Номер провадження: 22-ц/785/1112/18
Номер справи місцевого суду: 2-2828/11
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Драгомерецького М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дрішлюка А.І.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Фабіжевській Т.С.,

за участю: представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4,

відповідача ОСОБА_5 та його представника ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Київського районного суду м.Одеси від 11 липня 2016 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_8, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_9, про відшкодування збитків та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2008 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, який у подальшому неодноразово було нею уточнено до ОСОБА_5, ОСОБА_7, третя особа ОСОБА_8, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_9 про відшкодування збитків та моральної шкоди.

Свої остаточні позовні вимоги ОСОБА_3 мотивує тим, що 12 червня 2008 року між ОСОБА_3, ОСОБА_10, з одного боку, та ОСОБА_5, з другого боку, було укладено попередній договір.

Предметом попереднього договору було послідуюче укладання у строк до 21 вересня 2008 року договору купівлі-продажу 7/10 частин домоволодіння, загальною житловою площею житлового будинку 32,0 кв.м., розташованого на земельній ділянці, загальною площею 0,13 га за суму, яка дорівнює 500 000 доларів США, але у тому числі за умови, якщо відбудеться зміна розміру земельної ділянки, яка перебуває у користуванні продавця, то сума основного договору має бути переглянута із розрахунку 38 460 доларів США за 0,01 га (т.1 а.с.10).

Однак, у вказаний попереднім договором строк до 21 вересня 2008 року, ОСОБА_5 не надав правовстановлюючі документи для укладення договору купівлі-продажу.

Попередній договір не був продовжений відповідною нотаріально посвідченою угодою та втратив свою чинність.

30 жовтня 2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, від імені якого за довіреністю від 01 вересня 2008 року діяла його дружина ОСОБА_7, був укладений договір купівлі-продажу частини домоволодіння та ОСОБА_3 було придбано 3/100 частини домоволодіння за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 63, розташованого на земельній ділянці розміром 3 662 кв.м..

Продаж було вчинено за 220 000 гривень (при цьому, за договором інвентаризаційна оцінка вказаної частини домоволодіння становила 25 055 гривень).

Предмет зазначеної угоди фактично перейшов у користування ОСОБА_3, яка почала користуватися вказаним обєктом нерухомого майна.

Відповідно до розписки від 30 жовтня 2008 року ОСОБА_7, за вказаним договором купівлі продажу від цієї ж дати, отримала грошову суму у розмірі 500 000 доларів США (т.2 а.с.25, 26).

На відміну від попереднього договору від 12 червня 2008 року, договір купівлі-продажу від 30 жовтня 2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 був укладений вже без участі ОСОБА_8, як сторони договору, та незважаючи на те, що склад приміщень залишився незмінним, була суттєво зменшена доля у домоволодінні з 7/10 до 3/100, яка належала ОСОБА_5, та вказані долі належали продавцю на підставі різних правовстановлюючих документів (т.2 а.с.54).

На думку, позивача, внаслідок протиправних сумісних дій відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_7 її було частково введено в оману при укладенні договору купівлі-продажу 3/100 частин, що знаходиться за адресою: м.Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 63 від 30 жовтня 2008 року - у частині визначення розміру земельної ділянки, а тому вона звернулась до суду із вказаним позовом та просила його задовольнити у повному обсязі з наведених в уточненій 16.04.2016р. позовній заяві правових підстав.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11 липня 2016 року позов задовольнено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 відшкодування збитків у розмірі 2 743 578 гривень і відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000 гривень та судові витрати по справі у сумі 4 371 гривня.

У іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п.9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції позивач ОСОБА_3, відповідач ОСОБА_7 та треті особи ОСОБА_8 і ОСОБА_9 не зявились, але про розгляд справи вони сповіщались належним чином, неодноразово та завчасно, про що свідчать поштові повідомлення про отримання судових повісток. Крім того, інтереси ОСОБА_3 представляє її довірена особа. Відповідачу ОСОБА_7 судові повістки направлялись на адресу її реєстрації, а саме Овідіопольський р-н с.Мізікевича ж/м ОСОБА_11 вул.Таїровська, 24, при цьому судові повістки вона не отримує. При цьому матеріали справи містять інформацію, що відносно ОСОБА_7 відкрито кримінальне провадження та вона перебуває у міжнародному розшуку. Крім того, в матеріалах справи міститься скарга ОСОБА_7, яку вона надала разом із ОСОБА_5 до Вищої ради правосуддя на дії суддів, які приймають участь у даній справі, що свідчить про її обізнаність про рогляд апеляційним судом Одеської області апеляційної скарги ОСОБА_5.

Тому у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка належним чином сповіщених сторін у судове засідання не перешкоджає розглядові справи та у доступі їх до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечення на апеляцію, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково за таких підстав.

У частинах 1 та 2 ст. 367 ЦПК України, що набрав чинність з 15 грудня 2017 року, зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно частин 1 та 2 ст.620 ЦК України, у разі невиконання боржником обов'язку передати кредиторові у власність або у користування річ, визначену індивідуальними ознаками, кредитор має право витребувати цю річ у боржника та вимагати її передання відповідно до умов зобов'язання. Кредитор втрачає право на витребування у боржника речі, визначеної індивідуальними ознаками, у разі, якщо ця річ вже передана третій особі у власність або в користування.

Відповіднодо частин 1-3 ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Статтею 230 ЦК України передбачено, що, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

У пункті 20 Постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», зазначено, що, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 ЦК України ), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування, сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

За правилами ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим (ст.1190 ЦК України).

У частині 1 ст.1210 ЦК України, в редакції чинній на час укладання спірного договору, зазначено, що шкода, завдана внаслідок недоліків товару, підлягає відшкодуванню за вибором потерпілого, продавцем або виготовлювачем товару.

Судом першої інстанції встановлено, що 12 червня 2008 року між ОСОБА_3, ОСОБА_10, з одного боку, та ОСОБА_5, з другого боку, було укладено попередній договір, предметом якого було укладання у строк до 21 вересня 2008 року основного договору купівлі-продажу 7/10 частин домоволодіння, загальною житловою площею житлового будинку 32,0 кв.м., розташованого на земельній ділянці, загальною площею 0,13 га за 500000 доларів США між ОСОБА_3, ОСОБА_10, у якості покупців, та ОСОБА_5, у якості продавця, якому домоволодіння належало на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30 вересня 1994 року, у тому числі за умовою, якщо відбудеться зміна розміру земельної ділянки, яка перебуває у користуванні сума основного договору має бути переглянута із розрахунку 38460 доларів США за 0,01 га, у якості авансу покупцямибуло сплачено ОСОБА_5 48500 гривень, що за кусом НБУ було еквівалентно 10 000 доларів США (т.1, а.с.10).

Однак, у вказаний строк 21 вересня 2008 року, ОСОБА_5 не надав правовстановлюючі документи для укладення договору купівлі-продажу: державний акт на право власності на земельну ділянку, технічний паспорт на житловий будинок, витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно КП «ОМБТІ та РОН», попередній договір не був продовжений нотаріально посвідченою угодою, тому втратив чинність.

30 жовтня 2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, від імені якого за довіреністю від 01 вересня 2008 року діяла його дружина ОСОБА_7, був укладений договір купівлі-продажу частини домоволодіння, за яким ОСОБА_3 придбала 3/100 частини домоволодіння за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 63, розташованого на земельній ділянці розміром 3662 кв.м., за 220 000 гривень, у користування покупця перейшли з житлового будинку літ. «А» - житлова: 1-1 веранда -16,4 кв.м.,1-2 ванна -7,0 кв.м., 1-3 кухня -7,3 кв.м., 1-5 житлова - 20,4 кв.м., а всього -51,1 кв.м., (т.2 а.с.48), договір був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_9, зареєстрований у реєстрі за №7138, (т. 2, а.с. 49), право власності зареєстровано Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» 19 листопада 2008 року.

Нотаріально посвідченою заявою співвласника домоволодіння ОСОБА_12, який володіє на праві власності 97/100 частинами домоволодіння на підставі свідоцтва про право власності від 31 січня 2005 року, зазначено, що йому відомо про продаж нерухомого майна за 220 000 гривень (т.2, а.с.45). ОСОБА_7 також надала нотаріально посвідчену згоду на продаж нерухомого майна (т.2, а.с. 44).

Відповідно до розписки від 30 жовтня 2008 року ОСОБА_7, за вказаним договором, отримала грошову суму у розмірі 500 000 доларів США за курсом НБУ станом на 30 жовтня 2008 року: 5,76 грн. за 1 долар США, для передачі ОСОБА_5, який згідно розписки від 30 жовтня 2008 року отримав вказані гроші (т.2, а.с.25, 26).

На відміну від попереднього договору, який було укладено 12 червня 2008 року, договір купівлі-продажу від 30 жовтня 2008 року був укладений вже без участі ОСОБА_8, як сторони попереднього договору, та незважаючи на те, що склад приміщень залишився незмінним, була суттєво зменшена доля у домоволодінні з 7/10 до 3/100, яка належала ОСОБА_5, та вказані долі належали продавцю на підставі різних правовстановлюючих документів (т.2,а.с.54).

Договір купівлі-продажу 3/100 частин домоволодіння №63 по вул. Люстдорфська дорога у місті Одесі від 30 жовтня 2008 року був укладений з урахуванням акту про узгодження меж земельної ділянки від 23 жовтня 2008 року, підписаного ОСОБА_5 та співвласником домоволодіння ОСОБА_12, посвідченого печаткою органу самоорганізації населення комітету мікрорайону «Дмітріївка» (т.3,а.с.94), за яким (згідно зі схемою земельної ділянки, загальною площею 3 662 кв.м.) у користуванні ОСОБА_5 як власника 3/100 частин домоволодіння за адресою: м.Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 63, знаходилася земельна ділянка загальною площею 2197 кв.м., а у користуванні ОСОБА_12, як власника 97/100 частин домоволодіння, за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 63, знаходилася земельна ділянка загальною площею 1 465 кв.м., з яких 1 000 кв.м. відповідно до державного акту про право власності на земельну ділянку від 30 жовтня 2000 року, а 465 кв.м. відповідно до державного акту про постійне користування землю від 12 грудня 2000 року (т.3, а.с.95-96).

Конфігурація та площа земельної ділянки, на якій знаходяться 3/100 частини домоволодіння за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 63, вказані у технічному паспорті КП «ОМБТІ та РОН» від 20 жовтня 2008 року (т.3 а.с.110зв.) відрізняються від фактично існуючих у натурі: згідно з рішенням виконкому Одеської міської ради №54 від 15 лютого 1992 року «Про відвід земельної ділянки площею 356 кв.м. у постійне користування ОСОБА_13, по вул. Чорноморська дорога, 65» (т.2,а.с.110,111) та з рішенням виконкому Одеської міської ради №737 від 08 липня 1998 року «Про передачу у приватну власність земельної ділянки площею 930 кв.м., яка знаходиться у користуванні ОСОБА_14 та земельної ділянки, площею 241 кв.м., яка знаходиться у користування ОСОБА_15, за адресою: вул. Дмитра Донського, 96; для обслуговування житлового будинку та господарських споруд» (т.2, а.с.130,131).

Наприкінці жовтня 2008 року на ринку нерухомості у м.Одесі відбулося різке суттєве зниження цін на нерухомість, що було обумовлене наслідками Світової фінансової кризи, початком кризових явищ в економіці України та зниженням попиту на нерухоме майно, вказані обставини, визнаються судом загальновідомими, та не потребують доказування відповідно до ч.2 ст.61 ЦПК України.

Висновком судової будівельно-технічної експертизи від 19 квітня 2010 року реальна ринкова вартість 3/100 частин домоволодіння, що знаходиться за адресою: м.Одеса, вул.Люстдорфська дорога, 63, розташованих на земельній ділянці 1275 кв.м., складала станом на 30 жовтня 2008 року 389 055 доларів США за курсом НБУ на момент укладення договору у еквіваленті складало 2 116 020 гривень (т.3, а.с. 35-47).

Згідно технічного паспорту, який було виготовлено КП «ОМБТІ та РОН» від 28 січня 2010 року 3/100 частин домоволодіння за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 63, розташовані на земельній ділянці 1275 кв.м. (т.1, а.с.39-42).

Під час попереднього розгляду справи сторони визнали факт, що 3/100 частин домоволодіння за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 63, на момент укладення договору були розташовані на земельній ділянці 1275 кв.м..

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що внаслідок протиправних сумісних дій відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_7 позивач ОСОБА_3 була частково введена в оману при укладенні договору купівлі-продажу 3/100 частин домоволодіння №63 по вул. Люстдорфська дорога в м. Одесі від 30 жовтня 2008 року, у частині визначення розміру земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 63, а саме у частині - 922 кв.м., відповідачі замовчали існування обставини, що 3/100 частин домоволодіння №63 по вул. Люстдорфська дорога, в м. Одесі, на момент укладення договору, розташовані на земельній ділянці яка менша на 922 кв.м., ніж та, що вказана у технічних паспортах КП «ОМБТІ та РОН» від 01 вересня 2008 року та від 20 жовтня 2008 року, та по суті не виконали договір у повному обсязі й не передали права на користування додатково 922 кв.м. разом із нерухомістю, чим позивачу було завдано збитків у розмірі 110450 доларів США, які підлягають відшкодуванню відповідачами у солідарному порядку, за курсом НБУ, станом на день ухвалення рішення (24,8368 гривень за 100 доларів США), що дорівнює 2 743 578 гривень.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції повністю погодитися неможливо, виходячи з наступного.

Справа розглядалася судами неодноразово, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 08 липня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_8 про визнання правочину частково недійсним та зміну правовідношення, та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_7 про встановлення факту, визнання договору частково недійсним, стягнення збитків та моральної шкоди, позов ОСОБА_5 задоволено частково, суд змінив у договорі купівлі-продажу 3/100 частин домоволодіння №63 по вул. Люстдорфська дорога у м. Одесі від 30 жовтня 2008 року, укладеним між ОСОБА_5 та ОСОБА_3: п.2 та визначити, що відчуженню за договором купівлі-продажу від 30 жовтня 2008 року підлягали 3/100 частини домоволодіння, розташовані на земельній ділянці площею 1275 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 63; п. 5 та визначити, що продаж частини домоволодіння вчиняється за ціною 2 880 000 гривень, що еквівалентно 500 000 доларам США за курсом НБУ на день підписання договору, які продавець отримав до підписання цього договору, в іншої частині позову відмовлено;

позов ОСОБА_3 задоволено частково, суд встановив факт, що на момент укладання договору купівлі-продажу 3/100 частин домоволодіння №63 по вул. Люстдорфська дорога у м. Одесі від 30 жовтня 2008 року у користуванні продавця знаходилася земельна ділянка, загальною площею 1275 кв.м., визнав частково недійсним внаслідок обману договір купівлі-продажу 3/100 частин домоволодіння №63 по вул. Люстдорфська дорога у м. Одесі у частині визначення розміру земельної ділянки, на якій розташоване домоволодіння №63 по вул. Люстдорфська дорога у м. Одесі, а саме, у частині - 622 кв.м., стягнув з ОСОБА_5, ОСОБА_7 у солідарному порядку на користь ОСОБА_3 відшкодування збитків у подвійному розмірі 1 752 931 гривень, що еквівалентно 221 890 доларів США, стягнув з ОСОБА_5, ОСОБА_7 в солідарному порядку на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 10 000 гривень (т. 3, а.с. 172-182).

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 13 жовтня 2010 року апеляційна скарга ОСОБА_5 задоволена частково, рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди змінено, суд знизив розмір відшкодування матеріальних збитків та стягнув з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 відшкодування збитків в сумі 846 495 гривень, що еквівалентно 110 450 дол. США, в частині стягнення моральної шкоди відмовив, у позові до ОСОБА_7 відмовлено, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін (т. 3, а.с. 249-251).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 квітня 2011 року касаційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_5, ОСОБА_7 задоволено частково, скасовано рішення Київського районного суду м. Одеси від 08 липня 2010 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 13 жовтня 2010 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_5 про визнання частково недійсним договору, про внесення змін до п.2 договору купівлі-продажу, та позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про встановлення факту знаходження частки земельної ділянки у користуванні продавця, про визнання частково недійсним внаслідок обману договору купівлі-продажу та стягнення у звязку з цим на користь покупця збитків; в частині вирішення питання про судові витрати, в цій частині справу напра влено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції (т. 3, а.с. 349 - 352).

При новому розгляді справи в суді першої інстанції предметом розгляду стали вимоги ОСОБА_3, в останній редакції станом на 18 квітня 2016 року, про стягнення солідарно з відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на її користь на відшкодування збитків, заподіяних частковим невиконанням договору купівлі-продажу 3/100 частин домоволодіння №63 по вул. Люстдорфська дорога в м. Одесі від 30 жовтня 2008 року, не передачею їй у користування частини земельної ділянки площею 897 кв.м., у грошовій сумі еквівалентної 110 450 доларам США по курсу НБУ на момент стягнення у гривні та на відшкодування моральної шкоди у розмірі 500 000 гривень. (т. 5, а.с. 59-62).

Згідно статті 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 статті 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Скасовуючи попередні судові рішення, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 20 квітня 2011 року зазначив, що суд не зясував, про що виник спір про розмір земельної ділянки, на якій знаходиться все домоволодіння і який зазначений у п. 2 договору, чи про розмір земельної ділянки, на якій знаходяться відчужені за спірним договором 3/100 частин домоволодіння, тобто про земельну ділянку, яка була у користуванні продавця, і розмір якої не вказаний в договорі; суду необхідно було зясувати, з яких передбачених нормами ЦК України підстав заявлені вимоги щодо визнання частково недійсними договору або внесення змін до договору, та уточнити, чи не є це позов про тлумачення договору, суд першої інстанції, мотивуючи рішення та посилаючись на наявність обману та на зниження на момент укладання договору цін на нерухомість, не звернув уваги на те, що це різні причини понесення збитків, не уточнив вимоги в цій частині, в рішенні суду не наведено обґрунтування суми збитків.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналогічні положення містяться у статтях 10, 60 ЦПК України (2004р.).

Частиною 1 та 2 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналогічні положення містяться у статті 212 ЦПК України (2004р.).

У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Аналогічні положення містяться у статті 57 ЦПК України (2004р.).

Статтями 77 - 80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як зазначено у частині 1 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Однак в порушення положень ст. ст. 12, 81, 263, 264 ЦПК України суд першої інстанції не перевірив належним чином обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та не надав правильної оцінки наявним у справі доказам.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку докази були досліджені судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, тому апеляційний суд має законні підстави для встановлення обставин, що мають значення для справи, та дослідження й оцінки наявних у справі доказів.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу та з урахуванням мотивів скасування судом касаційної інстанції попередніх судових рішень, позивачка була зобовязана довести в судовому засіданні ті обставини, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог, а саме, наявність збитків, заподіяних частковим невиконанням договору купівлі-продажу, не передачею їй у користування частини земельної ділянки площею 897 кв.м., у грошовій сумі еквівалентної 110 450 доларів США по курсу НБУ на момент стягнення у гривні та обґрунтування розмір збитків, а відповідачі - ті обставини, на які вони посилалися як на заперечення проти позову.

Однак в судовому засіданні ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції позивачка ОСОБА_3 не довела належними та допустимими доказами наявність збитків, заподіяних відповідачами частковим невиконанням договору купівлі-продажу, не передачею позивачці у користування частини земельної ділянки площею 897 кв.м., у грошовій сумі еквівалентної 110 450 доларів США по курсу НБУ на момент стягнення у гривні та не обґрунтувала розмір цих збитків.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що між сторонам у справі виник спір щодо виконання зобовязань за попереднім договором від 12 червня 2008 року, оскільки укладаючи основний договір купівлі-продажу від 30 жовтня 2008 року, сторони не врахували вказаної домовленості та визначили розмір вартості 3/100 частини домоволодіння у 220 000 гривень, разом з тим, продавець ОСОБА_5 видав ОСОБА_3 розписку на виконання умов основного договору купівлі-продажу від 30 жовтня 2008 року та фактично отримав грошові кошти у повному розмірі на загальну суму 500 000 доларів США за продаж 3/100 частин домоволодіння з урахуванням тих грошових коштів, які були отримані ОСОБА_5 під час укладання попереднього договору від 12 червня 2008 року, метою якого був й продаж земельної ділянки, яка знаходилась у його користуванні.

Згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобовязанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до ст. 1213 ЦК України набувач зобовязаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Отже, якщо позивачка ОСОБА_3 вважає, що зайво сплатила продавцю частину вартості нерухомого майна, внаслідок чого він безпідставно набув ці грошові кошти, при наявності відповідних доказів вона може захистити свої права шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача це майно.

Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 17 лютого 2016 року у справі №2407цс15.

При цьому, невизначеність в правових відносинах між сторонами через обрану відповідачем процесуальну позицію, остаточне вирішення якої здійснено судом у даній справі приводить колегію суддів до висновку, про набуття права на звернення до суду з моменту набрання законної сили цим судовим рішенням .

За таких підстав, виконуючи повноваження суду апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивачкою ОСОБА_3 не було доведено належним чином те, що відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_7 порушені її права саме в частині заявлених нею позовних вимог, а тому згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України ці права не підлягають судовому захисту, а позовні вимоги заявлені ОСОБА_3, не підлягають задоволенню з правових підстав передбачених ст.ст. 524, 623, 629, 1166, 1167, 1190, 1210, 1177, ЦК України.

Порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме, ст. ст. 12, 81, 263, 264, 265 ЦПК України, та норм матеріального права, ст. ст. 230, 1190 ЦК України, у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції у частині задоволення позовних вимог й ухвалення нового рішення, яким слід відмовити в задоволенні позовних вимог у скасованій частині.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд Одеської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково, заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 11 липня 2016 року в частині задоволення позовних вимог скасувати, в скасованій частині ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог у скасованій частині відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено: 24 травня 2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М.Драгомерецький

ОСОБА_16

ОСОБА_2