Дата документу 24.05.2018
Справа № 334/2492/18
Провадження № 2/334/2521/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2018року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Козлової Н.Ю.,

при секретарі Манюхіні О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права власності, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що їй на праві приватної власності належить квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Відповідач ОСОБА_2, є її онуком, який зареєструвався за адресою: АДРЕСА_1, 08.06.2006 року, але ніколи не проживав за адресою своєї реєстрації. На теперішній час, без згоди позивачки, він зареєстрував у її квартирі свою малолітню дочку ОСОБА_3 30.03.2017р.н.

Позивачу доводиться нести додаткові, витрати зі сплати комунальних послуг, що значно погіршує її матеріальне становище, тому позивач просить суд усунути їй перешкоди у здійсненні права власності, шляхом визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала.

Відповідач ОСОБА_2, який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_3 повідомлений про розгляд справ, шляхом надіслання ухвали про відкриття провадження разом з матеріалами позовної заяви на адресу його реєстрації. Відповідач відзиву на позов у встановлені судом строки не подав.

Сторони не звертались до суду з клопотання про розгляд справи в загальному позовному провадженні.

Суд, за згодою позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи у відповідності зі ст.ст.279, 280 ЦПК України.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, є власником квартири №АДРЕСА_2. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло №639 від 28.04.2000 року, їй належить 1/2 частина квартири №АДРЕСА_2 (а.с.7), інша 1/2 належала її чоловіку ОСОБА_4. Відповідно до рішення Ленінського районного суду від 26.06.2007 року за ОСОБА_4 визнано право власності на 1/2 частину квартири №АДРЕСА_3 у порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_4, який помер 17.05.2005 року (а.с.5).

Відповідач, ОСОБА_2, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, з дозволу позивачки 08.06.2006 року. З моменту реєстрації, ОСОБА_2 у квартирі не проживає, власних речей у квартирі не має, що підтверджується актом про не проживання (а.с.6). Малолітня донька ОСОБА_2 ОСОБА_3, також не проживає у вказаній квартирі, що підтверджується актом про не проживання (а.с.6).

Згідно ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За змістом ст. 405 ЦК України лише члені сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом у відповідності до вимог закону. При цьому приміщення, яке вони мають право займати, визначається самим, власником.

Також у статті 41 Конституції України вказано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Як розяснено у п.34 та п.35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року за №5 « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Статтею 72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ст. 107 ЖК наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Таким чином, якщо права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, тому суд вважає, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень його прав.

Судом встановлено, що реєстрація відповідачів перешкоджає позивачу здійснювати своє право власності на квартиру. В даному випадку усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, не суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки судом встановлено, що відповідачі ніколи не користувались вказаним житловим приміщенням.

На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.10, 81, 259, 263-265, 280-284, 289 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2, перешкоди в користуванні власністю, шляхом визнання ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 та його малолітньої доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4, такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою № 70 в будинку № 26 по вул. Ладозькій в місті Запоріжжі.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 24 травня 2018 року.

Суддя: Козлова Н. Ю.