування квартирою відповідач не бажає . Позивач іншого житла не має , в даний час знімає житло , витрачає на це значні кошти , що ставить його в тяжке матеріальне становище .

Ухвалою судді від 27 лютого 2018 року позовну заяву , в зв,язку з неповному сплатою судового збору залишено без руху.

04 квітня 2018 року ухвалою судді по справі відкрито провадження.

Позивач в судове засідання не з,явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з,явилася , причини неявки суду не повідомила, про час та місце судового засідання повідомлена належним чином.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до наступного.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст. 12, ч. 1 та ч. 2 ст. 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що сторони з 24 січня 2014 року перебувають у зареєстрованому шлюбі .

Від шлюбу мають неповнолітню доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Як вбачається з копії договору купівлі- продажу від 17 грудня 2015 року , посвідченого ПН ХМНО ОСОБА_4 за р. №5706 , відповідачем ОСОБА_2 придбана квартира №5 по вул. Мухачова ( до перейменування Войкова), будинок 5 в м. Харкові.

Відповідно до заяви наданої ПН ХМНО ОСОБА_4 , позивачем ОСОБА_1 надано згоду на купівлю відповідачем ОСОБА_2 квартири №5 по вул. Мухачова (Войкова) , 5 в м. Харкові , за спільні кошти.

Згідно з ч. 1ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними.

Частинами 1,2ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто Використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).

Зі змісту п.п. 23,24постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

Таким чином , відповідно до ст. 71 СК України , квартира №5 по вул. Мухачова (Войкова) , 5 в м. Харкові, є спільним сумісним майном подружжя та підлягає поділу між подружжям, а тому позовні вимоги про визнання права власності на Ѕ частину квартири №5 по вул. Мухачова ( колишня Войкова) будинок 5 в м. Харкові за позивачем ОСОБА_1 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою (ч. 1 ст. 358 ЦК України ).

Згідно з роз'ясненнями, які містяться в п.14 постанови Пленуму Верховного Суду від 25 грудня 1995 (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 1998) № 15 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною часткою власності, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або ті, які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 03.04.2013 року № 6-12 цс 13, виходячи з аналізу зазначеної правової норми (ст. 358 ЦУ України) слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема при встановленні порядку користування будинком кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку, виходячи з його частки в праві спільної власності на будинок. Разом з тим виділені у користування приміщення можуть бути неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Встановлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень в натурі, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об'єкт самостійної власності кожного з них.

Оскільки позивачем не надано технічної документації на спірну квартиру , виділення позивачу у користування житлової площі , може призвести до порушення прав інших співвласників , суд не має можливості на підставі наданих документів визначити порядок користування квартирою , тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Статтею 155 ЖК України закріплені гарантії прав громадян, які мають у власності жилий будинок, квартиру, згідно яких жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою).

Частиною 1 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом вселення .

Таким чином суд вважає , що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині вселення в спірну квартиру є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню, а позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача ОСОБА_5 не чинити перешкод у користуванні власністю, задоволенню не підлягають , оскільки позивач не довів наявність підстав передбачити можливість порушення відповідачем його права власності в майбутньому.

Частиною 2 пунктом 3 статті 141 ЦПК України передбачено, судові витрати , пов,язані з розглядом справи у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно задоволених позовних вимог , а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1409,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4,5,13,76-83,141,265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 Артуро до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя , визначення порядку користування житловим приміщенням , вселення та усунення перешкод в користуванні власністю -задовольнити частково .

Провести поділ майна подружжя ОСОБА_1 Артуро та ОСОБА_2 , а саме квартири № АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 Артуро право власності на Ѕ частину квартири №5 в будинку по вул. Мухачова, 5 в м. Харкові.

Вселити ОСОБА_1 Артура в квартиру № АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 Артура судовий збір у розмірі 1409 (одна тисяча чотириста дев,ять) грн. 60 коп.

В частині позовних вимог ОСОБА_1 Артуро до ОСОБА_2 про визначення порядку користування житловим приміщенням та усунення перешкод в користуванні місцями загального користування - відмовити .

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через Комінтернівський районний суд м. Харкова шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або підписання рішення суду без його проголошення у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання , яким завершується розгляд справи.

У відповідності до п. 15 .5 ч.1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції , до дня початку функціювання Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Комінтернівський районний суд м. Харкова .

Позивач : ОСОБА_1 Артуро, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_2.

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_2, адреса: АДРЕСА_2.

Суддя: ОСОБА_6