АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2018 року м. Київ

Справа 759/11492/16-ц

Апеляційний суд м. Києва в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: судді-доповідача: СоколовоїВ.В.

суддів: Немировської О.В., Чобіток А.О.

секретар Луговий Р.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду міста Києва ухваленого під головуванням судді Ул'яновської О.В. 31 січня 2017 року у м. Києві, дата складення повного тексту не зазначена, у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до відповідачів: ОСОБА_3, ОСОБА_2, -

В С Т А Н О В И Л А

У серпні 2016 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в якому просив стягнути з відповідачів на користь позивача суму заборгованості у розмірі 564052 грн. 66 коп. та судові витрати. Свої вимог обґрунтовував тим, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 22.05.2008 було укладено кредитний договір №K2S4GA на підставі якого відповідач отримав кредит у розмірі 646250 грн. 00 коп. терміном до 22.05.2028. У забезпечення виконання зобов'язання позивач уклав з ОСОБА_2 договір поруки. ОСОБА_3 зобов'язання за кредитним договором не виконав.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 31.01.2017 позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задоволено.

№ апеляційного провадження:№ 22-ц/796/3102/2018
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.

Стягнуто пропорційно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість в розмірі 564052 грн. 66 коп.

Стягнуто пропорційно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» понесені судові витрати у справі в розмірі 8460 грн. 79 коп.

Не погодилась із вищезазначеним судовим рішенням ОСОБА_2, нею подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність рішення, як такого, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та за неповного з'ясування обставини, що мають значення для справи. Зазначає, що на дату підготовки апеляційної скарги вже існувало два рішення суду, які набрали законної сили, навіть на виконання яких отримано виконавчі листи, предметом спору яких є стягнення заборгованості за кредитним договором K2S4GA від 22.05.2008, позивачем є ПАТ КБ «ПриватБанк», відповідачем є ОСОБА_2, як і у судовому спорі, в якому подана дана апеляційна скарга. Тобто, подаючи вказаний позов, Банк приховав від суду факт існування рішень між тими ж сторонами з того ж самого предмету спору. А отже, заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 31.01.2017 у вказаній справі має бути скасовано, а провадження у справі закрито. Крім того, відповідач вказує на те, що строк пред'явлення позову ПАТ КБ «ПриватБанк» сплив по завершенню трирічного строку з моменту пред'явлення ним вимоги про дострокове повернення кредиту та платежів за ним за Кредитним договором № K2S4GA від 22.05.2008, а саме - 03.02.2012, враховуючи дату подачі позову (03.02.2009) як дату пред'явлення вимоги. У зв'язку з чим, відповідачем заявляється вимога про необхідність застосувати як строки позовної давності до вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», викладених в позові щодо стягнення заборгованості за кредитним договором № K2S4GA від 22.05.2008, так строк дії поруки. Також в апеляційній скарзі наголошується на неналежному повідомленні відповідача про розгляд справи, внаслідок чого вона була позбавлена можливості надати свої аргументи і докази суду. На підставі викладеного, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

В порядку п. 8 ч. 1 Розділу ХIII Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України(в редакції від 03.10.2017), до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

А отже Апеляційний суд м. Києва є компетентним судом щодо розгляду даної справи.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 підтримала апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просила про задоволення заявлених вимог.

Представник позивача Передереєв В.Г. заперечував проти доводів апеляційної скарги, проте після оголошення перерви в судове засідання не з'явився, участі в судових дебатах не приймав.

Відповідач ОСОБА_3 повідомлявся про розгляд справи, в порядку визначеному положеннями ст. 130 ЦПК України, за зареєстрованим місцем проживання, яке підтверджено уповноваженою особою /а.с.26/. Проте вся судова кореспонденція була повернута без вручення, іншої адреси, в тому числі електронної, матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 10 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

В порядку ч. 10 ст. 130 ЦПК України якщо місце перебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом.

Положеннями ст. 371 ЦПК України визначений шестидесятиденний строк розгляду справи. А судова практика Європейського суду з прав людини свідчить про необхідність додержання розумних строків розгляду справи. Колегія суддів також виходить з того, що предметом даного апеляційного розгляду є апеляційна скарга іншого відповідача, порушення його прав і обов'язків, а відповідач ОСОБА_3 не позбавлений права самостійного оскарження рішення з метою захисту своїх прав. Тому колегія суддів апеляційного суду, керуючись положеннями ст.ст. 371, 372 ЦПК України, вважала за можливе розглянути справу за відсутності даного відповідача.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом встановлені і підтверджуються матеріалами справи наступні обставини.

Між позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_3 22.05.2008 був укладений кредитний договір № K2S4GA, за умовами якого останній отримав кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу у розмірі 646250 грн. на споживчі цілі строком до 22.05.2028 включно зі сплатою 1,67% на залишок заборгованості за місяць за користування кредитом. Умовами договору встановлений щомісячний платіж в розмірі 1117,95 грн., який мав сплачуватись в період з 20 по 25 число кожного місяця. В силу п. 2.3.3. договору Банк має право змінити умови договору - зажадати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісій, відсотків за його користування, виконання інших зобов'язань за цим договором у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення. При цьому. Згідно ст.ст. 212,611,651 ЦК України, щодо зобов'язань, строк виконання яких не настав, вважається, що строк настав у зазначену у повідомленні дату. На цю дату позичальник зобов'язався повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду та відсотки за фактичний строк користування /а.с.11-14/.

В забезпечення виконання даного зобов'язання між позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_2 22.05.2008 був укладений договір поруки. За умовами цього договору відповідач ОСОБА_2 зобов'язалась нести солідарну відповідальність перед кредитором за виконання зобов'язання в тому ж розмірі, що і боржник /а.с.15/.

Відповідно до п. 6 договору поруки поручитель зобов'язаний виконати зобов'язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора, на протязі п'яти календарних днів з моменту отримання вимоги.

Порука за цим договором припиняється після закінчення п'яти років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором (п.12 договору поруки) /а.с.15/.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21.05.2009 був задоволений позов ЗАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про звернення стягнення (справа № 2-1333/09). В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № K2S4GA від 22.05.2008 в розмірі 5700220,15 грн. звернуто стягнення на земельну ділянку площею 0,113 га, яка розташована в АДРЕСА_1, яка на праві власності належить ОСОБА_2 шляхом продажу вказаної земельної ділянки. З описової та мотивувальної частин рішення вбачається, що судом встановлено порушення божником зобов'язань та визначена сума заборгованості за кредитом в розмірі 520302,66 грн., за процентами 43238,43 грн., комісії 4441,55 грн., пеня 2237,51 грн. Також судом встановлено, що в забезпечення виконання зобов'язань між позивачем та відповідачами 22.05.2008 був укладений договір іпотеки /а.с.118/.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.09.2015 також був задоволений позов ЗАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про звернення стягнення (справа № 369/2810/15-ц). В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № K2S4GA від 22.05.2008 в розмірі 3474240,01 грн. звернуто стягнення на земельну ділянку площею 0,113 га, яка розташована в АДРЕСА_1, яка на праві власності належить ОСОБА_2 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ «ПриватБанк» від свого імені. З описової та мотивувальної частин рішення вбачається, що судом встановлено, що в забезпечення виконання зобов'язань між позивачем та ОСОБА_2 23.05.2008 був укладений договір іпотеки /а.с.53-56/.

Станом на 06.07.2016 за ОСОБА_3 рахується заборгованість за данним кредитним договором у розмірі 4426263, 70 грн., яка складається із наступного: 564052,66 грн. заборгованість за кредитом; 1006543,96 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом; 195213, 54 грн. заборгованість по комісії та користування кредитом; 2660453, 54 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, однак позивач просить стягнути лише частину заборгованості за кредитом, а саме у розмірі 564052, 66 грн. /а.с. 4-6/.

Позивач листами від 06.07.2016 повідомив відповідачів про наявність та розмір заборгованості, і поставив вимогу щодо повернення суми кредиту у повному обсязі, а також нарахованих процентів і штрафна санкцій /а.с.7-10/.

У встановлений строк відповідач свої зобов'язання не виконав, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду із вказаним вище позовом.

При звернені до суду з позовом позивачем заявлена вимога виключно про стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 564052, 66 грн.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк.

Згідно ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

За приписами ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлену додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з наявності невиконаного зобов'язання, солідарного обов'язку відповідачів та меж заявлених позовних вимог.

Проте, погодитись з такими висновками суду першої інстанції в повному обсязі колегія суддів апеляційного суду не вважає за можливе.

Обставини щодо наявності договірних зобов'язань та наявності невиконаних зобов'язань підтверджуються матеріалами справи, не спростовані стороною відповідача належними та допустимими доказами у справі та визнані відповідачем ОСОБА_2 Визначену судом першої інстанції суму заборговані за кредитним договором слід визнати обґрунтованою виходячи з принципу диспозитивності, оскільки саме позивач визначив межі заявлених позовних вимог і ці вимоги не спростовані відповідачами. Виходячи із цього принципу та враховуючи, що з апеляційною скаргу звернувся лише поручитель, апеляційний суд здійснює перевірку щодо порушення саме її прав, як поручителя у зобов'язанні.

З огляду викладені вище приписи чинного законодавства порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений її строк договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора.

Верховний Суд України у постанові від 17.09.2014 у справі № 6-6цс14 вказав на те, що строк поруки не є строком для захисту порушеного права, а є строком існування зобов'язання поруки. Право кредитора й обов'язок поручителя після спливу строку поруки припиняються. А тому кредитор не може вчиняти жодних дій щодо реалізації його права, зокрема і застосування примусових заходів захисту в судовому порядку. Навіть якщо в межах строку поруки була пред'явлена претензія, і поручитель не виконав вказані у ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами строку поруки, оскільки із його закінченням відповідне право припинилося.

Відповідно до пункту 12 договору поруки порука припиняється після закінчення п'яти років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором. У кредитному договорі визначений строк виконання основного зобов'язання 22.05.2028. З огляду на це необхідно застосовувати припис частини четвертої статті 559 ЦК України про припинення поруки у разі, якщо у договорі встановлений строк. Тобто посилання відповідача на встановлений законом шестимісячний строк дії поруки не можна визнати обґрунтованими.

Верховним Судом України у справах № 6-691цс16 та № 6-719цс16 були надані роз'яснення стосовно того, що якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, то позовна давність і строк звернення до поручителя обчислюється від цієї дати.

В даній справі кредитором у 2009 році була пред'явлена вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки, але при цьому була визначена сума заборгованості по тілу кредиту в повному обсязі, не зважаючи на встановлений строк її погашення до 2028 року. Тобто фактично кредитором було реалізовано право дострокового стягнення заборгованості і право задоволення вимог за рахунок предмета іпотеки.

Отже, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за його користування та пені, кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, як то визначено п. 2.3.3. кредитного договору. При цьому, за умовами п. 2.3.3. кредитного договору, в такому випадку вважається, що строк настав. У зв'язку з цим, кредитор мав право пред'явити позов до поручителя протягом 5 років від дати порушення позичальником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту. В рішенні Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21.05.2009 вказано, що позивач звернувся до суду в лютому 2009 року, а отже строк поруки за умовами укладених між сторонами договір сплив у лютому 2014 року. Оскільки з позовом до суду ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся лише 20.08.2016, то у зв'язку з пропуском строку пред'явленні до поручителя позовні вимоги не підлягають задоволенню. Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо припинення поруки у зв'язку з пред'явлення дострокової вимоги кредитором знайшли своє підтвердження.

Колегія суддів вважає за доцільне вказати на те, що копія вказаного судового рішення була долучена стороною відповідача до апеляційної скарги, проте враховуючи, що сторона не брала участь у розгляді справи в суді першої інстанції, а також на визначений обов'язок суду повно і всебічно з'ясувати всі обставини справи, здійснити справедливий та неупереджений розгляд справи з метою ефективного захисту порушених прав осіб, даний доказ не може бути залишений поза увагою суду.

За наведених обставин апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції в часті вирішення позовних вимог пред'явлених до відповідача ОСОБА_2 Також апеляційний суд звертає увагу на безпідставне застосування судом першої інстанції пропорційного стягнення з відповідачів суми заборгованості, так як положення чинного законодавства визначають солідарний обов'язок боржника і поручителя.

Доводи апеляційної скарги щодо закриття провадження у справі колегія суддів вважає безпідставними, оскільки даний позов містить іншу вимогу і за іншим договором - договором поруки, хоча і наявний зв'язок між договором іпотеки та договором поруки, так як вони укладені відповідачем ОСОБА_2 в забезпечення виконання кредитного зобов'язання відповідача ОСОБА_3.

Розгляд вимоги апеляційної скарги щодо застосування строків позовної давності до вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості не вбачається доцільним, так як застосування наслідків пропуску строку позовної давності є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у разі їх обґрунтованості. З огляду на те, що вимоги до поручителя заявлені необґрунтовано, що межами розгляду даного апеляційного розгляду є права поручителя, так як саме вона звернулась з апеляційною скаргою, підстав для застосування строків позовної давності не має.

В порядку п. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки вимоги пред'явлені до відповідача ОСОБА_2 не знайшли свого підтвердження, то виходячи з положень ст. 141 ЦПК України, підстав для покладення на неї понесених позивачем судових витрат не має. Натомість враховуючи часткову обґрунтованість апеляційної скарги та наявність підстав для її задоволення частково, підлягають компенсації відповідачу ОСОБА_2 понесені нею судові витрати за рахунок позивача, але пропорційно до задоволених та заявлених нею вимог. При зверненні з апеляційною скаргою ОСОБА_2 був сплачений судовий збір в розмірі 12691,19 грн., а отже компенсації підлягає 6345,59 грн., що становить Ѕ частину від понесених нею витрат.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 31 січня 2017 року в частині стягнення пропорційно з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості в сумі 564052, 66 грн. та судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким в задоволенні вказаних позовних вимог - відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 6345, 59 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач:

Судді:

Повний текст постанови складений 24.05.2018