АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

21 травня 2018 року

м. Харків

справа № 635/42979/17

провадження № 22ц/790/1686/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Піддубного Р.М., Сащенко І.С.,

за участю секретаря - Огар І.В.,

імена (найменування сторін):

позивач - Височанська селищна рада Харківського району Харківської області в інтересах ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 11 грудня 2017 року в складі судді Токаревої Н.М.,

у с т а н о в и в:

В червні 2017 року Височанська селищна рада Харківського району Харківської області звернулася у суд із позовом в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третіх осіб - Служби у справах дітей Харківської районної державної адміністрації, ОСОБА_4, про позбавлення батьківських прав.

Позовна заява, з урахуванням уточнень, мотивована тим, що батьками малолітньої дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_3 та ОСОБА_5, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року. На даний час дитина поживає з бабусею ОСОБА_4 та знаходиться на її утриманні, а відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впиває на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною, не надає їй доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти, безвідповідально відноситься до здоров'я дитини, не забезпечує матеріально.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив позбавити ОСОБА_6 батьківських прав стосовно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1; встановити опіку над малолітньою дитиною; призначити ОСОБА_4 опікуном малолітньої дитини; закріпити за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, житло, а саме - квартиру № АДРЕСА_1, належну ОСОБА_4 на праві власності на підставі Договору дарування, посвідченого 19 березня 1999 року державним нотаріусом Першої Харківського району державної нотаріальної контори за реєстровим № 1-413; стягнути з ОСОБА_3 аліменти в розмірі ј частини усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь дитини до досягнення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, повноліття.

14 серпня 2017 року ОСОБА_3 подав письмові заперечення на позов.

Заперечення мотивовані тим, що він неодноразово звертався до ОСОБА_4 з питанням про встановлення можливості спілкуватися з дитиною та надавати їй допомогу. Однак остання відмовилась від будь-якої допомоги та кожного разу при зверненні до неї влаштовувала сварки. В серпні 2017 року він звернувся до Служби у справах дітей Харківської районної деоржавної адміністрації для розгляду питання щодо зобов`язання ОСОБА_4 не чинити йому перешкод у виконанні батьківських обов`язків.

11 жовтня 2017 року третя особа ОСОБА_4 подала письмові пояснення.

Пояснення мотивовані тим, що відповідач останній раз бачив свою дитину, коли їй було два роки, та згоден був підписати нотаріально завірену відмову від доньки взамін на її відмову від аліментів. Документальних підтверджень звернення ОСОБА_3 до органів опіки та піклування з приводу вирішення питання щодо можливості його спілкування з дитиною матеріали справи не містять. Вона ніколи не перешкоджала спілкуванню батька з дитиною.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 11 грудня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що матеріали справи дійсно містять докази складних, неприязних стосунків між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та наявність загостреної конфліктної ситуації, що створює для відповідача перепони у прийнятті участі у вихованні дитини. Однак це не впливає на обсяг обов'язків батька по відношенню до дитини та не свідчить про свідоме нехтування своїми обов'язками з боку відповідача.

02 січня 2018 року ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків обставинам справи, порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, постановити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що матеріали справи містять докази, які свідчать про тривале та повне усунення від виконання батьківських обов'язків стосовно дитини, відсутність будь-якого інтересу батька до внутрішнього світу дитини, незабезпечення дитини необхідним харчуванням, медичним доглядом та лікуванням; суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги Висновок Харківської районної державної адміністрації Харківської області про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав, який неодноразово підтверджував факт тривалого ухилення від виконання батьківських обов'язків відносно малолітньої дитини та повну бездіяльність у налагодженні зв'язків з донькою під час розгляду справи; відповідач навіть під час розгляду справи у суді не змінив своєї поведінки на кращу сторону і продовжував повне ігнорування дитини та її потреб; докази перепон у прийнятті участі у вихованні дитини з її боку відсутні, оскільки сам ОСОБА_3 жодного разу не звертався до правоохоронних органів з цього приводу.

13 квітня 2018 року ОСОБА_3 подав письмові пояснення.

Письмові пояснення мотивовані тим, що в матеріалах справи відсутні докази щодо необхідності позбавлення його батьківських прав та встановлення опікуном неповнолітньої дитини ОСОБА_4 Він дійсно неналежним чином виконував батьківські обов'язки, однак така поведінка пов'язана з тим, що матір, а потім і бабуся дитини перешкоджали його спілкуванню з донькою. Він має намір звернутись до суду з позовом про встановлення місця проживання дитини з ним. До цього часу з цим позовом він не звернувся, оскільки вважав, що новий судовий процес та суттєва зміна місця проживання може травмувати психіку доньки, яка звикла проживати з бабусею.

Височанська селищна рада Харківського району Харківської області, Служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації рішення суду першої інстанції не оскаржили, правом на відзив на апеляційну скаргу не скористались.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів і вимог апеляційної скарги - судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» судам роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Матеріали справи свідчать, що батьками малолітньої дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_3 та ОСОБА_5, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року. На даний час дитина поживає з бабусею ОСОБА_4 та знаходиться на її утриманні (а. с. 8, 11, 33).

Пред'являючи позов, Височанська селищна рада Харківського району Харківської області на його обґрунтування послалася на те, що батько не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впиває на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною, не надає їй доступу о культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти, безвідповідально відноситься до здоров'я дитини, не забезпечує матеріально.

Згідно з Висновком Харківської районної державної адміністрації Харківської області від 05 травня 2017 року № 01-19/1298 позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітньої доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, є доцільним з урахуванням інтересів дитини (а. с. 81-82).

При цьому, доказів щодо негативної характеристики відповідача матеріали справи не містять. Не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції.

У справі відсутні також докази щодо навмисного невиконання ОСОБА_3 своїх обов'язків по вихованню малолітніх дітей.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, належним чином дослідивши та давши оцінку поданим сторонами доказам, дійшов правильного висновку про те, що підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав, відсутні. Батько дитини бажає спілкуватися з донькою, проти позбавлення батьківських прав заперечує, а позбавлення батьківських прав слід розглядати як крайній захід сімейно-правового характеру, який застосовується до батьків, що не забезпечують належного виховання своїх дітей.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Висновок Харківської районної державної адміністрації Харківської області про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав не є безспірним доказом щодо навмисного невиконання відповідачем своїх обов'язків по вихованню малолітньої дитини.

За правилами частини 3 статті 89 ЦПК України суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оскільки позов задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 11 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 24 травня 2018 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Р.М.Піддубний

І.С.Сащенко