АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/589/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П.(суддя - доповідач), П'єнти І.В., Талалай О.І.

секретар судового засідання Філіпчук О.С.

за участю позивача ОСОБА_3, представника апелянта ОСОБА_4, представника МКП «Хмельницькводоканал» Судоми О.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/21852/16-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 25 січня 2018 року (суддя Мороз В.О.) у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Міське комунальне підприємство «Хмельницькводоканал», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи та їх представників, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Відповідно до пунктів 8 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

В листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивував тим, що йому на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 Позивач вказував, що в результаті виходу з ладу фільтру грубої очистки води, що встановлений у санвузлі квартири НОМЕР_1 цього ж будинку, яка розташована поверхом вище і належить відповідачці ОСОБА_6, в ніч з 13 на 14 жовтня 2015 року відбулося залиття його квартири, що стверджується актом комісії ОСББ «Успіх -2015» від 14 жовтня 2015 року. ОСОБА_3 вказував, що в результаті залиття пошкоджено стелю з натяжної плівки у приміщеннях коридору та двох житлових кімнатах, намокла гіпсокартонна конструкція стелі, у вітальні частково пошкодилось ламінатне покриття, у коридорі та кімнаті частково намокли шпалери і вартість ремонтних робіт по відновленню його квартири становить 2868 грн. 57 коп.. Посилаючись на те, що відповідач не бажає добровільно відшкодувати завдану шкоду, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_6 на його користь матеріальну шкоду в сумі 2868 грн. 57 коп. та 10000 грн. на відшкодування моральної шкоди, яка виразилася у негативних емоціях та переживаннях.

16 грудня 2016 року ОСОБА_3 збільшив свої позовні вимоги та з урахуванням висновку експертного дослідження №437ед/016 будівельно-технічної експертизи, просив стягнути з ОСОБА_6 на свою користь в рахунок відшкодування майнової шкоди завданої затопленням 17332,40грн. матеріальної шкоди та 10000 грн. моральної шкоди.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 05 грудня 2017 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено МКП «Хмельницькводоканал».

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 25 січня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 13 954 грн. в порядку відшкодування майнової шкоди та 2 000 грн. компенсації моральної шкоди. В іншій частині вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_6, оскаржила його в апеляційному порядку та вказує, що оскаржуване рішення постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, що призвело до неправильного вирішення судом справи та ухвалення незаконного рішення про часткове задоволення позову. На думку апелянта, суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи та безпідставно не взяв до уваги, що в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про протиправність (неправомірність) дій ОСОБА_6 та наявність її вини у заподіянні шкоди позивачу. Апелянт вважає необґрунтованим висновок суду про те, що причиною залиття стало встановлення відповідачем неякісного фільтру грубої очистки води, оскільки будь-які докази того, що фільтр був неякісним та містив недоліки або дефекти в матеріалах справи відсутні, таких дефектів та умисного механічного впливу зі сторони ОСОБА_6 не виявлено і згідно висновку інженерно-технічного дослідження від 29.09.2017 року, що є додатком №1 до експертного висновку та судовою комплексною будівельно-технічною експертизою від 11.10.2017 року, які повинні враховуватись судом. На думку апелянта, відповідальність за завдані збитки повинно нести МКП «Хмельницькводоканал», оскільки причиною пошкодження, тобто часткового руйнування фільтра грубої очистки води системи водопостачання у кв. НОМЕР_2, стала раптова зміна (динамічне ударне зростання) внутрішнього тиску в системі водопостачання, що є порушенням п.п. 1, 5, 18 п. 32 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 року №630. Апелянт не погоджується з висновком суду щодо доведення позивачем розміру майнової шкоди в сумі 13954 грн, що визначена висновком експертного дослідження №437ед/016 від 08.12.2016 року, оскільки цей висновок експерта не є достовірним та достатнім доказом наявної шкоди залиття квартири, оскільки він не відображає реальний розмір збитків станом на 14.10.2015 року. У зв'язку з наведеним апелянт просив суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу представник МКП «Хмельницькводоканал», посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення, просив її відхилити з тих підстав, що вказуючи на порушення судом законодавства, апелянт не зазначив дійсну причину аварійної ситуації, копію акту комісії про обстеження квартири з висновками причини затоплення суду не надав. Судом першої інстанції дано оцінку зібраним у справі доказам, а апелянтом не надано доказів на підтвердження вимог апеляційної скарги.

Представник ОСОБА_6 ОСОБА_4 підтримав апеляційну скаргу, з підстав у ній наведених і просить скасувати рішення суду першої інстанції.

Позивач ОСОБА_3 та представник МКП «Хмельницькводоканал» Судома О.О. апеляційну скаргу не визнали і просять її відхилити, залишивши рішення суду першої інстанції без змін.

ОСОБА_6 до суду не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_3 на праві власності належить квартира №АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло та технічним паспортом на квартиру № АДРЕСА_1 (а.с. 6 - 10).

Відповідачка ОСОБА_6 є власником квартири № АДРЕСА_2, яка розташована над квартирою НОМЕР_3 яка належить позивачу.

Ці обставини підтверджуються свідоцтвом про право власності на житло, технічним паспортом на квартиру № АДРЕСА_2 (а.с. 22-26), інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.11.16 р. (а.с.33) та ніким з учасників процесу не оспорюються.

Будинок № АДРЕСА_1 перебуває на балансі та обслуговуванні ОСББ «Успіх 2015», що не заперечується сторонами та вбачається із договору № 39/04-15 від 01.04.15 р. (а.с. 70).

Також, судом першої інстанції вірно встановлено, що в ніч з 13 на 14 жовтня 2015 року в будинку АДРЕСА_1 сталося залиття квартири НОМЕР_4 з квартири НОМЕР_1. Актом обстеження від 14.10.2015 року зафіксовано наступні пошкодження в квартирі НОМЕР_5: стелі квартири, що зроблені з натяжної плівки обвисли від тиску води, у середній кімнаті мокра гіпсокартонна конструкція на стелі, у одній із кімнат вода проникла під шпалери, у коридорі та кімнаті частково мокрі шпалери. Комісією зроблено висновок про те, що причиною залиття є те, що в санвузлі квартири НОМЕР_1 вийшов з ладу фільтр грубої очистки води. (а.с.11).

Згідно із висновком експертного дослідження будівельно-технічної експертизи від 08 грудня 2016 року № 437ед/016 в результаті залиття квартири позивачу завдано шкоди в розмірі 13954 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що внаслідок виходу з ладу фільтру грубої очистки води, який встановлений після першої водозапірної арматури на відгалуженні від стояка у квартирі НОМЕР_2, власником якої є ОСОБА_6, яка не забезпечила належне утримання та експлуатацію мережі холодного водопостачання квартири, що призвело до залиття квартири позивача, та як наслідок завдання майнової та моральної шкоди. Визначаючи розмір завданої позивачу майнової шкоди в сумі 13954 грн., судом враховано висновок експертного дослідження будівельно-технічної експертизи від 08 грудня 2016 року № 437ед/016. Також, стягуючи із ОСОБА_6 на користь позивача моральну шкоду в сумі 2000грн. суд першої інстанції вірно виходив з того, що внаслідок залиття квартири, позивачу як її власнику, було завдано і моральної шкоди, що виразилась в душевних стражданнях з приводу пошкодження майна та необхідності вжиття додаткових заходів до організації свого життя.

Дійшовши такого висновку, суд першої інстанції обґрунтовано послався на відповідні норми матеріального права та вірно встановив обставини справи і оцінив докази, що надані учасниками справи та їх представниками.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду в межах позадоговірних (деліктних) зобов'язань визначені статтею 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі, яка її завдала.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Положення ч. 2 ст. 1166 ЦК України встановлюють презумпцію вини завдавача шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини (у зв'язку із наявністю вини іншої особи або у зв'язку із дією об'єктивних обставин). Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв'язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина.

В силу ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування в повному обсязі. У ч. 2 цієї статті зазначається, що збитками є втрати, яких особа зазнала, у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. (ч. 1 ст. 1167 ЦК України).

Згідно ч. 4 ст. 319 ЦК України, власність зобов'язує. Це означає, що на власника також покладається відповідальність у разі завдання шкоди третім особам, що завдана належним йому майном, а також у зв'язку із експлуатацією технічного/інженерного оснащення, по утриманню якого він також несе тягар (ст. 322 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності з ч. 1 ст. 323 ЦК України, ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) майна несе його власник, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Відповідно до роз'яснень, що викладені в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

В силу ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За змістом зазначеної норми закону у правовідносинах з відшкодування шкоди діє презумпція вини заподіювача шкоди. Обов'язок доказування наявності шкоди та її розміру покладається на позивача, відсутність вини у заподіянні шкоди повинен довести відповідач.

Суд першої інстанції вірно виходив з того, що залиття в ніч з 13 на 14 жовтня 2015 року квартири №АДРЕСА_3, власником якої є ОСОБА_3 відбулось внаслідок виходу з ладу фільтру грубої очистки води, який був встановлений після першої водозапірної арматури на відгалуженні від стояка у санвузлі квартири НОМЕР_2, що належить відповідачці ОСОБА_6 Фільтр був встановлений власником даної квартири та перебував у її власності.

При цьому, суд першої інстанції вірно зазначив, що будинок АДРЕСА_1 був зданий в експлуатацію в 2014 р., що не заперечується сторонами, а опломбування водолічильника в квартирі ОСОБА_6 відбулося лише 30.03.2015 р. (а.с. 82), що свідчить про те, що власник квартири № АДРЕСА_4 ОСОБА_6 могла змінювати та встановлювати будь які прилади, в тому числі і фільтр грубої очистки води та кран до такого опломбування. Розпломбування було 14.10.15 р., в момент затоплення (а.с. 81-82), після чого відповідач замінила пошкоджений фільтр води та запірний кран на новий.

Суд першої інстанції вірно виходив з того, що в порушення вимог ч.1 ст. 77, ч. 1 ст. 79. ч. 1 ст. 80 ЦПК відповідач не надала суду належних, достовірних та допустимих доказів встановлення такого фільтру не нею а іншою особою.

Як вбачається з висновку експертного дослідження № 437ед/016 від 08.12.2016 року, розмір майнової шкоди, заподіяної внаслідок залиття 14.10.2015 року квартири № АДРЕСА_5 станом на 07.12.2016 року становить 13 954,00 грн. (а.с. 43). Цей письмовий доказ розміру заподіяної майнової шкоди наданий суду позивачем і відповідачем спростований не був, тому доводи апеляційної скарги в тій частині, що вказаний висновок не є достатнім доказом підтвердження розміру шкоди позивача, завданої залиттям квартири колегією суддів до уваги не приймаються.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що у справі відсутні докази на підтвердження того, що шкода заподіяна позивачу внаслідок протиправної поведінки відповідача є безпідставними, оскільки саме власник квартири несе обов'язки щодо належного утримання та експлуатації квартири та її складових частин, зокрема сантехнічного обладнання та мережі водовідведення квартири.

Так, висновок інженерно-технічного дослідження від 29.09.2017 року, що є додатком № 1 до експертного висновку №СЕ-7304-1-846.17, на який посилається апелянт не є в розумінні ст. ст. 79, 80 ЦПК України достатнім та допустимим доказом відсутності вини ОСОБА_6, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що фільтр грубої очистки води, який був предметом дослідження експерта і фільтр грубої очистки води, в результаті пошкодження якого відбулось затоплення квартири ОСОБА_3 в ніч з 13 на 14 жовтня 2015 року є одним і ти м же.

На думку колегії суддів, покази свідка ОСОБА_7 також не можуть братися судом до уваги, оскільки достовірно не підтверджують, що фільтр який був предметом дослідження експертизи був вилучений саме з квартири відповідачки, після затоплення в ніч з 13 на 14 жовтня 2015 року.

Посилання представника апелянта на те, що ідентичність фільтру грубої очистки води підтверджується фото самого фільтра є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки з фотознімків, що містяться в матеріалах справи (а.с. 91) неможливо встановити ідентичність фільтру грубої очистки води, що був предметом дослідження експерта та фільтра, що відображений на фото, які надані позивачем (а.с.14).

Доводи апеляційної скарги щодо необхідності покладання відповідальності за завдані залиттям наслідки на МКП «Хмельницькводоканал», оскільки причиною пошкодження, тобто часткового руйнування фільтра грубої очистки води системи водопостачання у кв. НОМЕР_2, стала раптова зміна (динамічне ударне зростання) внутрішнього тиску в системі водопостачання, колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до підпункту 2.3.7. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем водопостачання та витрати на виконання цих робіт здійснюються відповідно до законодавства; точкою розподілу зовнішніх і внутрішніх комунікацій (якщо інше не визначено договором) є: для водопроводу - вентиль або трійник біля будівлі (а.с. 146).

Аналогічно, відповідно до п. 2.1. Порядку розмежування відповідальності та взаємовідносини між суб'єктами надання населенню послуг з тепло-, водопостачання та водовідведення в місті Хмельницькому, затвердженого рішенням виконавчого комітету Хмельницької міської ради №2256 від 12.03.1998 року, межею розподілу відповідальності за стан інженерних комунікацій між постачальником послуг з водо забезпечення, водовідведення та абонентом є межа балансової належності: мережі водопостачання житлового фонду - зовнішня грань стіни будинку (а.с. 147-148).

Таким чином ОСОБА_6 не довела тієї обставини, що шкода сталася не з її вини, тому суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що відшкодування заподіяної майнової та компенсацію моральної шкоди слід присудити на користь позивача із відповідача.

Наведені у скарзі доводи правильності висновків суду не спростовують і фактично зводяться до одностороннього тлумачення апелянтом регулюючого спірні правовідносини законодавства лише на свою користь.

Судова колегія вважає, що судом першої інстанції вірно встановлені фактичні обставини справи на основі об'єктивної оцінки доказів, правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права та підстави в межах доводів апеляційної скарги для скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 25 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 травня 2018 року.

Судді: /підпис/ А.П. Корніюк

/підпис/ І.В. П'єнта

/підпис/ О.І. Талалай

Згідно оригіналу: суддя апеляційного суду А.П. Корніюк