Постанова

Іменем України

23 травня 2018 року

м. Київ

справа № 201/14324/16-ц

провадження № 61-4107св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

представник відповідача - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області в складі колегії суддів: Посунея Н. Є., Баранніка О. П., Пономарь З. М. від 30 листопада 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, у якому просив суд визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 та встановити йому право користування кімнатою розміром 18,2 кв.м, а відповідачу кімнатою розміром 12,7 кв.м. та кімнатою розміром 17,9 кв.м., залишивши інші приміщення у спільному користуванні.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що з 02 квітня 1996 року він зареєстрований в спірній квартирі. Відповідач зареєстрований у спірній квартирі з 04 червня 1991 року. Основним квартиронаймачем був ОСОБА_4., який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Квартира не приватизована, однак відповідач здійснює перешкоди в користуванні нею, у зв'язку із чим він позбавлений доступу до квартири і змушений звертатись до суду із указаним позовом.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що за рішенням суду (яке набрало законної сили) позивача було виселено із спірної квартири без надання іншого жилого приміщення, тобто на даний час в нього відсутнє право користування цією квартирою, у зв'язку із чим позовні вимоги про визначення порядку користування квартирою є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову. Визначено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 та встановлено порядок користування кімнатою розміром 18,2 кв.м за ОСОБА_2, а кімнати 12,7 кв.м та 17, 9 за відповідачем, залишивши інші приміщення в спільному користуванні. Вирішено питання про судовий збір.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що у позивача наявне право вимагати визначення порядку користування квартирою, умови для якого існують, оскільки судове рішення на підставі якого виселено позивача із спірного житла, ухвалювалось в заочному порядку, без відома та присутності ОСОБА_2, без надання ним своїх доводів та доказів, тобто без повного з'ясування дійсних обставин справи, зокрема, судом не розглядалися питання відносин між сторонами з врахуванням пояснень ОСОБА_2, він виселений з батьківської квартири за статтею 116 ЖК України, у той час я докази про те, що він раніше письмово попереджався правоохоронними органами про недопущення порушення правил співжиття, у рішенні не наведені.

У січні 2018 року ОСОБА_2 подав до суду касаційної інстанції касаційну скаргу на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2017 року, у якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд задовольняючи позов не взяв до уваги, що на момент розгляду зазначеного позову існувало заочне рішення про виселення, яке не було оскаржено, а на момент розгляду справи було виконане і позивач був виселений і знятий з реєстрації у спірній квартирі, відтак останній і втратив право вимагати визначити порядок у користуванні спірним житлом.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд установив, що з 02 квітня 1996 року позивач був зареєстрований у спірній квартирі АДРЕСА_1. Основним квартиронаймачем був ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Спірна квартира не приватизована, що підтверджується відповіддю Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради від 04 лютого 2015 року.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада, яке не було оскаржено та вступило в законну силу 30 грудня 2016 року, виселено ОСОБА_2 з житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення на підставі частини першої статті 116 ЖК України

Відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України у редакції 2004 року обставини, встановлені судовим рішення у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Місцевий суд установивши, що станом на день розгляду вказаної цивільної справи є чинним судове рішення про виселення позивача із вищевказаних підстав із спірної квартирни, тобто на даний час в нього відсутнє право користування вказаною квартирою, дійшов обгрунтовнаого висновку про безпідставність вимог про визначення порядку користування спірним житлом, та відмовив в позові з цих підстав.

Апеляційний суд скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення ро задоволення позову безпідставно не взяв до уваги вказане судове рішення відповідно до якого позивач втратив право користування спірним житлом, та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для встановлення позивачу права користування вищевказаною квартирою

Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі, судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, правильно застосовані норми матеріального закону, тому рішення суду є законним і обґрунтованим.

Установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, яке відповідає закону, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції відповідно до статті 413 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2017 року скасувати та залишити в силі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції рішення апеляційного суду втрачає законну силу та подальшому виконанню не підлягає

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:Н. О. Антоненко
В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. П. Курило