Єдиний унікальний номер 263/817/18 Номер провадження 22-ц/775/407/2018(м)
Головуючий у 1-й інстанції Шатілова Л.Г.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2018 року Апеляційний суд Донецької області у суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Попової С.А.,

суддів Гаврилової Г.Л., Ткаченко Т.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 квітня 2018 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_3

про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання їх неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що проживає разом із нею, в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходів) батька дитини. Також заявила позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів на її утримання, як одного з подружжя, з якою проживає дитина-інвалід (син ОСОБА_5), що за наявністю захворювання (цукровий діабет 1 типу), інсулінозалежністю, потребує постійного стороннього догляду просила стягнути з батька дитини аліменти в розмірі 1/5 частини всіх видів його заробітку (доходів) на весь період проживання з нею дитини-інваліда та опікування нею. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилалась на матеріальну спроможність відповідача надавати у вказаному розмірі допомогу, з огляду на його працездатність і заробітки.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 квітня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів (заробітку), але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 23.01.2018 року та до досягнення дитиною повноліття. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача аліменти: на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частини доходів відповідача, але не менш, ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку; на її утримання, як дружини, з якою проживає дитина-інвалід в розмірі 1/5 частини з усіх видів доходів відповідача на весь період проживання дитини з нею та опікування сином з інвалідністю. Позивач стверджує про надання достатніх доказів в обґрунтування встановленого соціального статусу сина ОСОБА_5 як дитини-інваліда, що були в розпорядженні суду, але помилково визнані недостатніми для ухвалення позитивного рішення.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, однак, відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

У матеріалах справи міститься заперечення відповідача (а.с. 24-25) на позовну заяву, в ОСОБА_3 вказує на безпідставність позовних вимог на утримання матері дитини на період її проживання з неповнолітнім сином, оскільки відповідач вказує на відсутність юридичного статусу його дитини ОСОБА_4 як дитини-інваліда. Не заперечуючи проти стягнення на нього аліментів на сина, просив зменшити їх розмір до стягнення до 1/4 частини від всіх видів доходу, на що він матеріально здатний.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

За змістом ч.ч. 4, 6 ст. 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ (справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб); справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (ч. 4 ст. 274 ЦПК), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності згідно із ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду в частині вимог про стягнення аліментів на дружину скасувати і ухвалити в даній частині нове рішення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне зясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, позивач і відповідач є колишнім подружжям, шлюб між якими розірвано Кіровським районним судом міста Кіровограда від 08.06.2016р. (а.с.5).

Від шлюбу сторони мають дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 3).

Згідно виписки Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит» № 331, висновку ЛКК неповнолітній ОСОБА_4 страждає на захворювання «Цукровий діабет 1 типу, вперше виявлений, важка форма» (а.с. 6, 79-80).

Неповнолітній ОСОБА_4 проживає разом із матірю ОСОБА_2, яка перебуває у відпустці без збереження заробітної плати для домашнього догляду за дитиною до досягнення нею пятирічного віку (а.с. 10, 81).

Відповідач ОСОБА_3, працюючи на посаді молодшого інспектора Маріупольського міжрайонного відділу Управління поліції охорони в Донецькій області, отримав за 12 місяців 2017 року заробітну плату в розмірі 77766,86грн. (а.с. 30).

Житло відповідача на території м. Авдіївка частково зруйновано внаслідок проведення бойових дій (а.с. 34).

Платіжними документами підтверджено надання відповідачем матеріальної допомоги на утримання дитини, зокрема з придбання впродовж 2015-2018рр. ліків, продуктів харчування для дитини, перерахування на картку позивача грошових сум (а.с. 39-70).

Задовольняючи частково позов про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд першої інстанції виходив з положень ст.ст. 180-182 СК України і дійшов до висновку про наявність підстав для часткового стягнення аліментів з відповідача на користь позивача, з якою проживає їх неповнолітній син, - в розмірі 1/4 від всіх видів його доходів. Відмовляючи в задоволенні позову в частині вимог про стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина-інвалід, суд, з урахуванням наявних документів, вважав недоведеним факт наявності чи відсутності у дитини інвалідності.

З висновками в частині відмови в задоволенні позову щодо стягнення аліментів на дружину, з якою проживає дитина-інвалід, погодитись не можна, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За ч.ч. 1, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку ч. 2 ст. 182 СК України.

Судом проаналізовано зібрані докази в порядку перевірки обставин, визначених ч. 1 ст. 182 СК України.

Так, судом враховано відомості щодо стану здоровя дитини, яка страждає на захворювання цукровий діабет, у звязку з чим потребує домашнього догляду матері строком до 5 років (а.с. 6-7), перебування матері дитини у відпустці без збереження заробітної плати для здійснення домашнього догляду за дитиною (а.с. 81); матеріальне становище платника аліментів, що працює молодшим інспектором Маріупольського міжрайонного відділу Управління поліції охорони в Донецькій області і має середньомісячний заробіток, обчислений за 2017р., 6480грн. (а.с. 30, 31), часткове руйнування пошкодження житла відповідача внаслідок бойових дій на території м. Авдіївка (а.с. 33-38).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в достатньому обсязі встановив обставини справи в частині розвязання вимог ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини до досягнення нею повноліття, відповідні їм правовідносини, наданим доказам дав належну оцінку. Суд правильно застосував матеріальний закон, вимоги ст.ст. ст.ст. 89, 263-264 ЦПК України, ухвалив обґрунтоване рішення про часткове задоволення цих вимог стягнення аліментів на неповнолітню дитину у розмірі 1/4 частки від доходу відповідача. Таке рішення побудовано на матеріалах, що в достатньому обсязі здобуті судом і окреслюють матеріальне становище платника аліментів, який є потерпілою особою внаслідок пошкодження житла в артобстрілах м. Авдіївки, має заробіток.

З присудженим розміром аліментів на дитину погодилась і позивач у змісті своєї апеляційної скарги (а.с. 91).

Відтак, рішення суду в наведеній частині підлягає залишенню без змін.

Разом з тим, рішення суду в частині вирішення вимог про стягнення аліментів на дружину, ухвалене внаслідок неповного зясування обставин у справі, що мають значення, зокрема відомостей, що підтверджують соціальний статус дитини, формалізованого підходу до тлумачення положень сімейного законодавства, - підлягає скасуванню, виходячи з наступного нормативного врегулювання, а також беручи до уваги зібрані докази, в тому числі і додані позивачем до апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 88 СК України якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» від 06.10.2005р. N 2961-IV (з подальшими змінами): дитина з інвалідністю - особа віком до 18 років (повноліття) зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов'язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Порядок видачі медичного висновку про дитину-інваліда віком до 18 років, затверджений наказом Міністерства охорони здоров'я України від 4 грудня 2001 року № 482, визначає установлення у дитини медичних показань для визнання її інвалідом віком до 18 років лікарсько-консультативними комісіями дитячих лікарень, в тому числі Української дитячої спеціалізованої лікарні "ОХМаТДИТ".

Постановою Кабінету Мінстрів України № 917 від 21.11.2013р. затверджено Положення про лікарськуконсультативну комісію, де в п. 7 визначено обовязок комісій з визначення категорії «дитина-інвалід», складання за участю представників органів управління освіти та соціального захисту населення індивідуальну програму реабілітації дитини-інваліда, в якій визначаються обсяги реабілітаційних заходів, строки їх проведення та виконавці тощо; в п. 12 предписано направлення медичного висновку про дитину-інвалід віком до 18 років та індивідуальної програми реабілітації до органу соціального захисту населення за місцем проживання дитини-інваліда.

Як зясовано з долучених позивачем по апеляційної скарги документів, згідно із медичним висновком № 151 про дитину-інваліда віком до 18 років від 22.07.2015р. (а.с. 99-100) ОСОБА_4 має захворювання, передбачене Переліком медичних показань, що дають право на одержання державної соціальної допомоги на дітей-інвалідів віком до 16 років, затвердженим спільним наказом N 454/471/516 від 08.11.2001р. Міністерства охорони здоровя України, Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства фінансів України, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 26 грудня 2001р. за N 1073/6264, - визначено у підпункту 3.3 «інсулінозалежний цукровий діабет (1 тип) (Е10)» пункту 3 «Захворювання та патологічні стани, що дають право на одержання державної соціальної допомоги строком до 16 років» розділ ІІ ОСОБА_6 «Хвороби ендокринної системи, розладу харчування та порушення обміну речовин».

На ОСОБА_4 видано індивідуальну програму реабілітації дитини-інваліда № 29-12/415 (вікова категорія від 0 до 18 років) (а.с. 95-97).

Згідно із абз. 4 п. 9 Порядку встановлення лікарсько-консультативними комісіями інвалідності дітям, затвердженого вищезгаданою постановою КМУ № 917 (далі за текстом Порядок № 917), "Інвалідність встановлюється дітям до досягнення ними 18 років у разі наявності стійкого розладу функцій організму, зумовленого захворюваннями, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, що призводять до обмеження життєдіяльності дитини, неефективності реабілітаційних заходів, неможливості відновлення соціальної адаптації, несприятливого прогнозу відновлення працездатності з урахуванням реальних соціально-економічних обставин за місцем проживання дитини-інваліда. Перелік захворювань та патологічних станів, що дають право на встановлення дітям інвалідності відразу до досягнення ними 18 років визначається МОЗ».

У п. 19-21 Порядку № 917 визначено критерії встановлення інвалідності: « Дитині, якій встановлена інвалідність, залежно від міри втрати здоровя та обсягу потреби в постійному сторонньому догляді, допомозі або диспансерному нагляді встановлюється категорія дитина-інвалід або дитина-інвалід підгрупи А. Перелік захворювань та патологічних станів, що дають право на встановлення інвалідності дітям, затверджується МОЗ. Підставою для встановлення дитині категорії дитина-інвалід є помірна та середня міра втрати здоровя, залежність від стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду і здатність до самообслуговування».

Зважаючи на зібрані матеріали медичного значення, вбачається встановлення дитині ОСОБА_4 категорії «дитина-інвалід», потреба його в домашньому догляді.

Право на державну соціальну допомогу, відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам» мають діти-інваліди віком до 18 років.

Згідно довідки Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради, виданої ОСОБА_2, вона є отримувачем державної соціальної допомоги дітям-інвалідам (а.с. 98).

Відомості територіального органу соціального захисту про призначення ОСОБА_2 вказаного виду державної соціальної допомоги є актом визнання державою в особі її уповноваженого органу юридичного статусу дитини ОСОБА_4 як дитини з інвалідністю, чим спростовується твердження в рішенні суду про недоведення інвалідності цієї дитини.

В ході судового розгляду справи позивачем не представлено посвідчення дитини-інваліда, що видається одержувачам державної соціальної допомоги. Але, як впевнюється колегія суддів з вищенаведеного нормативного регулювання, таке посвідчення має похідне значення, такий документ видається на базі медичного висновку про інвалідність і побудовано на підставі прийнятого УПСЗН рішення про призначення соціальної допомоги на дитину з інвалідністю. Тож такий документ, як посвідчення, є вторинним і не спростовує та не усуває доведеного факту наявності у дитини юридичного статусу дитини з інвалідністю, підтвердженого медичного висновку про потребування ним домашнього догляду з боку матері, що є підставою для задоволення вимог за ст. 88 СК України.

Таким чином в ході апеляційного перегляду справи документально підтверджено встановлення неповнолітній дитині ОСОБА_4 інвалідності з липня 2015 року.

Тож, висновки суду про недоведеність факту наявності чи відсутності у дитини інвалідності, є невірними, не відповідають фактичним обставинам справи і зібраним у справі доказам, в тому числі наданим до суду апеляційної інстанції. Судом неповно зясовані обставини, що мають значення для справи: попри наявний в розпорядженні документ про отримання на неповнолітнього ОСОБА_4 державної соціальної допомоги на дитину-інваліда до 18 років, судом, при наявності сумнівів в статусі дитини, не витребувано підтверджуючих відомостей з територіального органу праці і соціального захисту населення з використанням процесуальних можливостей за п.п. 3 і 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України. Ухвалюючи рішення, судом допущене спрощене тлумачення диспозиції ст. 88 СК України щодо визначення критеріїв на утримання.

Поза увагою суду залишились відомості про перебування матері дитини у відпустці по догляду за хворою дитиною, що як підтверджено медичною довідкою і висновком ЛКК № 10-4/115 на цукровий діабет 1 типу у тяжкій формі, через що, як дитина-інвалід потребує домашнього догляду до досягнення 5-тирічного віку по 18.03.2019р. (а.с. 10, 79-80, 81).

В ході апеляційного перегляду справи колегія суддів впевнилась в наявності сукупності фактів, що регламентують підстави для призначення утримання на дружину, а саме: проживанні неповнолітньої дитини ОСОБА_4, статус якого як дитини-інваліда підтверджено, разом із матірю (позивачем), інсулінозалежна дитина потребує домашнього догляду; здійснення ОСОБА_2 опікування за дитиною; можливості батька дитини надавати на утримання матері дитини таку допомогу.

Враховуючи ухвалення незаконного і необґрунтованого рішення в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення аліментів на утримання дружини, таке рішення відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню згідно вищенаведеного мотивування. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, на переконання апеляційного суду, знайшли своє підтвердження.

Враховуючи обґрунтовано присуджений судом першої інстанції до стягнення розмір аліментів платника на сина ОСОБА_5 до досягнення ним повноліття в розмірі 1/4 частки від всіх видів доходу, колегія суддів, із урахуванням відомостей про розміри добровільно сплачуваних батьком дитини грошових сум на утримання сина і придбання товарів і медичного обладнання по захворюванню дитини (а.с. 39-71), вважає за доцільне стягнути з ОСОБА_3 аліменти на утримання дружини ОСОБА_2, як такої, з якою проживає дитина-інвалід, в розмірі 1/6 частки від доходу відповідача протягом всього часу проживання з дитиною-інвалідом та опікування нею, починаючи з дати подання позовної заяви.

Підставою для припинення стягнення аліментів можуть бути обставини, за яких дитина-інвалід знімається з обліку: анулювання відповідних медичних висновків (втрати статусу дитини-інваліда); виїзду на постійне місце проживання за кордон; настання смерті.

За правилами ст. 141 «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, із урахуванням наслідків апеляційного розгляду, яким частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_2, а рішення суду скасовано в частині заявлених аліментних вимог на утримання дружини, з якою проживає дитина-інвалід, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави витрати з оплати судового збору за подачу апеляційної скарги позивачем, що була звільнена від цього виду витрат - в розмірі 1057,20грн. (ставка судового збору по заявленим вимогам в суді першої інстанції 704,80грн. помножена на процентну ставку судового збору по апеляційній скарзі на судове рішення 150%).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України, суд,

П О С ТА Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 квітня 2018 року в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина-інвалід, скасувати і в цій частині ухвалити нове судове рішення, яким ці позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2, (РНОКПП НОМЕР_1, громадянина України, працюючого молодшим інспектором Маріупольського міжрайонного відділу Управління поліції охорони в Донецькій області, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3), на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_2, проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5), аліменти на її утримання, як того з подружжя, з яким проживає дитина-інвалід - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, протягом всього часу проживання з дитиною-інвалідом і опікування нею, починаючи утримання з 23.01.2018 року.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в розмірі 1057 (одна тисяча пятдесят сім) гривень 20 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п.п. «а», «б», «в», «г» п. 2 ч. 3 ст. 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий С.А. Попова

Судді Г.Л.Гаврилова

ОСОБА_7

23.05.2018