Справа № 465/5653/15 Головуючий у 1 інстанції: Дзеньдзюра С.М.
Провадження № 22-ц/783/143/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої: Крайник Н. П.

суддів: Мельничук О. Я., Савуляка Р. В.

при секретарі: Куцику І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ПАТ КБ «Надра» на рішення Франківського районного суду міста Львова від 14 березня 2016 року у справі за позовом ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Надра» про визнання недійсним кредитного договору, договорів поруки, договору іпотеки, зняття заборони відчуження зазначеного в договорі іпотеки нерухомого майна та вилучення запису про заборону відчуження нерухомого майна,-

в с т а н о в и л а:

17.08.2015 року ПАТ КБ «Надра» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором №49/07-Ф від 05.03.2007 року.

Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 05.03.2007 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №49/07-Ф, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 175 000,00 доларів США зі сплатою відсотків в сумі 12,49% річних, строк дії договору по 05.03.2027 року. Відповідно до п.3.3.1., 3.3.2. кредитного договору позичальник повертає кредит та сплачує банку передбачені п.п.1.3.1., 1.3.2. цього договору платежі шляхом здійснення перерахування на рахунок банку сум мінімально необхідного платежу у валюті кредиту. Щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 2 010,70 доларів США. Позичальник не виконав взятих на себе договірних зобов»язань та станом на 05.08.2015 року допустив заборгованість по кредитному договору на суму 165 446,00 доларів США та 406 841,00 грн., з яких: заборгованість за кредитом (у тому числі прострочена) 150 529,82 дол. США; заборгованість по сплаті відсотків (утому числі прострочена) 14 916,27 дол. США; пеня за прострочення сплати кредиту 26 843,66 грн; штраф за порушення умов кредитного договору 379 997,35 грн. Виконання зобовязань за кредитним договором було забезпечено договорами поруки від 05.03.2007 року, укладеними між позивачем та ОСОБА_3, ОСОБА_4, відповідно до умов яких поручителі зобовязувались перед банком відповідати за виконання позичальником взятих на себе зобовязань, що випливають з кредитного договору. Крім того, в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 05.03.2007 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5, відповідно до умов якого в іпотеку банку було надано квартиру №АДРЕСА_1 та накладено заборону відчуження вказаної квартири. Враховуючи наведене, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості в розмірі 165 446,00 доларів США та 406 841,00 грн.

23.10.2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ПАТ КБ «Надра» про визнання недійсним кредитного договору №49/07-Ф від 05.03.2007 року, укладеного між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2, яку в подальшому, відповідно до ст. 31 ЦПК України, доповнено заявою про уточнення зустрічного позову про визнання кредитного договору недійсним.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовував тим, що умови кредитного договору № 49/07- Ф від 05.03.2007 року є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, оскільки сприяють порушенню дисбалансу прав та обовязків позичальника - споживача кредитних послуг, у звязку з чим такий договір підлягає визнанню недійсним.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено.

Зустрічний позов задоволено. Визнано недійсним кредитний договір № 49/07-Ф від 05.03.2007 року, укладений між ОСОБА_2 та Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» з дня його укладення - з 05.03.2007 року. Визнано недійсними договори поруки, укладені 05.03.2007 року в якості забезпечення зобовязань ОСОБА_2 за кредитним договором між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та ОСОБА_3, ОСОБА_4. Визнано недійсним договір іпотеки квартири, укладений 05.03.2007 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за № 1208, про передачу в іпотеку квартири № 12, розташованої в будинку № 31 по вул. Ак. Сахарова в м. Львові, з дня його укладення 05.03.2007 року. Знято заборону відчуження зазначеного в іпотечному договорі нерухомого майна, що зареєстрована приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 1209, та включена в Єдиний реєстр заборон відчуження об»єктів нерухомого майна за реєстраційним номером 32, про заборону на нерухоме майно на об»єкт обтяження: квартиру № 12 в будинку № 31, що знаходиться в м. Львові на вул. ОСОБА_6, що належить ОСОБА_2. Вилучено запис з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна за реєстраційним номером 32, внесений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5, про заборону на нерухоме майно на обєкт обтяження: квартиру № 12 в будинку № 31, що знаходиться в м. Львові на вул. ОСОБА_6, академіка, що належить ОСОБА_2.

Рішення суду оскаржило ПАТ КБ «Надра».

Вважає його незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з неповним зясуванням усіх обставин справи.

Зазначає, що оскільки зобовязання за кредитним договором № 49/07-Ф від 05.03.2007 року не виконані, іпотека не може бути припинена. У банку відсутні правові підстави для зняття заборони та припинення іпотеки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Звільнення позичальника від обовязку виконати свої кредитні зобовязання та понести відповідні негативні наслідки за його порушення сприятиме недотриманню основних принципів цивільного права та порушенню своїх зобовязань іншими боржниками.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову відмовити.

У судове засідання особи, які беруть участь у справі не зявилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені у встановленому процесуальним законом порядку, а тому розгляд справи апеляційним судом проведено відповідно до вимог ч. 2 ст. 247, ч. 1 ст. 372 ЦПК України за їх відсутності без фіксування судового процесу технічними засобоми.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів скарги та позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.ст.12, 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, зокрема договору або іншого правочину (ч.2 ст.509, п.1 ч.2 ст.11 ЦК України).

За нормами п.3 ч.1 ст.3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору.

Відповідно до вимог ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частини 1, 3, 5 ст. 203 ЦК України).

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до пп. «д» ч.2, ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту. Споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно п.2 ч.4 зазначеної статті Закону у договорі споживчого кредиту зазначається детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача.

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до вимог ст.ст. 1048-1052, 1054 ЦК України, Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012року, Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», умовами чинності кредитних договорів є досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов договору: мета, сума і строк кредиту; умови і порядок його видачі та погашення; види (способи) забезпечення зобов'язань позичальника; відсоткові ставки; порядок плати за кредит; порядок зміни та припинення дії договору; відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; кредитний договір має укладатись обов'язково у письмовій формі, причому недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює ніяких правових наслідків, окрім тих, що пов'язані з його нікчемністю; сторони кредитного договору повинні мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення сторін має бути вільним і відповідати їхній внутрішній волі.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України у справі № 6-1341цс15, за змістом статей 11,18 Закону України «Про захист пав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обовязкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливими, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки, тощо. Судам слід зясовувати: чи спірний кредитний договір підписаний сторонами; чи досягли сторони згоди з усіх істотних умов договору; чи мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; чи позивач на момент укладення договору заявляв про додаткові умови договору; чи виконувалися в подальшому умови договору; чи надавав банк позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, в тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; чи підписував позивач додатки до кредитного договору, де міститься повна інформація стосовно умов кредитування.

Відповідно до п.3.2 Правил надання банками України інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 року №168, кредитний договір має містити графік платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом.

Статею 11 Закону України «Про захист прав споживачів», пунктами 3.3, 3.4 Правил надання банками України інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 року №168, передбачено, що банки зобов'язані в кредитному договорі зазначати сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, які повязані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді: а) реальної процентної ставки (у процентах річних), яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту. Банки зобов'язані в кредитному договорі зазначити: вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу; обґрунтування вартості супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов'язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб'єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо); про відкриття банківського рахунку, відкритого з метою зарахування на нього суми наданого кредиту або надання кредиту за рахунком (овердрафт), умови відкриття, ведення та закриття такого рахунку, тарифи та всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у зв'язку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням; правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом, якщо договором про надання кредиту передбачається можливість зміни процентної ставки за кредитом залежно від зміни облікової ставки Національного банку або в інших випадках.

Відповідно до п.3.8 Правил надання банками України інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 року №168, у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач.

Разом з тим, відповідно до п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління НБУ від 10.05.2007р. №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача, тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору).

Судом встановлено, що 05.03.2007 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 49/07-Ф, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 175 000,00 доларів США із сплатою відсотків в сумі 12,49% річних, строк дії договору по 05.03.2027 року.

При укладені кредитного договору Банком, в порушення ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», не було надано Позичальнику, як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту.

Також в подальшому до кредитного договору, на виконання вимог Правил надання банками України інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 року №168, не було підписано додаткових угод (додатків) до кредитного договору, які містять графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом. де міститься повна інформація стосовно умов кредитування.

Позичальником на користь Банку було сплачено за кредитним договором кошти в розмірі 182 706, 92 доларів США. Поточна заборгованість Позичальника по тілу кредиту станом на 05.08.2015 року, як стверджується Банком у позовній заяві про стягнення заборгованості, становить 165 446,00 дол. США та 406 841,00 грн.

Також судом встановлено, що протягом усього часу судового розгляду позичальнику здійснювалося нарахування процентів за кредитним договором та пені, внаслідок чого загальна сума боргу за оспорюваним кредитним договором ОСОБА_2 у травні 2018 року становить 211 030, 42 грн.

Виходячи із системного аналізу норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та враховуючи положення ч.1 ст.8 ЦК України, колегія суддів вважає, що з моменту прийняття Правлінням Національного банку України постанови від 04 червня 2015 р. № 356 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «НАДРА» про відкликання банківської ліцензії та відкриття ліквідаційної процедури, останній втрачає право на здійснення банківської діяльності, зокрема, нарахування процентів за кредитним договором та пені.

Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не передбачає повноважень Фонду гарантування вкладників фізичних осіб на здійснення банківської діяльності по нарахуванню відсотків за договором кредиту та пені при ліквідації банку.

Відповідно до п.3.3.1, 3.3.2 кредитного договору позичальник повертає кредит та сплачує банку передбачені п.п.1.3.1., 1.3.2. цього Договору платежі шляхом здійснення перерахування на рахунок банку сум мінімально необхідного платежу у валюті кредиту. Щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 2 010,70 доларів США.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 11 травня 2017 року призначено у справі № 465/5653/15 судову економічну експертизу, проведення якої доручено експертам Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Згідно висновку експерта № 2697 судово-економічної експертизи по матеріалах цивільної справи № 465/5653/15 від 26.01.2018 року, дослідженням поданих матеріалів встановлено, що визначена у відповідності до Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168 розрахована експертом за умовами кредитного договору № 49/07-Ф від 05.03.2007 року реальна процентна ставка складає 13,94%, абсолютне значення подорожчання кредиту складає 314 903,30 дол. США. Під час дослідження встановлено відсутність посилань у договорі про надання споживчого кредиту № 49/07-Ф від 05 березня 2007 року на графік платежів та визначення сукупної вартості кредиту.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання кредитного договору №49/07-Ф від 05.03.2007 року недійсним, оскільки такий всупереч ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», п.п. 3.3, 3.4 Правил надання банками України інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 року №168, не містить графіку погашення платежів та орієнтовної сукупної вартості кредиту.

Також дослідженням експерта встановлено, що банком могло бути не враховано всіх платежів ОСОБА_2 за кредитним договором № 49/07-Ф від 05.03.2007 року, оскільки в наданих банком матеріалах відсутні первинні розрахункові документи щодо усіх витрат,

понесених позичальником ОСОБА_2 при виконанні умов кредитного договору № 49/07-Ф від 05.03.2007 року.

У висновку експерта встановлено, що не представляється за можливе підтвердити документально (належними оригіналами первинних документів) суму позовних вимог банку, погашення якої ПАТ КБ «Надра» просить здійснити солідарно з ОСОБА_2 ОСОБА_3, ОСОБА_4, оскільки наявні не всі первинні розрахункові документи щодо погашення заборгованості по кредитному договору № 49/07-Ф від 05.03.2007 року надані банком, оригінали первинних документів в матеріалах справи відсутні.

Крім того, колегія суддів вважає, що пункт 3.5 оспорюваного кредитного договору щодо винагороди за управління кредитом, винагороди за проведення моніторингу та супроводу кредиту не відповідає вимогам чинного законодавства, яке регулює умови кредитування, зокрема Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10.05.07 №168.

Судом встановлено, що виконання зобовязань за кредитним договором №49/07-Ф забезпечено договорами поруки від 05.03.2007 року, укладеними між позивачем та ОСОБА_3, ОСОБА_4, відповідно до умов яких поручителі зобовязались перед банком відповідати за виконання позичальником взятих на себе зобовязань, що випливають з кредитного договору.

Крім того, в якості забезпечення зобовязань 05.03.2007 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого в іпотеку банку було надано квартиру №АДРЕСА_1. Договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за №1208.

05.03.2007 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 накладено заборону відчуження квартири №АДРЕСА_1.

Згідно ч.2 ст.548 ЦК України недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання недійсними договорів поруки від 05.03.2007 року та визнання недійсним договору іпотеки від 05.03.2007 року, оскільки ці договори є похідними від оспорюваного кредитного договору № 49/07-Ф від 05.03.2007 року, та зняття заборони відчуження зазначеного в іпотечному договорі нерухомого майна, що зареєстрована в реєстрі за № 1209 та включена в Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис за реєстраційним номером 32, про заборону на нерухоме майно на об'єкт обтяження: квартиру № 12 в будинку № 31, що знаходиться в м. Львові на вул. ОСОБА_6, що належить ОСОБА_2.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують. Підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено-повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Керуючись ч. 5 ст. 268, ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «Надра» залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду міста Львова від 14 березня 2016 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 21.05.2018 року.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Мельничук О. Я.

ОСОБА_7