Справа № 0418/4257/2012
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2018 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючого-судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Булеці А.В.

за участю представника відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, виконавчого комітету Кіровської районної у м.Дніпрі ради, треті особи Відділ державного комітету по земельних ресурсах у м.Дніпропетровську, Комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», про усунення перешкод в користуванні квартирою в домоволодінні, шляхом розподілу земельної ділянки між співвласниками,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому посилався на те, що 27.08.2009 року став власником 2/100 частин домоволодіння №38 по вул.Барвінківській,2 в м.Дніпропетровську. Земельна ділянка в домоволодінні надана співвласникам в постійне користування. Однак, на теперішній час він не може вільно користуватись своєю власністю, що складається з квартири №2, в звязку з тим, що заблоковано нормальний вихід з квартири та не має можливості з вулиці дістатись до вхідної двері та до інших будівель і споруд, бо цьому перешкоджають відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посилаючись на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.11.2011 року, за яким частини домоволодіння поділені без врахування його законних прав. Тим більше, в домоволодінні порядок землекористування було встановлено з 1948 року рішенням суду і за кожною квартирою було встановлено частку земельної ділянки і порядок користування, що діяв на протязі 56 років. Відповідачка ОСОБА_4 зробила перебудову своєї квартири №3, в звязку з чим не тільки змінила розмір своєї ідеальної частки в домоволодінні, але й грубо порушила його право користування земельною ділянкою, як власника квартири №2. Він не може у встановленому законом порядку ні оформити договір оренди земельної ділянки, яка відповідно до його частки власності повинна бути надана йому, ані приватизувати її. За рішенням суду йому запропоновано закласти вхідні двері, а вхід зробити спільно з квартирою №1, що є нонсенсом, бо з відокремлених квартир №1 та №2, які мають різних власників, повинна бути створена одна комунальна квартира із загальним входом. З урахуванням цього, позивач просив усунути йому перешкоди в користуванні квартирою №2 в домоволодінні №38 по вул.Барвінківській в м.Дніпропетровську, шляхом розподілу земельної ділянки між співвласниками таким чином, щоб він міг вільно доставатись зі своєї квартири до вулиці і вільно заходити до квартири та користуватись іншим своїм майном без перешкод з боку відповідачів.

Звернувшись до суду з відповідним позовом, позивач під час подальшого розгляду справи неодноразово не зявлявся в судові засіданні, не повідомляючи про причини своєї неявки, або не надаючи доказів, що свідчили про поважність причин такої не явки.

Зокрема, в призначене на 23.02.2018 року судове засідання позивач не зявився, про причини своєї неявки не повідомив, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином (а.с.47,48,49 т.2).

В наступне судове засідання, призначене на 23.03.2018 року позивач, будучі повідомленим належним чином (а.с.57,58,59 т.2), також не зявився. Надавши клопотання про витребування доказів та продовження проведення експертизи і про його розгляд за відсутності позивача та його представника. Разом з тим, поставлені в клопотанні питання раніше вже вирішувались судом та 16.05.2017 року було постановлено відповідну ухвалу про відмову в його задоволенні. А тому, аналогічне клопотання заявлене повторно з тих саме підстав було судом залишено без розгляду на підставі ч.3 ст.44 ЦПК України протокольною ухвалою.

В судове засідання, призначене на 20.04.2018 року, належним чином повідомлений позивач (а.с.73,74,75 т.2) знов не зявився. В наданій заяві просив відкласти розгляд справи в звязку з хворобою та стаціонарним лікуванням. Разом з тим, надав незасвідчену копію лікарського направлення, яка не містить ані дати її складання, ані висновків, які б свідчили про неможливість явки та участі позивача в призначеному судовому засіданні і факту його перебування на стаціонарному лікуванні. Належних доказів поважності причин неявки в дане судове засідання не було надано позивачем і в подальшому.

В судове засідання, призначене на 16.05.2018 року позивач, будучі повідомленим належним чином (а.с.81,82 т.2), в черговий раз не зявився, не повідомивши про причини своєї неявки.

Європейський суд в своїх рішеннях наголошує, що позивач, як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобовязана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обовязки.

В рішенні від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобовязаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які повязані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

За вказаних обставин, а також враховуючи, що вказана справа тривалий час перебуває на розгляді та неодноразово відкладалась через неявку позивача, така поведінка останнього свідчить про неналежне використання ним своїх процесуальних обовязків та про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав.

При цьому суд враховує, що позивач не відмовлявся від заявленого ним позову та не вирішує питання щодо залишення останнього без розгляду, оскільки наявні матеріали справи є достатніми для прийняття рішення. Крім того, на думку суду залишення позову без розгляду за вказаних вище обставин неналежної процесуальної поведінки позивача та тривалого розгляду справи, порушить права інших учасників справи на своєчасний розгляд справи та вирішення існуючого тривалого спору, зокрема права відповідачки ОСОБА_4, яка на протязі всього розгляду справи забезпечувала представництво своїх інтересів майже в кожному судовому засіданні, що свідчить про її зацікавленість, як сторони, у вирішенні спору.

Відповідачка ОСОБА_3 на протязі розгляду справи, будучі обізнаною про її наявність в провадженні суду, також неодноразово не завзялась до суду, не повідомляючи про поважність причин своєї неявки. В судовому засіданні 23.03.2018 року зазначила про визнання позову. В наступні судові засідання знов не зявилась, про причини своєї неявки не повідомила.

Іншій відповідач в особі виконкому Кіровської районної у м.Дніпрі ради та треті особи явку своїх представників не забезпечили, про причини неявки не повідомили.

Відповідачка ОСОБА_4 та її представник в своїх поясненнях під час розгляду справи в суді проти позову заперечували. В обґрунтування заперечень посилались на те, що 09.10.2010 року Кіровським районним судом м.Дніпропетровська було розглянуто справу за позовом ОСОБА_4 щодо порядку користування земельною ділянкою та ухвалено рішення про часткове задоволення позовних вимог. Позивач ОСОБА_2 приймав участь у розгляді даної справи, як представник відповідача ОСОБА_3 Вказана справа розглядалась більше пяти років, протягом яких ОСОБА_2 не заявляв про свої права, як власника. 17.01.2011 року апеляційним судом Дніпропетровської області було скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалене нове рішення, яким змінено та встановлено новий порядок користування земельною ділянкою. Під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 також приймав участь та не заявляв про свої права, як власника. В подальшому ОСОБА_2 було подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення, в задоволенні якої було відмовлено. Також відповідачка зазначила, що на теперішній час ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було повністю зруйновано квартири №1 та №2 та на їх місці самовільно побудовано один спільний двоповерховий будинок. Таким чином, зазначені в прохальній частині споруди на теперішній час не існують в натурі та не зрозуміло для якої власності позивачу необхідна земельна ділянка. Крім того, посилались на те, що позивач є власником 2/100 частин домоволодіння, які йому подарувала його дружина ОСОБА_3 із загальних 39/100 частин домоволодіння, які їй належали та були враховані в наведених вище судових рішеннях при встановленні ідеальних часток в домоволодіння та розмірів земельної ділянки. Ця частка в домоволодінні позивача не має ніякого відношення до часток в домоволодінні та земельної ділянки ОСОБА_4

З огляду на вищенаведене, враховуючи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, положення ст.ст.2,12,13,43,223 ЦПК України, суд визначає за можливе провести подальший розгляд справи по суті за фактичної явки учасників справи.

Перевіривши викладені в позовній заяві доводи, заслухавши пояснення представника відповідачки ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідачка ОСОБА_4 є власником 61/100 частин домоволодіння по вул.Барвінківській,38 в м.Дніпропетровську. Відповідачці ОСОБА_3 на праві власності належало 39/100 частин вказаного домоволодіння, 2/100 частин якого за договором дарування від 27.08.2009 року ОСОБА_3 було подаровано своєму чоловіку позивачу ОСОБА_2

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.01.2011 року, яке набрало законної сили, ОСОБА_4, виходячи із її ідеальної частки у домоволодінні в розмірі 61/100 частини, було виділено у користування земельну ділянку по вул.Барвінківській,38 в м.Дніпропетровську загальною площею 399,55 кв.м. Відповідачці ОСОБА_3, як власнику 39/100 частин домоволодіння, було виділено у користування земельну ділянку загальною площею 255,45 кв.м.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

А відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Звертаючись до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні належною йому часткою у домоволодінні, позивач не обґрунтував підстави залучення в якості відповідача виконкому Кіровської районної у м.Дніпрі ради, які його права та інтереси порушено, або оспорюються та не визнаються останнім. В разі, якщо останній залучався в звязку із тим, що земельна ділянка по вул.Барвінківській,38 в м.Дніпропетровську є не приватизованою, то в даному випадку, належним відповідачем повинна була бути Дніпровська міська рада, як розпорядник земель міста.

Також позивачем не наведено будь-яких обґрунтувань щодо порушення його прав, як співвласника домоволодіння, з боку інших відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Доводи позовної заяви фактично зводяться до незгоди позивача з рішенням суду щодо визначення порядку користування земельною ділянкою між останніми, без врахування його інтересів, як співвласника частки у домоволодінні, що перешкоджає йому облаштувати окремий вхід до належної йому квартири.

Разом з тим, суд враховує, що рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.01.2011 року, щодо визначення порядку користування земельною ділянкою між співвласниками ОСОБА_3 та ОСОБА_4, набрало законної сили.

Крім того, ч.ч.1-5 ст.120 Земельного кодексу України, в дер акції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин та предявлення позову, встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

У разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких ця земельна ділянка належала попередньому землевласнику (землекористувачу).

У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду фізичними або юридичними особами, які не можуть мати у власності земельних ділянок, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташований жилий будинок, будівля або споруда, на умовах оренди.

Як встановлено судом, позивач є власником 2/100 частин домоволодіння, які йому подарувала його дружина ОСОБА_3 із загальних 39/100 частин домоволодіння, які належали останній та виходячи із яких та частки відповідачки ОСОБА_4 в розмірі 61/100, в рішенні суду від 17.01.2011 року визначалась розміри земельних ділянок, що виділялись останнім в користування.

Таким чином, суд погоджується з доводами відповідачки ОСОБА_4 щодо безпідставності заявлених до неї вимог, оскільки придбавши у своєї дружини ОСОБА_3 частку в домоволодінні в розмірі 2/100 частин із загальних 39/100 частин, що належали останній, позивач у відповідності до положень ст.120 Земельного кодексу України, набув право на виділ йому пропорційного до його частки у домоволодінні в землекористування частини земельної ділянки, виділеної в користування саме ОСОБА_3

При цьому, враховуючи, що ОСОБА_3 є дружиною позивача та під час розгляду справи в суді визнала позов, вказані обставини фактично свідчать про відсутність спору між останніми та відсутності будь-яких перешкод в реалізації позивачем своїх прав, як співвласника домоволодіння на вільне користування останнім та можливості користуватись земельною ділянкою, що виділена в користування його дружині пропорційно до своєї частки у спільній частковій власності.

Про вказане свідчить зокрема і той факт, що останніми замість належної ним на праві спільної часткової власності частини домоволодіння, що складалось з квартир №1 та №2 було збудовано новий двоповерховий будинок.

Окрім цього, з листа Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради від 30.12.2016 року, наданого самим позивачем технічного паспорту на домоволодіння по вул.Барвінківській,38 в м.Дніпро, виготовленого станом на 10.05.2017 року, вбачається, що реконструкція квартир №1 та №2 була проведена без відповідних дозвільних документів, реконструйоване домоволодіння в експлуатацію не введено та є самочинним будівництвом. Право власності на нього після реконструкції у передбаченому законом порядку не зареєстровано.

Таким чином, квартира №2 у вказаному домоволодінні, про усунення перешкод в користуванні якої позивачем було предявлено позов, на теперішній час взагалі не існує як обєкт нерухомого майна.

Крім того, з плану земельної ділянки до зазначеного вище технічного паспорту вбачається, що під самочинно збудованим домоволодінням №38 по вул.Барвінківській в м.Дніпро має місце самовільний захват земельної ділянки, площею 307 кв.м, самовільна переуступка земельної ділянки площею 61 кв.м.

Наведені вище обставини виключають можливість задоволення позовних вимог позивача, свідчать про їх безпідставність, надуманість та необґрунтованість.

Під час розгляду справи позивачу неодноразово пропонувалось вирішити питання щодо уточнення позову, залучення належних відповідачів та третіх осіб, з урахуванням фактичних обставин справи, тривалого часу, що пройшов з моменту подачі позову, зміною за це час найменування деяких з учасників справи, зокрема відповідача-3.

Разом з тим, позивач вказаним правом не скористався.

З огляду на наявність відомостей щодо самочинного будівництва та самовільного захвату та переуступки земельної ділянки судом було відмовлено у задоволенні клопотання позивача щодо направлення справи для подальшого проведення призначеної судової будівельно-технічної експертизи, оскільки наявність зазначених вище обставин без надання позивачем відповідних правовстановлюючих документів виключала її проведення та відповідних висновок не мав би значення для правильного вирішення справи.

З урахуванням вищенаведеного в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 слід відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ст.141 ЦПК України понесені останнім судові витрати покласти на останнього.

На підставі викладеного, керуючись ст.120 Земельного кодексу України, ст.ст.317,319,321,391 ЦК України, ст.ст.2,4,5,10,11,12,13,43,76-81,141,223,247,258,259,263-268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, виконавчого комітету Кіровської районної у м.Дніпрі ради, треті особи Відділ державного комітету по земельних ресурсах у м.Дніпропетровську, Комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», про усунення перешкод в користуванні квартирою в домоволодінні, шляхом розподілу земельної ділянки між співвласниками відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 24 травня 2018 року.

Суддя С.Ю. Казак