АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/6897/17 Номер провадження 22-ц/786/896/18Головуючий у 1-й інстанції Миронець О. К. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Чумак О.В.

суддів: Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.

за участю секретаря Ткаченко Т.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Київського районного суду м. Полтави 15 лютого 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду першої інстанції з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 21549,40 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що відповідно договору б/н від 22.01.2008 року ОСОБА_3 отримала від ПАТ КБ «Приват Банк» кредит у розмірі 7000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У зв'язку з неналежним виконанням кредитних зобов'язань, станом на 14.09.2017 року за нею утворилася заборгованість в розмірі 14340,19 грн., яка складається з наступного: 5633,78 грн. - тіло кредиту; 12015,16 грн. - нараховані відсотки за користування кредитом; 2636,20 грн. - нарахована пеня, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1014,26 грн. - штраф (процентна складова).

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 15 лютого 2018 року відмовлено Публічному акціонерному товариству Комерційний Банк «ПриватБанк» в задоволенні позову в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що згідно виписки архіву СМС повідомлень, на мобільний телефон відповідачки до проведення транзакцій, здійснення яких вона заперечує, направлялися динамічні паролі та додатково направлено код підтвердження перерахунку зазначеної кількості коштів з кредитної карти.

Блокування карти за заявою клієнта, зробленої з того ж номеру телефону, вчинено після здійснення спірних транзакцій, проте не протягом 15 хвилин з моменту переказу коштів.

У даному випадку списання коштів відбувалося з рахунку платника за електронною ідентифікацією електронного платіжного засобу і його користувача та жодних порушень зі сторони банку допущено не було.

Вважають, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права, не в повній мірі дослідив обставини справи, не надав їм належної правової оцінки та дійшов помилкових висновків про відмову в задоволенні позову, а рішення ґрунтується на припущеннях суду та відповідача, який не надав належних та достатніх доказів на підтвердження своїх заперечень щодо здійснення переказу грошових коштів з належного їй карткового рахунку внаслідок шахрайських дій третіх осіб.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 22.01.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір б/н, згідно умов якого боржник отримала від банку кредит у сумі 7000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Банк оформив відповідачці кредитну картку та здійснював обслуговування платіжних операцій відповідача із використанням платіжної картки. Відповідно до умов договору відповідач зобов'язувався повертати кредитні кошти відповідно до «Умов та правил надання банківських послуг».

Підставою звернення Банку до суду з позовом до відповідача є наявність боргу, який станом на 14.09.2017 року становить 21549,40 грн. та складається з наступного: 5633,78 грн. - тіло кредиту; 12015,16 грн. - нараховані відсотки за користування кредитом; 2636,20 грн. - нарахована пеня, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1014,26 грн. - штраф (процентна складова).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач не надав доказів на підтвердження того, що відповідачка своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Не спростував її заперечення про те, що належна їй картка оператора Київстар була заблокована у зв'язку зі втратою та отримана невідомими особами в м. Харкові, що призвело до списання коштів з відкритого на її ім'я рахунку.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості по кредитній картці ОСОБА_3 вбачається, що 30.10.2016 року з її карткового рахунку знято 16910,36 грн. (а.с.5 на звороті).

Відповідачка ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 заперечували вчинення вказаної транзакції та пояснили, що 30.10.2016 року близько 18 години на номер мобільного телефону НОМЕР_1, який належить ОСОБА_3, почали надходити смс-чат з ПриватБанком, який вона не відкрила. Здійснити вхід до системи Приват-24 зі свого смартфону та комп'ютера вона не змогла. У смартфоні зникла індикація оператора Київстар та він припинив приймати та здійснювати виклики. 02.11.2016 р. ОСОБА_3 звернулася до салону Київстар у м. Полтаві, де їй повідомили, що її сім-карта перевипущена в салоні Київстар в м. Харкові як втрачена. Вона написала заяву на поновлення номеру та відразу зателефонувала до ПриватБанку на номер 3700 та заблокувала всі відкриті на її ім'я картки. Отримавши від банку довідки про рух коштів по рахункам, вона виявила, що невідомими особами було здійснено доступ до системи Приват-24 та з її кредитних рахунків здійснено ряд перерахувань кредитних коштів, які проводились без її участі та призначення, а отримувачі коштів їй не відомі. Крім цього, невідомими особами були відкриті віртуальні картки для здійснення виплат через мережу Інтернет та здійснено ряд переказів кредитних коштів на оплату телекомпослуг. Також ОСОБА_3 звернулася до поліції з заявою, за якою було розпочато кримінальне провадження № 0002832 та встановлено факт незаконного перевипуску її сім-карти та отримання невстановленими особами доступу до кредитних коштів, належних ПриватБанк. На момент незаконного списання кредитних коштів невідомими особами у ОСОБА_3 була власна заборгованість у сумі 2682 грн., яку вона погасила в строк до 20.12.2016 р. Згідно наданого банком розрахунку вбачається, що після проведення блокування рахунків на її рахунки надходили платежі та проводилося подальше використання кредитних коштів, які вона не здійснювала.

На підтвердження зазначених обставин позивачкою та її представником були надані копії довідок про рух коштів по рахункам НОМЕР_2, а також копія постанови старшого слідчого СУ ГУНП в Полтавській області Косик Д.С. від 24.04.2017 р. про відмову в залученні ОСОБА_3 до кримінального провадження № 0002832 від 01.11.2016 р. у якості потерпілого з тих підстав, що матеріальна шкода злочином завдана охоронюваним законним інтересам ПАТ КБ «ПриватБанк».

Зазначеною постановою встановлено, що в ході досудового розслідування кримінального провадження за заявою ОСОБА_3 щодо заволодіння кредитними коштами ПАТ КБ «ПриватБанк» зібрано достатньо доказів, які вказують на те, що грошові кошти, якими заволоділи невідомі та перебували на кредитному рахунку ОСОБА_3, належать ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 46-55).

В ході службової перевірки, проведеної ПАТ КБ «ПриватБанк» на вимогу слідчого Відділення поліції № 1 ПВП ГУ НП в Полтавській області Косик Д.С. в рамках кримінального провадження №0002832 за заявою ОСОБА_3 щодо несанкціонованих грошових переказів, ПАТ КБ «ПриватБанк» було встановлено, що в період з 30.10.2016 р. по 31.10.2016 р. шляхом блокування та перевипуску сім-карти фінансового телефону НОМЕР_3 клієнта ОСОБА_3 шахраї здійснили вхід в аккаунт ПК «Приват-24» клієнта ОСОБА_3 та після численних грошових переказів через ІVR-меню між картками клієнта остаточно були виведені з карт у банкоматі САРL8439, розташованому в м. Полтаві, вул. Станіславського,14/2, відділення банку (без наявності карти) на суму 4000 грн. та шляхом ручного введення реквізитів карти в мережі Інтернет на загальну суму 5352,60 грн., а саме з карти «Універсальна» НОМЕР_6, зарплатної карти НОМЕР_4, інтернет-карт НОМЕР_5.

Поряд з цим, ПАТ КБ «ПриватБанк» прийшов до висновку, що вказані шахрайські операції були здійснені особами з близького оточення ОСОБА_3, оскільки вперше грошові кошти були зняті без наявності карти в банкоматі у м. Полтаві, та для вчинення вказаних дій достатньо було знати ПІН-код та мати в наявності фінансовий телефон для отримання ОТП-пароля. Отже, маючи фінансовий номер телефону та номер картки з ПІН-кодом, шахраї змінили пароль входу в аккаунт ПК «Приват-24» та, отримавши доступ до реквізитів карт, здійснили вищевказані транзакції в мережі Інтернет. Вхід до ПК «Приват-24» клієнта ОСОБА_3 здійснювався з різних ІР адрес (провайдер Київстар). Надалі шахраї отримували динамічні паролі, смс-інформування на перевипущений фінансовий телефонний номер клієнта та, отримавши CVV2 реальних карт, здійснили вказані транзакції по переказу грошових коштів з карт. Вважають, що несанкціоноване списання коштів виникло з вини самої відповідачки, яка не забезпечила в повній мірі безпеку роботи свого фінансового телефону та в ході телефонного контакту надала шахраям персональну інформацію, що надало можливість шахраям пере випустити фінансовий номер та від імені клієнта здійснювати несанкціоновані операції через програмні комплекси (а.с. 67-70).

Постановою старшого слідчого відділення поліції № 1 ПВП ГУНП в Полтавській області Косик Д.С. від 31.08.2017 р., закрито кримінальне провадження № 0002832 від 03.11.2016 р. за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Зазначеною постановою встановлено обставини, на які посилалася відповідачка ОСОБА_3, заперечуючи проти позову банку, та зазначено, що на момент проведення досудового розслідування про кримінальне правопорушення встановити наявність суб'єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, зокрема наявність прямого умислу, в момент правомірної передачі потерпілій майна чи права на майно, не повертати вказане майно чи право на майно взагалі, розпорядившись ним на свій власний розсуд та обернути на свою користь та бажання вчиняти вищевказані дії, неможливо. Заявником не долучені відповідні копії платіжних документів, що підтверджують перерахування грошових коштів. Після проведення всіх необхідних слідчих (розшукових) дій, факту вчинення шахрайства встановлено не було(а.с. 109).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що грошові перекази з відкритого на ім'я відповідачки ОСОБА_3 карткового рахунку були здійснені саме особами з її близького оточення, ПАТ КБ «Приватбанк» не надав ні в суді першої, ні апеляційної інстанції.

Посилання ПАТ КБ «ПриватБанк» на те, що несанкціоноване списання коштів виникло з вини відповідачки ОСОБА_3, яка не забезпечила в повній мірі безпеку роботи свого фінансового телефону та в ході телефонного контакту надала шахраям персональну інформацію, що надало їм можливість перевипустити фінансовий номер та від імені клієнта здійснювати несанкціоновані операції через програмні комплекси, чим порушила п.1.1.5.5. Умов та Правил надання банківських послуг, не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи зводяться виключно до припущень позивача, які належними та допустимими доказами не підтверджені.

Тоді як обставини, на які посилалася відповідачка ОСОБА_3 та її представник, заперечуючи проти позовних вимог банку, підтверджуються наданими ними виписками по рахункам ОСОБА_3, відкритими на її ім'я у ПАТ КБ «Приватбанк», за період з 30.10.2016 р. по 02.11.2016 р.; копіями постанов слідчих органів, винесених в рамках кримінального провадження № 0002832 за заявою ОСОБА_3 про вчинення шахрайських дій; матеріалами внутрішнього службового розслідування ПАТ КБ «ПриватБанк» стосовно шахрайських дій з грошовими коштами ОСОБА_3; роздруківкою вхідних та вихідних дзвінків по телефонному номеру ОСОБА_3 - НОМЕР_1 - за період з 10.10.2016 р. по 09.11.2016 р. (а.с. 46-55, 67-71, 80, 90-108, 109).

Також позивачем не доведено належним чином розмір заборгованості, яка виникла за відповідачкою, оскільки згідно наданого банком до позовної заяви розрахунку, станом на 14.09.2017 р. тіло кредиту становить 19634,42 грн., тоді як до стягнення заявлена сума 5633,78 грн.; нараховані відсотки - 0,00 грн. (остання графа розрахунку, у колонці № 8), тоді як до стягнення заявлена сума 12015,16 грн., пеня (колонка № 11) - 46,48 грн., у той час як позивач прохає стягнути 2636,20 грн. пені (а.с. 5-6).

Згідно із пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до п. 8 Розділу УI Постанови НБУ № 705 від 05.11.2014 року «Про здійснення операцій з використання електронних платіжних засобів»: емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Згідно з п.9 розділу УІ Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління НБУ від 05.11.2014 року №705, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідачка ОСОБА_3 своєчасно повідомила Банк про операції, які вона не виконувала, та звернулася до поліції з приводу несанкціонованих переказів з її карткового рахунку.

Крім цього, висновки суду першої інстанції не суперечать правовій позиції, сформульованій в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, в якій Верховний Суд України прийшов до висновку, що відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, відсутні підстави для цивільно-правової відповідальності позичальника.

Доводи апеляційної скарги вірних висновків суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, належними та допустимими доказами не підтверджені, тому на увагу колегії суддів не заслуговують.

Судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи, надано їм належну правову оцінку; наведені у рішенні висновки суду узгоджуються з нормами матеріального права, які застосовано правильно, а також з правовою позицією, викладеною у постанові ВСУ від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. Розгляд справи проведений з дотриманням принципу змагальності та диспозитивності. Оцінка доказів здійснена відповідно до норм ЦПК України.

Підстав для скасування рішення з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає. Тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Колегія суддів, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383 ЦПК України, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 15 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 21.05.2018 р.

Головуючий: /підпис/ О.В.Чумак

Судді: /підпис/ Ю.В.Дряниця

/підпис/ Л.І.Пилипчук

З оригіналом згідно:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області О.В.Чумак