Справа № 161/2355/18
Провадження № 2/161/1476/18
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2018 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючої судді Гриня О.М.,

при секретарі Муригіній А.І.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача адвоката ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів , --

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувсь в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

Позов обґрунтовує тим, що він перебував з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого в народилось двоє дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. 04 грудня 2017 року суддею Луцького міськрайонного суду Волинської області видано судовий наказ про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання дітей в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів, щомісячно, починаючи з 30 листопада 2017 року та до досягнення старшою дитиною повноліття. Вказує, що він є інвалідом першої групи загального захворювання опорно-рухового апарату, потребує дотримання дієти збагаченої кальцієм, утримання від вживання небажаних продуктів харчування, регулярних занять гімнастикою, фізичними вправами, а також дорого вартісного лікування задля зупинення розвитку захворювання. Визначений розмір стягуваних з нього аліментів є для нього непосильним.

З огляду на наведене, на підставі ст. 192 СК України, просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього в користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, 1/3 до 1/6 частки усіх видів заробітку (доходу).

Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 лютого 2018 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Заперечуючи проти позову, відповідач подала відзив на позовну заяву, який обґрунтовує тим, що з часу видачі судового наказу про стягнення з відповідача аліментів його матеріальний стан не змінився. Його місячний дохід як і раніше так і на даний час становить 6327,10 грн. Вона працює на посаді головного спеціаліста Першого ВДВС м. Луцьк ГТУЮ у Волинській області та отримує заробітну плату, середньомісячний розмір якої становить 6405,60 грн. Заробітна плата є єдиним джерелом її доходу. Окрім сплати аліментів відповідач не несе більше жодних витрат, тоді як вона змушена утримувати себе, двох неповнолітніх дітей, двох батьків пенсійного віку, витрачати кошти на лікування та інші додаткові витрати в звязку з розвитком здібностей дітей, оплачувати кредит. Також зазначає, що відповідач перебуває на диспансерному обліку у Волинському обласному протитуберкульозному диспансері Волинської області, однак не несе власних витрат на лікування, оскільки держава в повному обсязі здійснює фінансування хворих на туберкульоз, ОСОБА_1 виділяють безкоштовну санаторно-курортну путівку для оздоровлення, він має право на безкоштовний проїзд в громадському транспорті, для нього передбачене безкоштовне забезпечення ортопедичними виробами, інвалідним візком та засобами санітарної гігієни. З довідки №38/1-14 Волинської обласної організації Товариства Червоного Хреста України від 22 березня 2018 року ОСОБА_1 перебуває на обліку та отримує соціальну допомогу у вигляді продуктових наборів. Також відповідач наводить перелік витрат, які вона несе на утримання себе та дітей: на харчування 2500-3000 грн., на одяг та взуття близько 4000 грн., на засоби гігієни, побутову хімію орієнтовно 700-800 грн., на вітаміни приблизно 450-500 грн. Вказані витрати вона здійснює з великою економією. Зазначає, що на даний час в неї гостро стоїть проблема в необхідності коштів на вирішення побутових, житлових питань. У позивача існує заборгованість по сплаті аліментів. Просить також врахувати, що сімейний стан позивача та його стан здоровя не змінився. З огляду на наведене, вважає, що підстави для задоволення позову відсутні, просить в позові відмовити.

У відповіді на відзив представник позивача зазначає, що викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву обставини та обґрунтування не спростовують доводи та обґрунтування, викладені в позовній заяві.

Позивач в судовому засіданні вимоги позову підтримав, суду пояснив, що в силу стану свого здоровя він не може сплачувати визначений судом розмір аліментів, оскільки коштів, які залишаються після відрахування аліментів, йому не вистачає. Просить позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов заперечувала з підстав, які зазначені нею у відзиві на позовну заяву, просила в позові відмовити за безпідставністю.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримала позицію своєї довірительки, зазначила, що підстав, передбачених ст. 192 СК України, для зменшення розміру аліментів, які стягуються з позивача, немає. А тому, позов до задоволення не підлягає.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що сторони є батьками двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей (а.с.8,9).

Також встановлено, що діти проживають разом з матірю, яка здійснює за ними догляд та виховання.

Встановлено, що судовим наказом судді Луцького міськрайонного суду Волинської області стягнуто з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_5, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, аліменти в користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів, щомісячно, починаючи з 30 листопада 2017 року та до досягнення старшою дитиною повноліття.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Згідно із ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

17 травня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», яким внесено зміни до ч. 2ст. 182 СК Українита визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних субєктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій обєктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обовязків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів значного погіршення матеріального становища чи стану здоровя після винесення судового наказу про стягнення аліментів на утримання дітей. Звертаючись з позовом до суду, ОСОБА_1 вказує, що йому не вистачає коштів для власних потреб в звязку з необхідністю проходження дороговартісного лікування, однак не надає належних доказів на підтвердження даної обставини. Таким чином, позивач не вказав обставин, що мають істотне значення для зменшення розміру аліментів.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що з моменту винесення судового наказу стан здоров'я відповідача не погіршився, оскільки інвалідність йому була встановлена до винесення судового наказу, та враховуючи, насамперед інтереси дітей, суд вважає, що розмір аліментів визначений судовим наказом є таким, що відповідає вимогам ст. 182 СК України, тому зменшення розміру аліментів може суттєво погіршити матеріальне становище дітей. Тому в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 180-183, 184, 192 СК України, керуючись ст. ст. 263-265, 279 України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на рішення суду. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду О.М. Гринь

Волинської області