Постанова

Іменем України

23 травня 2018 року

м. Київ

справа № 336/3072/17-ц

провадження № 61-392св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), ПророкаВ. В., Фаловської І. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - Міністерство оборони України,

представник відповідача - Зінченко СергійОлександрович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 9 серпня 2017 року в складі судді Марко Я. Р. та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 14 грудня 2017 року в складі колегії суддів: Онищенка Е. А., Бєлки В. Ю., Воробйової І. А.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що він з 31 серпня 1966 року до 9 червня 1996 року проходив військову службу в Збройних Силах СРСР, з 29 жовтня 1984 року до 6 квітня 1990 року брав участь у бойових діях.

Відповідно до витягу з протоколу засідання військово-лікарської комісії Південного регіону із встановлення причинного зв'язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 1 жовтня 2012 року № 181 захворювання полковника запасу ОСОБА_4 пов'язані з проходженням військової служби.

Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії (далі -МСЕК) позивачу встановлена ІІІ група інвалідності безстроково.

Унаслідок захворювань, отриманих під час проходження військової служби, він змушений тривалий час перебувати на лікарняному, проходити численні медичні огляди та обстеження, не може вести повноцінний спосіб життя.

Позивач вважав, що у зв'язку з неможливістю відновити стан свого здоров'я, який погіршився внаслідок обов'язків військової служби, йому завдано моральної шкоди в розмірі 240 000,00 грн, яку він просить стягнути з відповідача.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 9 серпня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_4 не надавав будь-яких доказів на підтвердження завдання йому моральної шкоди внаслідок протиправних дій відповідача і причинно-наслідкового зв'язку між такими діями та отриманою шкодою.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 14 грудня 2017 року рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 9 серпня 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції в повному обсязі встановив права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін та надав їм належну правову оцінку.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить зазначені судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд установив, що ОСОБА_4 з 31 серпня 1966 року до 9 червня 1996 року проходив військову службу в Збройних Силах СРСР, з 29 жовтня 1984 року до 6 квітня 1990 року брав участь у бойових діях.

Відповідно до витягу з протоколу засідання військово-лікарської комісії Південного регіону з встановлення причинного зв'язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 1 жовтня 2012 року № 181 захворювання полковника запасу ОСОБА_4 пов'язані з проходженням військової служби.

Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК ОСОБА_4 встановлена ІІІ група інвалідності безстроково.

Статтею 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що дія цього Закону поширюється на: 1) військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов'язок за межами України, та членів їх сімей; 2) військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов'язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти; 3) військовозобов'язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей.

Статтею 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди проводиться в установленому законодавством порядку.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (статті 23, 1167 ЦК України).

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Сам по собі факт наявності шкоди ще не породжує обов'язку її компенсації, оскільки необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб'єкт такої відповідальності.

Колегія суддів погоджується з висновком судів про відсутність правових підстав для покладення відповідальності за відшкодування моральної шкоди, яка пов'язана з отриманням травми і захворювання під час проходження військової служби, на Міністерство оборони України.

Відхиляючи посилання позивача на правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 21 жовтня 2014 року у справі

№ 3-86гс14, суд апеляційної інстанції правильно зазначав, що він не може враховуватись при вирішенні цього спору, оскільки стосується питань відшкодування шкоди внаслідок дій чи бездіяльності посадових осіб саме Міністерства оборони України, які спричинили майнові збитки майну іншої юридичної особи.

Відповідно до статті 58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Для військовослужбовців за наявності підстав передбачене відшкодування моральної шкоди відповідно до статті 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», на яку, як на правову підставу посилався позивач.

Згідно з наявними у справі посвідченнями позивач отримує пенсію з інвалідності, має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, а також на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів військової служби, тобто користується усіма правами і свободами людини і громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції та законах України.

Доводи касаційної скарги про право позивача на відшкодування моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я, отриманим за час перебування на військовій службі, не спростовують висновків суду, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. Ці доводи не дають підстав вважати, що суд порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно зі статтею 400 ЦПК України.

При вирішенні цієї справи суди першої та апеляційної інстанцій правильно визначили характер правовідносин між сторонами, застосували закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідили матеріали справи та надали належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до частини третьої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 9 серпня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 14 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: С. Ю. Мартєв

В.В. Пророк

І.М. Фаловська

С.П. Штелик