Дата документу 29.05.2018
ЄУ № 420/273/18
Провадження №2/420/305/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2018 року Новопсковський районний суд Луганської області

у складі головуючого судді Проньки В.В.

за участю секретаря судового засідання Колесник Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду смт. Новопсков цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька,

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернулася до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом, в якому просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України, а саме до Російської Федерації малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди та супроводу батька дитини - ОСОБА_2, строком на два роки.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона перебуває у зареєстровану шлюбі з ОСОБА_2 Від шлюбу мають малолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина проживає разом з позивачем в м. Києві та знаходиться на її повному утриманні. Відповідач участі у вихованні дитини не бере, її духовним та моральним розвитком не займається, тому що знаходиться в місцях позбавлення волі з 2006 року. Позивач має намір разом з дитиною тимчасово виїхати за кордон, а саме до РФ для тимчасового перебування у своїх батьків. Позивач та її син з часу проведення АТО проживають в м. Києві, мають статус внутрішньо переміщених осіб, своєї квартири не мають. Тому позивач має намір тимчасово виїхати за кордон до батьків для забезпечення кращих умов життя необхідних для розвитку дитину. Відповідач не проти виїзду дитини за кордон, але у зв'язку з тим, що перебуває у місцях позбавлення волі на окупованій території України, завірити дозвіл на виїзд закордон можливості не має у зв'язку з окупацією. У зв'язку з чим вона звертається до суду з даним позовом.

11 квітня 2018 року ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання на 04 травня 2018 року.

04 травня 2018 року ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду на 23 квітня 2018 року.

23 травня 2018 року позивачем ОСОБА_1 до суду надано заяву про збільшення позовних вимог, в якій просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України, а саме до Російської Федерації малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди та супроводу батька дитини - ОСОБА_2, строком на два роки, та надати дозвіл на тимчасовий виїзд на тимчасово окуповану територію України до м. Хрустальне (Красний Луч), а саме до Російської Федерації малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди та супроводу батька дитини - ОСОБА_2, строком на два роки.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно із ч. 5 ст. 49 ЦПК України у разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої та частинами третьою і четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у рішенні суду.

Таким чином, з огляду на те, що позивачем всупереч вищезазначеним нормам закону заяву про збільшення позовних вимог було надано до суду після закінчення підготовчого засідання, суд не приймає до розгляду зазначену заяву та повертає її позивачу.

Позивач в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, в позовній заяві просить справу розглядати без її присутності.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, до суду надав заяву про те, що не заперечує проти виїзду дитини до Російської Федерації строком на два роки, причини не явки суду не повідомив.

Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі наявних у справі доказів та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 02 жовтня 2008 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Краснолуцького міського управління юстиції Луганської області 02.10.2008.

Сторони є батьками неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №3125.

Згідно позовної заяви позивач та її неповнолітній син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживають разом, що підтверджується довідками про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб від 30.01.2017.

Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Частина 2 ст. 150 СК України передбачає обов'язок батьків піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Ст. 6 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 17, 31 визначають право дитини на відпочинок та охорону здоров'я.

Відповідно до ст. 17 Конвенції про права дитини Держави-учасниці визнають важливу роль засобів масової інформації і забезпечують, щоб дитина мала доступ до інформації і матеріалів із різних національних і міжнародних джерел, особливо до таких інформації і матеріалів, які спрямовані на сприяння соціальному, духовному і моральному благополуччю, а також здоровому фізичному і психічному розвитку дитини.

Стаття 10 Конвенції про права дитини передбачає право дитини залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну.

Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом.

Відповідно до абз. 3 ч. 3 ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до п. 4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57 виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску або без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків - батька і матері - у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Зокрема, стаття 155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов`язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою.

Також необхідно зазначити, що згідно із Конвенцією про права дитини (ратифікована Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.1991) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Оскільки позивач позбавлена можливості отримати нотаріально посвідчену згоду відповідача на в'їзд/виїзд дитини за кордон України, беручи до уваги той факт, що судом не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють в'їзд/виїзд дитини за межі кордону України, мету поїздки, суд приходить до висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити та надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України, а саме до Російської Федерації малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди та супроводу батька дитини - ОСОБА_2, строком на два роки.

Згідно вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений нею при зверненні до суду з даною позовною заявою у розмірі 704,80 грн.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до постанови Верховної Ради України «Про перейменування окремих населених пунктів та районів на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей» від 12.05.2016 №1351-VIIІ м.Вахрушево Краснолуцької міської ради Луганської області перейменовано на місто Бокове-Хрустальне.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 80, 81, 89, 141, 259, 263-268, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька, задовольнити повністю.

Надати малолітньому ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, дозвіл на тимчасовий виїзд за межі державного кордону України, а саме до Російської Федерації, у супроводі матері - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1, без згоди та супроводу батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, остання відома адреса проживання: АДРЕСА_2 строком до 23 травня 2020 року.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, остання відома адреса проживання: АДРЕСА_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1, 704,80 грн. в рахунок відшкодування судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через Новопсковський районний суд Луганської області до Апеляційного суду Луганської області шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Вступна та резолютивна частини рішення прийняті у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 23 травня 2018 року.

Повний текст рішення складено 29.05.2018.

Суддя: В.В. Пронька