22-ц/775/391/2018(м)
Категорія 59 Головуючий у 1-й інстанції Сараєв І. А.
Суддя-доповідач Мальцева Є.Є.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

24 травня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді - Мальцевої Є.Є.

суддів - Баркова В.М., Принцевської В.П.,

секретар - Брежнєв Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу за скаргою ОСОБА_2 на дії Лівобережного відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, заінтересовані особи: Лівобережний відділ державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_3, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу, постановлену Приморським районним судом міста Маріуполя Донецької області 19 квітня 2018 року у місті Маріуполі Донецької області,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на дії Лівобережного відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, в якій просив визнати неправомірною та скасувати постанову старшого державного виконавця вказаного відділу від 19 лютого 2018 року про встановлення тимчасового обмеження заявнику у праві керування транспортними засобами.

Скарга обґрунтована тим, що 01 березня 2007 року Приморським районним судом м.Маріуполя було видано виконавчий лист про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання непо¬внолітньої дитини ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожи¬ткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06.02.2007 року і до повноліття дитини. Виконавчий лист перебуває на виконанні у Лівобережному ВДВС ГТУЮ в Донецькій області. 19.02.2018 року постановою ВП № 52337977 заявника було тимчасово обмежено у праві керування транспортними засобами, оскільки існує заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відпові¬дних платежів за шість місяців. Постанова нічим не мотивована, суперечить вимогам закону, порушує конституційні права заявника та підлягає скасуванню. ОСОБА_2 вказує, що не ухиляється від сплати аліментів і має намір їх сплачувати, однак у зв'язку зі станом здоров'я позбавлений можливості стабільно працювати, тому має заборгованість по аліментам. З 14.03.2018р. він працює водієм на ТОВ «Авантаж-Буд М», ця робота є для нього основним законним джерелом засобів для існування, іншою фізичною працею скаржник займатися не може через стан здоров'я. Державним виконавцем при винесенні постанови від 19 лютого 2018 року не було з'ясовано тієї обставини, що встановлення такого обмеження може позбавити його основного джерела засобів до існування.

Ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 квітня 2018 року скаргу ОСОБА_2 на дії Лівобережного відділу державної виконавчої служби м.Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області задоволено частково. Скасовано постанову ВП № 52337977 старшого держав¬ного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби Головного тери¬торіального управління юстиції у Донецькій області Шевлякової О.О. від 19 лютого 2018 року у виконавчому провадженні про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_2 у праві керування транспортними засобами.

У задоволенні іншої частини скарги відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, заінтересована особа - стягувач по справі - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду від 19 квітня 2018 року та відмовити заявнику.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом незаконно допущена ОСОБА_6 до участі в справі в якості представника заявника, оскільки не надала належних підтверджень її повноважень. У підтвердження своїх доводів боржник надав медичні документи щодо проходження ним лікування у період 2007-2010 роки. Але заборгованість по аліментам існує за період з 2007 року по теперішній час. ОСОБА_2 мав би оформити інвалідність, щоб отримувати допомогу або пенсію для сплати аліментів посильно.

Наданий заявником договір на виконання робіт в ТОВ «Авантаж-Строй М» є цивільно-правовою угодою. Він не може підтвердити факт постійного працевлаштування боржника на роботу - договір укладений на строк з 14.03.2018 року по 14.09.2018 року. Крім того, він укладений після винесення оскаржуваної постанови. Судом не перевірено наявність заходів боржника для працевлаштування, які б підтвердили, що він не має іншої можливості працювати. Разом з тим, з даних виконавчого провадження вбачається, що боржник працював раніше торговим агентом, але не повідомляв про це державного виконавця, і тому аліменти не стягувалися в належному розмірі, що свідчить про ухилення його від сплати аліментів.

Судом не перевірено наявність у боржника або у підприємства, з яким він уклав договір, наявності транспортних засобів, на яких можливо здійснення робіт, передбачених умовами договору із ТОВ «Авантаж-Строй М». Більш того, боржник не має права здійснювати перевезення вантажів, як це передбачено договором, оскільки з копії посвідчення водія, наданої ним суду, вбачається, що у нього відкриті лише категорії А та В (легкові автомобілі, пасажирські мікроавтобуси).

Таким чином, боржник не довів, що саме працевлаштування водієм є його основним джерелом заробітку, і що він не може працювати за іншим спеціальностями.

Заявник ОСОБА_2 направив відзив на апеляційну скаргу, заперечував проти задоволення скарги. Вказував, що оскаржувана ухвала скасуванню не підлягає, оскільки є законною і обґрунтованою. Вказував, що його представник ОСОБА_6 приймала участь в розгляді справи на законних підставах. Зазначив, що належним чином підтвердив суду обставини, які не дають йому можливості мати постійний дохід - це стан його здоров'я. Медичні документи, в яких визначений його діагноз, він суду першої інстанції надав. Договір, укладений ним з підприємством, належно підтверджує факт його працевлаштування, і підстави для сумніву в його можливості виконувати роботу, передбачену договором, відсутні. Крім того, оскільки на його утриманні перебуває матір, що має інвалідність, то слід прийняти до уваги пряму заборону застосовувати тимчасове обмеження у праві керувати транспортними засобами до таких осіб, яка встановлена статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження». Також існують інші обмеження щодо його прав, встановлені держаним виконавцем для виконання рішення про зобов'язання утримувати дитину, що належно забезпечує права стягувача за даним рішенням.

У відповідності до ч.2 ст.372 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутності заявника ОСОБА_2, належним чином повідомленого про час та місце розгляду справи рекомендованою поштою та через представника телефонограмою, який надав заяву про розгляд справи без його участі, та у відсутності представника Лівобережного відділу державної виконавчої служби м.Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, який про причини неявки суд не повідомив.

Заслухавши доповідь судді, пояснення заінтересованої особи ОСОБА_2, яка просила задовольнити апеляційну скаргу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що на виконанні у Лівобережного ВДВС м. Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області перебуває виконавче провадження №52337977 з примусового виконання виконавчого листа № 2-414, виданого Приморським районним судом м.Маріуполя, про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання непо¬внолітньої дитини ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожи¬ткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно , починаючи з 06.02.2007 року і до повноліття дитини.

19 лютого 2018 року старшим держав¬ним виконавцем Лівобережного відділу державної виконавчої служби Головного тери¬торіального управління юстиції у Донецькій області Шевляковою О.О. при примусовому виконанні вищевказаного виконавчого листа винесено постанову, якою встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно з вищевказаним виконавчим листом.(а.с.7)

Задовольняючи скаргу ОСОБА_2 про визнання неправомірною та скасування постанови державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження заявнику у праві керування транспортними засобами, суд першої інстанції виходив з того, що професія водія є для заявника основним законним джерелом для заробітку, і встановлення такого обмеження позбавляє його можливості працювати, тому не може бути до нього застосовано.

Між тим, погодитися з таким висновком суду неможливо.

Суд першої інстанції правильно керувався ст.19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до статті 18 цього Закону виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець виносить вмотивовані постанови:

1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Виходячи із змісту наведеної правової норми, у випадку виникнення заборгованості зі сплати аліментів закон зобов'язує державного виконавця виносити постанови про тимчасові обмеження зазначених прав боржника, а відтак наявність постанови про накладення арешту на майно боржника не є перешкодою для винесення оскаржуваної постанови.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_2 працює водієм у ТОВ «Авантаж-Строй М» з 14.03.2018 року за договором цивільно-правового характеру, його оподатковуваний дохід складає 1500 грн на місяць, що підтверджується довідкою від 23.03.2018 року (а.с32). Вказаний цивільно-правовий договір від 14.03.2018 року укладений між ТОВ «Авантаж-Строй М» та ОСОБА_2 на строк до 14.09.2018 року. За умовамидоговору виконавець ОСОБА_2 особисто зобов'язується надати послуги з перевезення вантажів на автомобілі замовника-підприємства, при цьому виконавець має керувати транспортними засобами, які відносяться до категорії «В» (а.с.30), і у посвідченні водія заявника відкрита така категорія, тому доводи апеляційної скарги про те, що заявник не має права на виконання робіт, передбачених даним договором, є безпідставними.

Разом з тим, судом також встановлено і враховано, що ОСОБА_2 має захворювання цукровий діабет І типу та потребує регулярного медичного лікування, що підтверджується наданою медичною документацією.

Так, у матеріалах справи є виписки з історії хвороби заявника за 2007- 2010 роки (а.с.14-18), діагноз - цукровий діабет І типу. ОСОБА_2 було рекомендовано оформлення МСЕК для встановлення групи інвалідності, планова госпіталізація один раз на рік. Також є копії записів в амбулаторній картці за період 2010-2014 років, що підтверджують існування даного діагнозу у заявника (а.с. 19-21).

Відомості щодо групи інвалідності заявника у справі відсутні.

Оскаржувана боржником постанова про обмеження у праві керування транспортними засобами постановлена 19.02.2018 року. З постанови вбачається, що борг по аліментам ОСОБА_2 станом на 05.09.2016 року складає 41190,31 грн. (а.с. 7).

Згідно з розрахунком державного виконавця від 25.01.2018 року станом на 01.01.2018 року заборгованість ОСОБА_2 по аліментам складає 42645,99 грн. (а.с.62).

Таким чином, крім посилань на стан здоров'я, ОСОБА_2 не надано жодних підтверджень причин непогашення заборгованості по аліментам, також не наведено обставин, які б свідчили не тільки про його небажання ухилятися від обов'язку по утриманню дитини, а й про заходи, що він вживає для цього.

Частиною 10 статті ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано в разі:

1) якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування;

2) використання боржником транспортного засобу у зв'язку з інвалідністю чи перебуванням на утриманні боржника особи з інвалідністю I, II групи, визнаної в установленому порядку, або дитини з інвалідністю;

3) проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції;

4) розстрочення або відстрочення сплати заборгованості за аліментами у порядку, встановленому законом.

Таким чином, у разі незгоди боржника із застосованим до нього тимчасовим обмеженням у праві керувати транспортними засобами, він має довести в суді наявність хоча б однієї з вищенаведених підстав.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Між тим, звертаючись до суду із скаргою, ОСОБА_2 не надав належних доказів того, що має тільки одну спеціальність та не може виконувати іншу роботу, і тому робота водієм в ТОВ «Авантаж-Строй М» є його єдиним джерелом засобу для існування. Такі обставини заявник не підтвердив суду ані відомостями про пошуки роботи, ані трудовою книжкою чи документом про професію. Доводи заявника про те, що обмеження його у керування транспортними засобами позбавляє його можливості заробляти на життя, спростовуються даними виконавчого провадження. Так, з 01.07.2016 року по 22.06.2015 року ОСОБА_2 працював торговим агентом в ТОВ «Моекс» (а.с.63).

Отже, робота водія не є єдиним видом трудової діяльності ОСОБА_2, а належних та допустимих доказів того, що саме ця діяльність є основним джерелом засобів для існування, ним суду не надано, а тому неможливо не погодитися із такими доводами апеляційної скарги.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновок суду про те, що вищевказана професія водія є для заявника (боржника) основним законним джерелом засобів для існування і встановлення заявнику (боржнику) тимчасового обмеження у праві керувати транспортними засобами позбавляє його такого джерела засобів для існування, у зв'язку з чим не може бути до нього застосовано, є передчасним.

У зв'язку з вищевикладеним не є слушними доводи ОСОБА_2 у відзиві на апеляційну скаргу про те, що таке обмеження до нього не може бути застосовано, оскільки його матір є інвалідом 3 групи, тому що ч.10 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» заборонено встановлювати тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано в разі, якщо використовується боржником транспортний засіб у зв'язку з інвалідністю чи перебуванням на утриманні боржника особи з інвалідністю I, II групи, визнаної в установленому порядку, або дитини з інвалідністю. Між тим, зі справи вбачається, що матір заявника ОСОБА_7 є інвалідом загального захворювання ІІІ групи (а.с.24,28), інших відомостей в матеріалах заяви не міститься.

Крім того, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального закону у зв'язку із допуском до участі у справі представника без законних повноважень. В матеріалах справи міститься лише договір про надання правової допомоги, укладений ОСОБА_2 та ОСОБА_6 - фізичною особою-підприємцем, яка зобов'язалася надати послуги щодо звернення до Орджонікідзевського районного суду із заявою про скасування тимчасового обмеження у керуванні (а.с.34). Однак, як вбачається з протоколу судового засідання від 19.04.2018 року, ОСОБА_6 приймала у участь в Приморському районному суді м.Маріуполя в якості представника заявника (а.с.47-48). Згідно з вимогами статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу. Статтею 62 ЦПК України передбачено, що повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами: 1) довіреністю фізичної або юридичної особи;2) свідоцтвом про народження дитини або рішенням про призначення опікуном, піклувальником чи охоронцем спадкового майна. При цьому довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або, у визначених законом випадках, іншою особою. Таких документів до матеріалів справи не долучено.

Таким чином, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції у відповідності до ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволення скарги ОСОБА_2 про визнання неправомірною та скасування постанови старшого держав¬ного виконавця Лівобережного ВДВС Головного тери-торіального управління юстиції у Донецькій області Шевлякової О.О. від 19 лютого 2018 року у виконавчому провадженні про встановлення тимчасового обмеження заявнику у праві керування транспортними засобами.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 квітня 2018 року скасувати.

В задоволенні скарги ОСОБА_2 про визнання неправомірною та скасування постанови ВП № 52337977 старшого держав¬ного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби Головного тери¬торіального управління юстиції у Донецькій області Шевлякової О.О. від 19 лютого 2018 року у виконавчому провадженні про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у праві керування транспортними засобами - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 травня 2018 року.

Судді :

Є.Є. Мальцева

В.П. Принцевська

В.М. Барков