Справа № 520/6213/17
Провадження № 2/520/3081/18
21.05.2018 року Київський районний суд м. Одеси у складі:
головуючий - суддя Васильків Олена Василівна,
секретар судового засідання - Дідур Ганна Сергіївна,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Київська районна адміністрація Одеської міської ради як орган опіки та піклування, про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав, -
30.05.2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 713,00 грн. до досягнення дитиною повноліття, а також позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо ОСОБА_3. При цьому позивач посилається на те, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який 29.08.2016 року розірвано за рішенням суду. Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який на даний момент проживає з позивачем та повністю перебуває на її утриманні. В зв'язку з нехтуванням відповідачем своїми батьківськими правами, позивач змушена звернутись до суду за захистом своїх прав.
Ухвалою від 19.06.2017 року провадження у справі відкрито.
09.11.2017 року до участі у справі в якості третьої особи залучено Київську районну адміністрацію Одеської міської ради як орган опіки та піклування.
15.12.2017 року набрав чинності Закон України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».
Згідно з п.п. 9 п. 1 Розділу ХІІ «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
В судовому засіданні 09.11.2017 року позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 підтримували позовні вимоги, в подальшому до судових засідань не з'явились, 18.05.2018 року представник ОСОБА_4 надав до суду заяву, в якій просить слухати справу за його відсутності.
Відповідач ОСОБА_2 до судових засідань не з'явився, повідомлявся належним чином, будь-яких заяв та клопотань до суду не надав, причини неявки суду невідомі.
Представник третьої особи Київської районної адміністрації Одеської міської ради до судового засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, 18.05.2018 року до суду надано заяву про розгляд справи за відсутності представника третьої особи.
Згідно з ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення заочного рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку про наявність підстав у розумінні ч. 1 ст. 280 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Як встановлено у судовому засіданні, сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.08.2014 року, який розірвано заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 29.08.2016 року / а.с.8/.
З довідки (виписки з домової книги про склад сім'ї та прописки), виданої ЖБК «Жовтневий-16», вбачається, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає разом з позивачем ОСОБА_1 та її матір'ю ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.31/.
З відповіді на адвокатський запит КУ «ДМП №6» вбачається, що дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебував на обліку в ДМП №6 з 13.09.2014 року по 06.05.2016 року. До 25.05.2015 року мати з батьком регулярно приходили з дитиною для огляду в поліклініку. 06.05.2016 року дитина вибула з АДРЕСА_3. 13.03.2017 року дитина прибула з м. Миколаїв та знову взята на облік в КУ «ДМП №6» за адресою: АДРЕСА_1. З 2015 року батька дитини лікар та медсестра не бачили /а.с.29/.
Оскільки, відповідач добровільно не надає кошти на утримання дитини, то суд приходить до висновку, що права, свободи та інтереси позивача порушені, що призвело до звернення позивача до суду за захистом.
Суд зазначає, що спірні правовідносини є сімейними та регламентуються положеннями ст. ст. 180-185 СК України.
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Положеннями ч. 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.
Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування та найважливішим обов'язком батьків.
Статтею 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, регламентовано, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
При визначенні розміру аліментів судом враховуються стан здоров'я та матеріальний стан сторін у справі.
На підставі викладеного суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів в розмірі 713,00 грн. підлягають задоволенню.
Стосовно вимог позивача ОСОБА_1 щодо позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав суд зазначає наступне.
Крім того діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ст.114 наведеного вище Закону).
Такі ж положення містяться у Конвенції ООН про права дитини, де зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію.
Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними-установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.
Згідно з п. 16 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
Листом №579 від 19.01.2018 року Службою у справах дітей Одеської міської ради повідомлено суд, що станом на 19.01.2018 року ОСОБА_1 не зверталась з заявою щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 /а.с.46/.
З листа Київської районної адміністрації Одеської міської ради №01-12/69 від 25.01.2018 року вбачається, що питання, порушене позивачем, не розглядалось Київською районною адміністрацією Одеської міської ради, як органом опіки та піклування, у зв'язку з тим, що на теперішній час відсутній проект висновку від служби у справах дітей Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав /а.с.47/. Така сама інформація міститься і в заяві третьої особи від 18.05.2018 року.
В зв'язку з відсутністю висновку органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2, а також враховуючи те, що позивач навіть не звернулась з відповідною заявою до Служби у справах дітей Одеської міської ради, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог в цій частині.
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, так як частково обґрунтовані та доведені.
В зв'язку з відмовою в задоволенні позовних вимог в частині батьківських прав, судовий збір відповідно до положень ст. 141 ЦПК України стягненню на користь позивача не підлягає. Разом з тим судовий збір за вимоги про стягнення аліментів підлягає стягненню з відповідача на користь держави.
Керуючись ст. ст. 2, 76-83, 141, 263-265, 273, 280, 281, 354-355 ЦПК України, ст. ст. 164, 165, 180-185 СК України, Постановою №3 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Київська районна адміністрація Одеської міської ради як орган опіки та піклування, про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав, - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП невідомий, в м. Одесі та Одеській області не зареєстрований) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_2), аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у розмірі 713,00 грн. /сімсот тринадцять гривень 00 копійок/ щомісячно, починаючи з 30.05.2017 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до 08.09.2032 року.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП невідомий, в м. Одесі та Одеській області не зареєстрований) на користь держави судовий збір у розмірі 640,00 грн. /шістсот сорок гривень 00 копійок/.
В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Суддя Васильків О. В.