Єдиний унікальний номер 725/3890/17
Номер провадження 2/725/803/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2018 року м. Чернівці

Першотравневий районний суд м. Чернівці в складі:

Головуючого судді: Войтуна О.Б.,

при секретарі: Дженжері К.І.,

за участю

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про припинення права спільної часткової власності на житловий будинок у звязку із знесенням житлового будинку та визнання права приватної власності на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до Першотравневого районного суду м. Чернівці з позовом до ОСОБА_4 про припинення права спільної часткової власності на житловий будинок у звязку із знесенням житлового будинку та визнання права приватної власності на нерухоме майно.

В обґрунтування позивних вимог посилалась на те, що вона зареєстрована та постійно проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 і є власником 68/100 частин житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок, який видано їй 7 грудня 2000 року згідно рішення №.862/22 від 21 листопада 2000 року, виконавчого комітету Чернівецької міської ради взамін договору дарування від 28.10.1961 року. Вказує, що у даному свідоцтві є вказівка, про те ,що Чернівецька міська рада посвідчує, що 68/100 житлового будинку, який складається з 2-х житлових будинків, що знаходиться по вулиці Бершадській 3 належить їй на праві приватної власності. Нею було проведено реєстрацію права власності 68/100 частин житлового будинку, який складався із 2-х житлових будівель в Чернівецькому міському бюро технічної інвентаризації.

Зазначила, що 32/100 частини даного домоволодіння належать на праві приватної власності відповідачу.

Вказала, що на час коли Виконавчий комітет Чернівецької міської ради приймав рішення про заміну правовстановлюючих документів їй та відповідачу в даному домоволодінні було два житлових будинки літ. А, літ. Б, літня кухня літ. В, сарай літ. Г, вбиральні літ. Е.

Житловий будинок літ. А був у спільному користуванні із відповідачем. Позивачка користувалась квартирою №1. Крім того в її особистому користуванні був житловий будинок літ. Б, який було прийнято в експлуатацію на підставі рішення Першотравневого райвиконкому м. Чернівці від 27.06.2000 р. №70/7 та вбиральня літ. Е, що у сукупності складало 68/100 ідеальних часток даного домоволодіння. При цьому Відповідач користувався 32/100 частин домоволодіння в які включали в себе квартиру №2, літньою кухнею літ. В, сараєм літ. Г, вбиральнею літ. Д (яка відповідачем біла знесена). Позивачка вважає, що у спільній власності у неї з відповідачем був лише житловий будинок літ. А, а всі інші будівлі не були у спільному користуванні та володінні, оскільки житловий будинок літ. Б було збудовано за її особисті кошти і він належить тільки їй, а відповідач збудував за власні кошти літнб кухню літ. В і вона належить тільки йому.

Згодом через те, що будинок літ. А був у аварійному стані та проживати у ньому було не можливо його було знесено. Після знесення житлового будинку літ. А між позивачем та відповідачем було поділено земельну ділянку по вул. Бершадській, 3 у м. Чернівці. На даний час позивачка користується земельною ділянкою, площею 0,0186 га, а відповідач площею 0.0235 га. відповідно до проекту розподілу земельної ділянки по вул. Бершадській, 3, який був виготовлений Чернівецьким МКБТІ, проте не погоджений з Департаментом містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради через те, що відповідач не бажає підписувати проект.

Крім того зазначила, що у 2017 року зверталася до ВК Чернівецької міської ради із проханням присвоїти окрему поштову адресу житловому будинку літ. Б та належними до нього будівлями та спорудами, а стару поштову адресу залишити ОСОБА_4. У відповідь отримала листа, що для вирішення її звернення слід укласти договір про поділ майна та припинення спільної часткової власності, однак відповідач не бажає укладати такий договір, у звязку із цим вона звернулася до суду з даним позовом та просила припинити право спільної часткової власності на житловий будинок літ. А по вул.. Бершадській, 3 у звязку із знищенням шляхом знесення даного житлового будинку та визнати за нею право приватної власності на житловий будинок літ. Б, що складається із 2-х житлових кімнат, житловою площею 24,1 кв.м., загальною площею, 64,0 кв.м.. вбиральню літ. Е, криницю літ. К, вигрібну яму 1, огорожі №1,2,3, що знаходиться за адресою: м. Чернівці, вул.. Бершадська, 3.

Відповідач надав відзив на позовну заву відповідно до якого просив відмовити в задоволені позову посилаючись на те, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, такими, що не відповідають фактичним обставинам справи обґрунтовуючи це тим, що дійсно позивач та відповідач є співвласниками будинковолодіння по вул.. Бершадській, 3 у м. Чернівці, їх частки складають 68/100 (позивач) та 32/100 (відповідач) частини житлового будинку, який складається із 2-х житлових будинків із належними до нього будівлями і спорудами відповідно до свідоцтв від 07.12.2000 року про право власності на житловий будинок виданих на імя ОСОБА_1 та ОСОБА_4. При цьому відповідач не погоджується із ствердженням позивача про те, що тільки житловий будинок літ. «А» є обєктом права спільної часткової власності із відповідачем, в свою чергу, житловий будинок літ. «Б» не є таким об'єктом, а «належить тільки позивачці і їй було надано в постійне користування 0.0096 га земельної ділянки по вул. Бершадській, 3 в м. Чернівці для обслуговування житлового будинку літ. «Б»», оскільки відповідно до витягу з рішення виконкому ЧМР народних депутатів від 07.06.1994 р. № 3212/ІІ, земельна ділянка в розмірі 96 кв.м. була надана гр. ОСОБА_5 згідно розробленого плану для обслуговування частини будинку по вул. Бершадська, 3, а земельна ділянка в розмірі 183 кв.м. була закріплена в спільне користування між. ОСОБА_5 та ОСОБА_6 які на теперішній час належать на праві постійного користування вказаними частинами земельної ділянки по вул. Бершадська, 3 ОСОБА_1 та ОСОБА_4. Тобто, вказане право постійного користування земельною ділянкою із визначеними розмірами було надано кожному із співвласників для обслуговування частини житлового будинку літ. «А» за вказаною адресою, даний факт підтверджується ще й зведеним оціночним актом по домоволодінню №3 по вул. Бершадській від 01.07.1994 p., відповідно до якого співвласниками визначено ОСОБА_6 із часткою 11/20 та ОСОБА_7 із часткою 9/20, перелік будівель і споруджень визначено: літ. «А» - житловий будинок, літ. «Б» - літня кухня, літ. «В» - вбиральня.

При цьому будинок літ. «Б» був самовільно побудований після 1994 року, оскільки у липні 2000 року позивачка зверталася із заявою про узаконення вказаного житлового будинку та прийняття його в експлуатацію.

Зазначив, що житловий будинок літ. «А» з будинковолодіння по вул. Бершадській, 3 зруйновано й відповідно такий об'єкт права спільної часткової власності відсутній, а отже ідеальні частки в праві спільної часткової власності змінилися. При цьому, відповідні зміни не відображені в правовстановлюючих документах, не внесені до державного реєстру речових прав на нерухоме майно. З огляду на таке, факт зміни ідеальних часток у праві спільної часткової власності на будинковолодіння по вул. Бершадській, 3 в м. Чернівці, є беззаперечним, однак конкретний розмір таких часток не визначено та не зафіксовано жодним чином, жодного висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об'єкта нерухомого майна із дотриманням співвідношення розміру часток співвласників - немає. При цьому, питання зміни розміру часток співвласників спірного домоволодіння по вул. Бершадській, 3 в м. Чернівці не вирішено, а позивач ОСОБА_1, звертаючись до суду з позовом, на власний розсуд обираючи спосіб захисту своїх прав, відповідних питань в поданій до суду позовній заяві не порушувала.

Також не зрозумілим для відповідача є обраний позивачем спосіб захисту права власності, адже, позивачка одночасно посилається на взаємовиключні правові аргументи: з однієї сторони, на думку позивачки житловий будинок літ. Б є її приватною власністю та не входить до об'єктів спільної часткової власності з ОСОБА_4; З іншої сторони, позивачка посилається на свідоцтво про право власності на житловий будинок від 07.12.2000 p., відповідно до якого об'єктами спільної часткової власності ОСОБА_4 та ОСОБА_1 є 2 житлових будинку, тобто житловий будинок літ. А та житловий будинок літ. Б.; З третьої сторони, позивачка просить суд визнати за нею право приватної власності на означений житловий будинок літ.Б по вул. Бершадській, 3 в м. Чернівці.

Отже, позовна вимога про визнання права власності на житловий будинок є безпідставною та необґрунтованою, адже власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Оскільки позов пред'явлено до ОСОБА_4, проте фактичні та правові підстави для пред'явлення позову з таким визначеним предметом, як визнання права приватної власності на нерухоме майно, саме до відповідача на його думку відсутні.

Таким чином відповідач, як співвласник домоволодіння не оспорює право позивача, як співвласника в праві спільної часткової власності на виділ в натурі частки з нерухомого спільного майна, однак порядок та умови такого поділу мають відповідати положенням діючого законодавства.

Просив відмовити в задоволені позову в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Зауважили, що рішенням Виконавчого комітету Чернівецької міської ради визначено порядок користування земельною ділянкою по вул.. Бершадській, 3, при цьому позивач на своїй частині земельної ділки побудувала житловий будинок літ. «Б» і до спільної часткової власності він не входить, а належить лише позивачу.

Представник відповідача в судовому засіданні пояснила, що рішення від Виконавчого комітету Першотравневої районної Ради народних депутатів Чернівецької області від 27.06.2000 року не доводить, що будинок літ. «Б» є власністю позивача. Також відповіді БТІ на які посилається позивач не є висновком щодо розподілу та виділу майна із спільної часткової власності. Крім того дані відповіді містять суперечливу інформацію. Просила відмовити в задоволенні позову.

Суд заслухавши учасників судового процесу, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного.

За положеннями ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

У відповідності до ч.1, ч.2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Так судом встановлено, що позивачу було подаровано 9/20 частин домоволодіння під №3 по вул.. Бершадській у м. Чернівці відповідно до договору дарування від 28.10.1961 року (а.с. 75-76).

11/20 вказаного домоволодіння належало ОСОБА_6 відповідно до копії довідки від 17.09.1968 року (а.с. 55).

Станом на 1994 рік домоволодіння по вул. Бершадській, 3 у м. Чернівці складалось із житлового будинку літ. «А», літньої кухні літ. «Б» та вбиральні літ. «В» (а.с.54).

Рішенням Виконавчого комітету №312/11 від 07.06.1994 року надано у постійне користування земельну ділянку по вул. Бершадській, 3 ОСОБА_5 96 кв.м., ОСОБА_6 118 кв.м. та у їх спільне користування 183 кв.м., а всього по будинковолідінню 397 кв.м.. (а.с. 86-88).

06.06.2000 року ОСОБА_1 звернулась до голови Першотравневої районної ради із заявою про узаконення самовільно побудованого будинку по вул. Бершадській, 3 (а.с.70). Відповідно до Проектно-вишукувальної документації на житловий будинок по вул. Бершадській, 3 на той час у будинковолодінні були розташовані житловий будинок літ. «А», житловий будинок літ. «Б», туалет, літня кухня, сарай (а.с. 83).

Відповідно 27.06.2000 року рішенням ВК Першотравневої районної ради Чернівецької області №70/7 було прийнято рішення просити міськвиконком, як виняток, прийняти в експлуатацію буд. літ «Б» в будинковолодінні №3 по вул.. Бершадській, 3 (а.с.66-69).

Рішенням Виконавчого комітету Чернівецької міської ради №862/22 від 21.11.2000 року затверджено акт прийняття в експлуатацію індивідуальних будинковолодіннь від 30.10.2000 року відповідно до якого Буд. №3 літ. Б який складається із двох кімнат, двох кухонь, двох коридорів, житловою площею 24,20 кв.м, загальною площею 64,00 квм. Із надвірними добудовами, які складаються з житлового будинку літ. «А», вбиральня літ. «Д», «Е», літня кухня літ. «В», сарай літ. «Г» комісія прийняла, та рішенням визначено частки: ОСОБА_5 68/100 частини будинковолодіння №3 по вул.. Бершадській, ОСОБА_4 32/100 частини будинковолодіння №3 по вул.. Бершадській з приміткою «акт від 30 жовтня 2000 року, житловий будинок літ. «Б» із двох кімнат, житлова площа 24,20 кв.м., загальна площа 64,00 кв.м.» (а.. 90-95).

На підставі наведеного Рішення №862/22 від 21.11.2000 року було видано Свідоцтво від 07.12.2000 року ОСОБА_1 про право власності на 68/100 частини житлового будинку, який складається із 2-х житлових будинків, з належними до нього будівлями і спорудами по вул. Бершадській, 3, який видано взамін Договору дарування від 28.10.1961 року та записано в реєстрову книгу №8-«М» стор.325 за реєстровим номером 1290/3107 «3» (а.с. 11).

Також на підставі наведеного Рішення №862/22 від 21.11.2000 року було видано Свідоцтво від 07.12.2000 року ОСОБА_4 про право власності на 32/100 частини житлового будинку, який складається із 2-х житлових будинків, з належними до нього будівлями і спорудами по вул. Бершадській, 3, який видано взамін Свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.08.1994 року та записано в реєстрову книгу №8-«М» стор.325 за реєстровим номером 1290/3107 «3» (а.с. 12).

Таким чином на час видачі сторонам Свідоцтв про право власності із визначенням часток будинковолодіння складалося із 2-х житлових будинків літ. «А», літ. «Б», вбиральні літ. «Д», «Е», літньої кухні літ. «В», сараю літ. «Г» (а.с. 94,95).

При цьому з часом у звязку із аварійним станом будинок літ. «А» був знесений даний факт сторонами не заперечується, крім того підтверджено Актом обстеження земельної ділянки затвердженого начальником ЧМКБТІ від 18.08.2015 року (а.с. 14).

З цього виходить, що фактично кількість майна яке перебувало у спільній частковій власності сторін у співвідношенні 68/100 у позивачки та 32/100 у відповідача змінилось, а отже змінились і ідеальні частки сторін у праві спільної часткової власності.

Згідно п.4 ч.346 ЦК України право власності припиняється у разі знищення майна.

При цьому відповідно до ст. 349 ЦК України у разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру.

Проте жодного документу яким було б у встановленому порядку зареєстровано припинення права власності у звязку із фактичним знищенням майна суду не надано. Посилання позивачки на те, що через неприязні відносини із відповідачем вона не мала змоги звернутись до відповідного органу для виключення будинку літ. «А» з державного реєстру суперечить доводами відповідача, який вказує, що він сам зацікавлений у здійсненні реєстрації факту знищення майна, при цьому позивачка жодного разу до нього не зверталась щодо належного оформлення факту знищення майна, а доказів які б спростовували доводи відповідача, позивачем не надано.

Відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно ч.3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до положень ст. 364 ЦК України, на яку посилається позивач, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Отже виходячи зі змісту ст. ст. 363, 364, 367 ЦК України, поділ (виділ частки) є можливим якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку самостійним виходом, що виключає можливість залишення у спільному користуванні співвласників будь-яких приміщень будинку.

Відповідно до п. 1.2. Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженою Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 18.06.2007 р. № 55, поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об'єкта нерухомого майна, або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об'єкта нерухомого майна.

Відповідно до п. 3.1. вказаної інструкції, розрахунок часток у спільній власності на об'єкти нерухомого майна виконується за заявами всіх співвласників об'єктів нерухомого майна.

У разі невідповідності розмірів часток, указаних у правовстановлюючих документах, реальним часткам за згодою всіх співвласників здійснюється розрахунок відповідних часток нерухомого майна з метою отримання відповідних правовстановлюючих документів.

Відповідно до пункту 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» (з подальшими змінами та доповненнями), увага звертається на те, що в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.

Позивач в обґрунтування своїх вимог, щодо майна яке фактично входить в її частку 68/100 будинковолодіння по вул. Бершадській, 3 посилається на відповідь Державного обласного бюро технічної інвентаризації від 19.10.2000 року №2823 (а.с. 13) на відповідь Чернівецького міського комунального бюро технічної інвентаризації №631 від 21.04.2017 року (а.с. 20) та відповідь Чернівецького міського комунального бюро технічної інвентаризації №743 від 25.04.2018 року (а.с. 116) однак судом, як доказ складу майна яке входить у визначені сторонам частки 68/100 та 32/100 судом прийняті бути не можуть оскільки не є ані Висновком щодо технічної можливості поділу об'єкта нерухомого майна, ані Висновком щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об'єкта нерухомого майна. Окрім того наведені відповіді за своїм змістом суперечать одна одній.

Таким чином оцінюючи докази надані сторонами, враховуючи те, що склад майна який входив до ідеальних часток сторін змінився у звязку знищенням частини майна (будинку літ. «А»), не внесено зміни про знищений обєкт до державного реєстру, а також відсутні докази, що майно яке на разі перебуває у фактичному користуванні сторін відповідає ідеальним часткам які є у них у приватній частковій власності у розмірі 68/100 та 32/100, враховуючи обраний позивачем спосіб захисту своїх прав, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 346, 349, 356, 358, 364, 367 ЦК України ст.ст.4-6,76-81,95,258-259,263-265,354-355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволені позову ОСОБА_1 (зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) до ОСОБА_4 (зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3) про припинення права спільної часткової власності на житловий будинок у звязку із знесенням житлового будинку та визнання права приватної власності на нерухоме майно відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернівецької області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення. В разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці О. Б. Войтун