Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

14.05.2018 року м.Мостиська

Єдиний унікальний номер 448/1359/16-ц

Провадження № 2/448/41/18

Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючий суддя Білоус Ю.Б.,

секретар Романченко І.А.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1.

відповідач Мостиської міської ради Львівської області (правонаступник Пнікутської сільської ради)

третя особа Мостиська державна нотаріальна контора

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Мостиської міської ради Львівської області (правонаступника Пнікутської сільської ради Мостиського району Львівської області) треті особи: Мостиська державна нотаріальна контора, відділ у Мостиському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, Мостиська районна державна адміністрація Львівської області, про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що її батьку ОСОБА_4, котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_3 належала земельна ділянка площею 0,87 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, що розташована на території Пнікутської сільської ради Мостиського району Львівської області, відповідно до Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії НОМЕР_2 від 08.05.1997 року.

Стверджує, що батько за життя своїм майном не розпорядився. Вона (позивач) є спадкоємцем першої черги спадкування за законом та спадщину після смерті батька фактично прийняла, оскільки на час смерті батька постійно проживала разом з ним, тобто відповідно до ст. 549 ЦК 1963року вступила в управління спадковим майном.

Однак, через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на право власності на зазначену земельну ділянку (оригіналу сертифікату) та неможливість отримання їх дублікатів, позивач не може в позасудовому порядку оформити свої спадкові права у нотаріуса, у зв'язку із чим змушений звертатися до суду із даним позовом.

З огляду на наведене, просить суд визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,87 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, що розташована на території Пнікутської сільської ради Мостиського району Львівської області, відповідно до Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії НОМЕР_2 від 08.05.1997 року, в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_5, котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_4.

В підготовче засідання позивач не з'явилась, проте подала заяву, в якій просить суд справу розглянути у її відсутності та зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

В підготовче засідання представник відповідача - Мостиської міської ради Львівської області (правонаступника Пнікутської сільської ради Мостиського району Львівської області) не з'явився, однак подав заяву, в якій не заперечує проти позову та просить суд розглянути справу без його участі.

Представник третьої особи - Мостиської державної нотаріальної контори у підготовче засідання не з'явився, проте подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності.

Представник третьої особи - відділу у Мостиському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області у підготовче засідання не з'явився та не повідомив про причину своєї неявки, а також не надіслав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності чи клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник третьої особи - Мостиської районної державної адміністрації подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд вважає, що у відповідності до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову та у відповідності до вимог ст. ст. 200, 206 ЦПК України у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову при проведенні підготовчого засідання.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 відкрилась спадщина внаслідок смерті ОСОБА_6 (батька позивача ОСОБА_7

До складу даної спадщини входить право власності на земельну ділянку площею 0,87 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, що розташована на території Пнікутської сільської ради Мостиського району Львівської області, передана для ведення селянського (фермерського) або колективного господарства, що належала спадкодавцю ОСОБА_4 на підставі Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії НОМЕР_2 від 08.05.1997 року.

Як вбачається із матеріалів справи, за життя спадкодавець ОСОБА_3 заповіту не складав, своїм майном не розпорядився. Спадкоємцем першої черги за законом є дочка померлого - ОСОБА_1 (позивач у справі), яка фактично вступила в управління спадковим майном, тобто у відповідності до ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року вчинила дії, які свідчать про прийняття нею спадщини після смерті батька. Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_3, які б претендували на спадщину, крім позивача ОСОБА_1 немає.

Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № НОМЕР_3 від 23.04.2018 року вбачається, що спадкова справа після смерті спадкодавця ОСОБА_3, котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в нотаріальній конторі не заводилася, що свідчить про те, що із заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину після його смерті до нотаріальної контори ніхто із спадкоємців не звертався. Тобто, інших спадкоємців після смерті ОСОБА_3, які б претендували на спадщину, крім позивача, немає.

В той же час, через відсутність правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку (оригіналу вищевказаного сертифікату) позивач не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права та одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на дане спадкове майно, у зв'язку із чим звернулась до суду із зазначеним позовом.

Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про смерть ОСОБА_3; копією Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії НОМЕР_2 від 08.05.1997 року.; копією довідки відділу Держгеокадастру у Мостиському районі Львівської області № 19-1313-99.2-507/2-16 від 02.02.2016 року про нормативну грошову оцінку станом на 01.01.2016 року вартості 1 га сільськогосподарських угідь на території Пнікутської, Мишлятицької, Крисовицької сільських рад (за межами населеного пункту).; копією довідки, виданої Пнікутською сільською радою Мостиського району Львівської області № 2151 від 17.12.2015 року про склад осіб, які на час смерті ОСОБА_3 проживали і були зареєстровані в АДРЕСА_1.; інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № НОМЕР_3 від 23.04.2018 року та іншими матеріалами справи.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 року Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, а тому, враховуючи, що спірні правовідносини виникли до набрання цим кодексом чинності, суд вважає, що при розгляді даної справи слід керуватися положеннями Цивільного кодексу УРСР 1963 року.

Згідно ст. 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом.

Відповідно до ч.1 ст.529 цього кодексу при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Відповідно до вимог ст. 548 цього кодексу для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Статтею 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

За змістом положень ст. ст. 560, 561 цього кодексу спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини.

Практика Верхового Суду України (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування.

В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст. 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірне, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Положення ст.ст.81,131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування.

З огляду на наведені положення закону та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд вважає, що визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону та не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 200, 206, 247, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1, (адреса: АДРЕСА_2), право власності на земельну ділянку площею 0,87 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, що розташована на території Пнікутської сільської ради Мостиського району Львівської області, передана для ведення селянського (фермерського) або колективного господарства, відповідно до Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії НОМЕР_2 від 08.05.1997 року, в порядку спадкування після смерті батька - ОСОБА_5, котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_4.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Львівської області, однак з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи до Апеляційного суду Львівської області через Мостиський районний суд Львівської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.Б. Білоус

Рішення набрало законної сили: «___» ___________ 20 ____ р.

Суддя Ю.Б. Білоус