АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2018 року м. Київ

Справа № 22-3772 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Гончарук В.П.

Унікальний № 755/5848/17 Доповідач - Гаращенко Д.Р.

Апеляційний суд міста Києва. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Телятник І.М.

розглянувши у судовому засіданні справу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних збитків спричинених залиттям квартири,

ВСТАНОВИЛА:

Відповідно до ч.6 ст. 147 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Підпунктом 8) п. 1 Розділу XIII "Перехідні положення" ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017) установлено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У квітні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних збитків спричинених залиттям квартири.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 11 422,00 грн. матеріальної шкоди та 2 000 грн. витрати на послуги по оцінці розміру матеріального збитку.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що проживає в квартирі АДРЕСА_1, яку 16.12.2016 року було затоплено з верхніх поверхів, а саме ОСОБА_1 яка проживає в квартирі № 148.

17.02.2017 року комісією ЖБК „Сатурн" було складено Акт обстеження квартири АДРЕСА_1.

В ході обстеження квартири було встановлено, що залиття сталося з вини відповідача ОСОБА_1 яка мешкає в квартирі № 148, оскільки є встановлений факт залиття нею квартири №142, що розташована поверхом нижче в якій проживає ОСОБА_4 Між витіканням води у квартирі № 148 (внаслідок неповного закриття подачі води на шланг до відсутньої пральної машини) та пошкодженнями виявленими в квартирах № 142 та № 136 є прямий причинно-наслідковий зв'язок.

Згідно Звіту про оцінку майна складеного ПП „Аверті" від 04.04.2017 року сума завданого в результаті залиття квартири № 136 майну збитку складає 11 422 грн. з яких: 1 490 грн. - будівельні матеріали; 9 932 грн. будівельно-монтажні роботи.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21 вересня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в сумі 11 422,00 грн. та витрати на послуги по оцінці розміру матеріального збитку у сумі 2 000,00 грн., а всього 13 422 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 640,00 грн.

18.12.2017 р. ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про перегляд заочного рішення суду від 21.09.2017 р.

Посилалась на неналежне її повідомлення про день та час судового засідання та необізнаність про існування в провадженні Дніпровського районного суду м. Києва справи в якій вона є учасником, відсутність обґрунтування розміру завданих збитків, сплати позивачем судового збору в більшому розмірі ніж встановлено законом та як наслідок незаконне стягнення цієї суми з неї як відповідача, наполягала що під час складання акту обстеження квартир №148 та №136 її запрошено не було.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06.02.2018 р. в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21.09.2017 р. було відмовлено та роз'яснено право на оскарження в загальному порядку.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційних вимог, посилалася на те, що суд першої інстанції не правильно встановив обставини справи та не надав належну оцінку доказам наявним в матеріалах справи.

Акт обстеження квартири №136 не містить достовірних відомостей, а зроблені комісією висновки є лише припущеннями, оскільки залиття квартири позивача сталося саме з вини мешканців квартири № 154 (8-й поверх). Складання акту відбулося через 62 дні після залиття, встановлення причинно-наслідкового зв'язку між нібито діями апелянта та завданням позивачу шкоди, враховуючи не проведення обстеження квартири №148 є надуманими та необґрунтованими.

Посилаючись як на доказ вартості завданих позивачу збитків, суд першої інстанції фактично не дослідив звіт про оцінку майна, не встановив право ПП «Аверті» на складання кошторисів ремонтних робіт та не перевірив його достовірність.

В акті обстеження та звіті про оцінку майна відсутні розрахунки площі залиття та перелік пошкодженого майна.

Розгляд справи в суді першої інстанції відбувся без належного повідомлення про час та дату судового засідання сторони відповідача, направлення судових повісток здійснювалось на інше прізвище «Карбишевої», а судова повістка на засідання призначене на 21.09.2017 р. надійшовши до поштового відділення в подальшому повернута без будь-яких відміток. Дані обставини позбавили апелянта можливості надати суду свої заперечення з метою зменшення суми завданих збитків та клопотати про призначення експертизи з метою перевірки правильності розрахунку оцінки майна.

Апелянт стверджувала, що зверталась з заявою про голови Правління ЖБК «Сатурн» з заявою про повторне проведення обстеження квартири №136, встановлення дійсних об'ємів пошкоджень та складання нового акту, однак їй було відмовлено в усному порядку.

Апелянт в судовому засіданні не з'явилась, належним чином повідомлена про про день, час та місце розгляду справи.

ОСОБА_2 в судовому засіданні просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом встановлено, щоОСОБА_2 є власником кварти АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності виданим Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 22.03.2016 р. (а.с.4)

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2, згідно інформації Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» №062/14-9041 (И-2017) від 27.07.2017 р. (а.с. 87)

16.12.2016 р. сталося залиття квартири АДРЕСА_1.

17.02.2017 р. комісією ЖБК «Сатурн» встановлено, що залиття сталося з вини ОСОБА_1, яка мешкає в квартирі №148, оскільки є встановлений факт залиття ОСОБА_1 квартири №142, яка розташована поверхом нижче та в якій проживає ОСОБА_4 Власники квартири №142 з заявою про складання акту до Правління не звертались, ремонт був виконаний за власний рахунок. Між витіканням води в квартирі №148 (внаслідок неповного закриття подачі води на шланг відсутньої пральної машини) та пошкодженнями виявленими в квартирах №142 та №136 є прямий причинно-наслідковий зв'язок, про що складено відповідний акт (а.с. 3)

Під час обстеження квартири №136, комісією були встановлені наступні пошкодження:

- Кладовка - на задній стіні (навпроти дверей) видно сліди стікання води, які починаються від стелі і закінчуються на рівні полиці, яка щільно прилягає до стіни;

- Кухня - справа від дверей, у місці стику стіни і балки перекриття (стелі) по всій довжині сліди залиття водою - жовті та коричневі сухі плями, в деяких місцях шпалери відокремились від поверхні стелі і стали твердими, що свідчить про потрапляння води і подальше її висихання;

- Кімната - стіна, що розташована зліва від дверей (вона частково є спільною з кухнею), у місці стику стіни і балки перекриття (стелі), під балкою по стіні жовті та коричневі плями, по всій довжині балки аж до еркеру. У куті, що створюється лівою стіною і вертикальною частиною арки еркеру, вертикальні жовто-коричневі плями. Шпалери відстали від стіни і стали твердими. Під ними відчувається відставання штукатурки.

04.04.2017 р. між ОСОБА_2 та Приватним підприємством «Аверті» було укладено договір надання послуг з незалежної оцінки збитків завданих власнику квартири АДРЕСА_1 (а.с.8-9)

Згідно звіту про оцінку майна від 04.04.2017 р. (а.с.18-65) сума збитку, нанесеного нерухомому майна в результаті залиття квартири АДРЕСА_1 становить 11 422,00 грн., в тому числі: будівельні матеріали - 1 490,00 грн. та будівельно-монтажні роботи - 9 932,00 грн.

На виконання умов укладеного 04.04.2017 р. договору про надання послуг з незалежної оцінки ОСОБА_2 було сплачено 10.04.2017 р. на користь ПП «Аверті» 2 000,00 грн. - вартість виконаних робіт (а.с.10)

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21.09.2017 р. позов було задоволено.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що власник квартири зобов'язаний забезпечувати збереження жилих і підсобних приміщень квартири та технічного обладнання будинку, а при прояві несправностей в квартирі вживати заходів для їх усунення власними силами або силами підприємства по обслуговуванню житла.

Шкода завдана майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що її дії були неправомірними, між ними та шкодою є безпосередній причинно-наслідковий зв'язок та вина особи.

Розмір збитків, які підлягають відшкодуванню визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.263 ЦПК України (в редакції 2017 р.) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішенням, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України (в редакції 2017р.) під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає повністю, на думку колегії суддів суд першої інстанції правильно визначився з виниклими правовідносинами сторін, забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів та в межах заявлених вимог і ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з правильним застосуванням норм матеріального законодавства.

Відповідно до ст. 13 Конституції України, ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов'язує, вона не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до пункту 18 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, власники квартир зобов'язані забезпечувати збереження жилих і підсобних приміщень квартир та технічного обладнання будинків. При появі несправностей у квартирі вжити заходів до їх усунення власними силами або силами підприємства по обслуговуванню житла.

Відповідно до пункту 35 вказаних Правил власники жилих приміщень зобов'язані своєчасно повідомляти власника будинку про виявлені несправності.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Розмір відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок залиття, може визначатися не лише на підставі висновку експерта, а й на підставі відповідного звіту про оцінку майна, складеного спеціалістом. При цьому, суд має визначити розмір відшкодування, надавши оцінку відповідним документам.

В обґрунтування розміру завданої майнової шкоди внаслідок пошкодження залиття квартири, ОСОБА_5 надав звіт про оцінку майна від 04.04.2017 р., в якому зазначено обсяг робіт, матеріалів та їх вартість (а.с. 18-65)

Колегія суддів вважає безпідставними посилання апелянта на невідповідність акту про залиття від 17.02.2017 року за своєю формою та змістом вимогам Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства №76 від 17 травня 2005 року, оскільки у розумінні вимог ст.ст. 57-59 ЦПК України (в редакції 2004 р.) даний акт є належним та допустимим доказом, не спростованим апелянтом як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції. Крім того, невідповідність акту за своєю формою вимогам Правил не може бути підставою для відмови в задоволенні позову про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок залиття, у разі доведеності факту залиття та розміру завданої шкоди.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_1 не спростувала наданого позивачем розрахунку, не навела свого, а також зазначаючи в апеляційній скарзі про позбавлення її судом першої інстанції можливості заявити клопотання про призначення відповідної експертизи, перед судом апеляційної інстанції такого питання не порушувала.

Доводи апеляційної скарги щодо неналежного повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи заслуговують на увагу суду.

Вирішуючи спір та ухвалюючи заочне рішення, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач про час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, а тому суд розглядав справу за її відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Згідно ч. 3 ст. 122 ЦПК України (в редакції 2004 року) у разі якщо відповідачем у позовній заяві, поданій і оформленій у порядку, встановленому цим Кодексом, вказана фізична особа, що не є суб'єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. Інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи має бути надана протягом трьох днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання та перебування особи відповідного звернення суду.

За змістом ч. 5 ст. 74 ЦПК України (в редакції 2004 року) у разі не надання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається, зокрема, фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, з 10.07.2012 року (а.с. 76, 79)

Судом першої інстанції неодноразово направлялись судові повістки разом з копією позовної заяви з додатками до неї на адресу реєстрації апелянта, проте всі були повернуті на адресу суду з поміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 78, 85-86)

Відповідно до ст.77 ЦПК України (в редакції 2004 року) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин.

Доводи апелянта щодо неналежного повідомлення її про час та місце судового засідання, колегією суддів вважаються недоведеними та необгрунтованими, враховуючи наявні матеріали справи, які свідчать про фактичне виконання судом першої інстанції вимог процесуального законодавства, чинного на момент постановлення рішення, в повному обсязі, шляхом направлення кореспонденції саме на адресу реєстрації ОСОБА_1

Враховуючи викладене, у суду першої інстанції були відсутні підстави для відмови у задоволенні вимог позивача про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.

Оскільки в матеріалах справи є тільки розрахунок наданий ОСОБА_5, суд мав виходити саме з нього. Відтак, з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню майнова шкода, завдана внаслідок залиття квартири, що згідно звіту про оцінку майна від 04.04.2017 р. становить 11 422,00 грн.

Враховуючи наявність підстав для задоволення вимог ОСОБА_5 в частині стягнення майнової шкоди, завданої залиттям його квартири, вимоги щодо стягнення сплаченої ним суми за проведення оцінки завданих збитків в розмірі 2 000,00 грн., також підлягає задоволенню.

Щодо доводів апелянта про неправомірне стягнення з неї завищеної суми судового збору, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про судовий збір» (в редакції чинній на момент звернення позивача до суду з відповідним позовом) судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» (в редакції чинній на момент звернення позивача до суду з відповідним позовом) встановлено, що судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. (ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції чинній на момент звернення позивача до суду з відповідним позовом))

В ч. 2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції чинній на момент звернення позивача до суду з відповідним позовом) встановлено ставки судового збору, зокрема, за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік», а саме ст.7, прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2017 року становить 1600 грн.

Тобто розмір судового збору, який повинен бути сплачений під час звернення до суду з позовом 20.04.2017 року ОСОБА_5 становить 640,00 грн., який в свою чергу підлягав в подальшому стягнення з відповідача на користь позивача пропорційно частині задоволених вимог.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України (в редакції 2017 р.) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України (в редакції 2017 р.) предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Європейський суд з прав людини в справі PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права, тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно розглянув справу.

Враховуючи викладене, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 вересня 2017 року є обґрунтованим та таким, що ухвалене з дотриманням норм законодавства.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 29 травня 2018 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль