Єдиний унікальний номер: 448/1004/17
Провадження № 2/448/260/18
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

16.05.2018 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Кічака Ю.В.,

при секретарі Шегинській Л.М.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 сільської ради Мостиського району Львівської області, третя особа Мостиська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: с.Крукеничі, вул.Глибока, 1 Мостиського району Львівської області, належав до суспільної групи - колгоспний двір, членами якого були: ОСОБА_4, голова двору (її (позивачки ОСОБА_1П.) матір), вона, позивачка ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (рідна сестра ОСОБА_4І.). Вважає, що спірний будинок належав їй, позивачці, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності, тобто по 1/3 ідеальній частині кожному.

Вказують, що 27.03.2010р. померла ОСОБА_6 За життя спадкодавець ОСОБА_6 своїм майном, в тому числі 1/3 частиною спірного будинковолодіння, на яку така мала право як член колгоспного двору, не розпорядилася. Спадщину, яка відкрилась внаслідок смерті ОСОБА_6, прийняла ОСОБА_4 як спадкоємець другої черги спадкування за законом у відповідності до вимог ст.1268 ЦК України.

Зазначають, що 07.12.2011р. померла її (позивачки ОСОБА_1П.) матір ОСОБА_4 Ще за свого життя спадкодавець ОСОБА_4 своїм майном, в тому числі 2/3 частинами вказаного будинковолодіння, розпорядилася та заповіла таке йому, позивачу ОСОБА_2 Позивач ОСОБА_2 як спадкоємець за заповітом у встановлені законом строк та порядку у відповідності до вимог статей 1268-1269 ЦК України прийняв спадщину, яка відкрилася внаслідок смерті ОСОБА_4

Зазначають, що з метою оформлення своїх спадкових справ, позивач ОСОБА_2 звертався до нотаріуса Мостиської державної нотаріальної контори, однак такий відмовив йому в оформленні права на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно зазначений вище житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами.

З огляду на наведені обставини, зокрема через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, просять суд ухвалити рішення, яким визнати за ними право власності на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами №1 по вул.Глибока в с.Крукеничі Мостиського району Львівської області, а саме: за нею, позивачкою ОСОБА_1, - право власності на 1/3 ідеальну частину, а за ним, позивачем ОСОБА_2, - право власності на 2/3 ідеальні частини такого.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове засідання не зявилися, однак кожен з них подав на адресу суду письмові заяви, яких зазначили, що позовні вимоги підтримують та просять слухати справу у їх відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_3 сільської ради Мостиського району Львівської області в судове засідання не зявився, проте подав заяву, в якій просить справу слухати у їх відсутності та проти позову не заперечує.

Третя особа завідувач Мостиської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, проте подав копії сторінок спадкової справи після смерті ОСОБА_4, яка померла 07.12.2011р., за №134/2012, повідомив, що після смерті ОСОБА_6, яка померла 27.03.2010р., спадкова справа не заводилася та просив справу слухати у його відсутності.

Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності учасників справи, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У ч.4 ст.206 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши подані документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України.

Судом встановлено, що будинковолодіння по вул.Глибока, 1 в с.Крукеничі Мостиського району Львівської області відносилося до суспільної групи "колгоспний двір", головою якого була ОСОБА_4, а членами такого, як вважає суд: її (ОСОБА_4І.) рідна сестра ОСОБА_6 та її (ОСОБА_4І.) дочка - ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_4) ОСОБА_7, позивачка по справі, що підтверджується виписками з погосподарських книг по с.Крукеничі ОСОБА_3 сільської ради Мостиського району. Всі зазначені члени колгоспного двору станом на 15.04.1991 року зберегли право на частку в майні такого.

Виходячи з вимог ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963 року, які діяли станом на 15.04.1991р. і регулювали власність колгоспного двору, право власності на майно колгоспного двору (спірне будинковолодіння) в рівних частках мали ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_1, тобто кожен на 1/3 частину будинковолодіння по вул.Глибока, 1 в с.Крукеничі Мостиського району Львівської області.

27.03.2010 року відкрилась спадщина внаслідок смерті ОСОБА_6. До складу даної спадщини входить право власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами №1 по вул.Глибока в с.Крукеничі Мостиського району Львівської області, що належав спадкодавцю ОСОБА_6 як члену колгоспного двору.

Як вбачається із матеріалів справи, спадкодавець ОСОБА_6 за життя своїм майном не розпорядилася, заповіту не склала. У звязку з відсутністю заповіту, спадкування здійснюється за законом.

Спадкоємці першої черги спадкування за законом даної спадщини відсутні.

Спадкоємцем другої черги спадкування за законом даної спадщини була рідна сестра спадкодавця ОСОБА_6 ОСОБА_4.

На час смерті спадкодавця ОСОБА_6 її рідна сестра ОСОБА_4 як спадкоємець другої черги спадкування за законом вчинила дії, які свідчать про прийняття нею даної спадщини. Як убачається з матеріалів справи, зокрема довідки, виданої виконавчим комітетом ОСОБА_3 сільської ради Мостиського району Львівської області, за №470 від 04.05.2018р. ОСОБА_6, яка померла 27.03.2010р., на час смерті була зареєстрована та проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. На час смерті ОСОБА_6 разом з нею за вказаною адресою постійно проживала її рідна сестра ОСОБА_4

Тобто, в силу ст.1268 ЦК України, ОСОБА_4 вважається такою, що прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_6

Згідно повідомлення Мостиської державної нотаріальної контори від 19.04.2018р. за №01-16/249 після смерті ОСОБА_6, яка померла 27.03.2010р., спадкова справа не заводилася.

Після смерті ОСОБА_6 її рідна сестра ОСОБА_4 успадкувала належну спадкодавцю 1/3 частину спірного будинковолодіння, а частка кКобель С.І. у спірному будинковолодінні збільшилася до 2/3 частин такого (1/3, що належала їй як члену колгоспного двору, + 1/3 частина, яку вона успадкувала в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_6І.).

07.12.2011 року відкрилася спадщина внаслідок смерті ОСОБА_4.

Як вбачається із матеріалів справи, спадкодавець ОСОБА_4 за життя своїм майном розпорядилася, а саме 17.03.2011р. склала заповіт, яким усе своє майно, в тому числі належні їй 2/3 частини спірного будинковолодіння, заповіла позивачу ОСОБА_2.

У встановлений законом строк, а саме 19.03.2012р. позивач ОСОБА_2 звернувся до Мостиської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті спадкодавця ОСОБА_4

З копії спадкової справи за №134/2012 та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 16.04.2018р. №51594394, відомо, що позивач ОСОБА_2 на підставі заповіту, посвідченого ОСОБА_8, секретарем Крукеницької сільської ради Мостиського району Львівської області 17.03.2011р., є спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_4, яка померла 07.12.2011р.

У видачі ж позивачу ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно спадкодавця ОСОБА_4 на частину житлового будинку по вул.Глибока, 1 в с.Крукеничі Мостиського району Львівської області нотаріусом відмовлено через відсутність правовстановлюючого документу на вказане майно.

Отже, через відсутність правовстановлюючого документу на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами №1 по вул.Глибока в с.Крукеничі Мостиського району Львівської області та через належність такого до суспільної групи «колгоспний двір» позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не можуть в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права, у звязку із чим звернулися до суду із зазначеним позовом.

Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копіями свідоцтв про смерть спадкодавців ОСОБА_6 та ОСОБА_4; повідомленням Мостиської державної нотаріальної контори від 19.04.2018р. за №01-16/249; копіями сторінок спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_4, за №134/2012; інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 16.04.2018р. №51594394; копіями паспорта, свідоцтва про народження та свідоцтва про одруження ОСОБА_1, позивачки по справі; копією паспорта позивача ОСОБА_2; копією будинкової книги для реєстрації осіб, що проживають в будинку по вул.Глибока, 1 в с.Крукеничі Мостиського району; копією технічного паспорта на вказаний будинок; довідками, виданими виконавчим комітетом ОСОБА_3 сільської ради Мостиського району Львівської області за №470 від 04.05.2018р., №№407-411 від 13.04.2018р.; іншими матеріалами справи.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця).

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом).

У відповідності до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ст.1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст. 1297 ЦК України).

Практика Верхового Суду України (п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Оскільки у даному випадку питання про право позивачів на спірне будинковолодіння не може бути вирішено в позасудовому порядку у зв'язку з вищевикладеними обставинами, тому це питання можливо вирішити у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане майно.

Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Права власника майна підлягають захисту шляхом пред'явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб.

Пленум Верховного Суду України в Постанові 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» розяснив, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні чи суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або попорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальний за це.

Крім того, Верховний Суд України у листі від 01.04.2014р. «Аналіз практики застосування судами ст.16 ЦК України» зазначив, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить від змісту субєктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен зясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет і підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Відповідно до ч.3 ст.12, ст.81 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Узагальнюючи, суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачами права власності на спірне будинковолодіння (житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами) по вул.Глибока, 1 в с.Крукеничі Мостиського району Львівської області: за позивачкою ОСОБА_1 - права власності на 1/3 ідеальну частину будинковолодіння, що належала їй як члену колгоспного двору, а за позивачем ОСОБА_2 права власності на 2/3 ідеальні частини такого в порядку спадкування за заповітом після смерті спадкодавця ОСОБА_4

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 133, 200 ч.3, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 сільської ради Мостиського району Львівської області, третя особа Мостиська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на 2/3 ідеальні частини будинковолодіння (житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами) №1 по вул.Глибока в с.Крукеничі Мостиського району Львівської області.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності на 1/3 ідеальну частину будинковолодіння (житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами) №1 по вул.Глибока в с.Крукеничі Мостиського району Львівської області.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Мостиський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.В.Кічак

Рішення набрало законної сили «___» ______________ 20 р.

Суддя Ю.В.Кічак