Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Пр. № 22-ц/778/41/18Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

за участі секретаря Ващенко З.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3, яка діє в інтересах недієздатного ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, до ОСОБА_2, ОСОБА_5, Треті особи: Орган опіки та піклування Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області, Терпіннівська сільська рада Мелітопольського району Запорізької області про визнання недійсною довіреності та про визнання недійсним договору дарування квартири

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в особі свого представника ОСОБА_3 (довіреність, копія т.с. 1 а.с. 18) звернувся до суду із позовом у цій справі, в якому просив на підставі ст. ст. 203 217, 225, 237, 244 ЦК України визнати недійсними довіреність від 25 листопада 2013 року (р. № - 1786), складену від імені ОСОБА_4 та договір дарування квартири № АДРЕСА_1, укладений 13 березня 2014 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6.(р. № 349).

Ухвалою суду першої інстанції провадження у цій справі за вищезазначеним позовом позивача було відкрито (т.с. 1 а.с. 23).

Ухвалою суду першої інстанції (т.с. 1 а.с. 51) у цій справі призначено судово-медичну експертизу відносно ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, за висновком якої від 18.05.2015 року (т.с. 1 а.с. 69-77) ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, на період надання довіреності 25.11.2013 року виявляв ознаки зниження когнітивних функцій внаслідок ураження головного мозку (дискуляторна енцефалопатія змішаного ґенезу - судинного (ішемічний інсульт, гіпертонічна хвороба церебральний атеросклероз) та токсичного (внаслідок вживання алкоголю)), однак визначити ступінь зниження інтелектуально-мнестичних функцій на період, що цікавить суд, не представляється можливим, тому що підекспертний не оглядався деякий час за місцем проживання, тому винести експертне рішення на період надання довіреності 25.11.2013 року не є можливим. У теперішній час ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, виявляє ознаки деменції внаслідок ураження головного мозку (дискуляторна енцефалопатія змішаного ґенезу - судинного (ішемічний інсульт, гіпертонічна хвороба церебральний атеросклероз) та токсичного (внаслідок вживання алкоголю)), у силу чого він не може розуміти значення своїх дій і керувати ними.

Ухвалою суду першої інстанції (т.с. 1 а.с. 167-168) заяву позивача у цій справі про забезпечення позову задоволено, заборонено відчуження спірної квартири, що належить відповідачу ОСОБА_2

Ухвалою суду першої інстанції від 21.07.2016 року (т.с. 1 а.с. 186-187) у цій справі в якості законного представника ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, залучено опікуна ОСОБА_3 (а.с. 230) та третю особу - орган опіки та піклування Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області.

19.10.2016 року ОСОБА_3 яка є дружиною ОСОБА_4, з 12.10.2001 року (свідоцтво про одруження, копія т.с.1 а.с.17, та яка є опікуном останнього (рішення суду від 12.02.2016 року, яке набрало законної сили 23.06.2016 року, копія т.с. 1 а.с.150) , яка діє в інтересах недієздатного ОСОБА_4, уточнила позовні вимоги позивача у цій справі (а.с. 1 а.с. 212-214) та на підставі ст. 230, 241 ЦК України просила:

- визнати недійсною довіреність від 25 листопада 2013 року (р. № - 1786), складену від імені ОСОБА_4;

- визнати недійсним договір дарування квартири № АДРЕСА_1, укладений 13 березня 2014 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6.(р. № 349).

В обґрунтування уточненого позову зазначала, що у березні 2014 року ОСОБА_4 отримав з ТОВ «Комфорт-Мелітополь» рахунок на оплату за житлово-комунальні послуги, з якого вбачалося, що по квартирі № АДРЕСА_2 рахунок відкритий на відповідача ОСОБА_2 На запит ОСОБА_4 до ТОВ «Комфорт-Мелітополь» отримав відповідь, що при укладенні договору про надання послуг з утримання будинку між Товариством та ОСОБА_2, нею був пред'явлений договір дарування від 13 березня 2014 року, згідно із яким ОСОБА_2 є власником вищевказаної квартири. Вказує, що у липні 2014 року ОСОБА_4 отримав копію договору дарування квартири від 13 квітня 2014 року та копію довіреності від 25 листопада 2013 року. У довіреності від 25 листопада 2013 року вказано, що ОСОБА_4 за попередньою усною домовленістю уповноважив відповідачів вести його справи про передачу йому спадщини у нотаріальній конторі після смерті батьків. Також в довіреності вказано, що ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_5 (є його колишньою дружиною) подарувати вказану квартиру ОСОБА_2 (є його дочкою). ОСОБА_5 13 березня 2014 року від імені ОСОБА_4 подарувала квартиру ОСОБА_2 Ця квартира раніше належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 та його батькам. ІНФОРМАЦІЯ_5 року померла його мати, а ІНФОРМАЦІЯ_6 року помер його батько. ОСОБА_4 є єдиним спадкоємцем після смерті батьків. В квартирі мешкає ОСОБА_4 та його дружина - ОСОБА_3, з якою він мешкає з 1997 року. З 13 серпня 2008 року ОСОБА_4 є інвалідом І групи у зв'язку з перенесеним інсультом, а тому потребує постійного нагляду. За станом здоров'я ОСОБА_4 не міг оформити на себе спадщину після смерті батьків. В листопаді 2013 року дочка ОСОБА_4 - ОСОБА_2 запропонувала йому свою допомогу в оформленні спадщини на підставі довіреності. 25 листопада 2013 року дочка привезла до нотаріуса, щоб підписати довіреність. Своїй дочці він повністю довіряв, а тому у зміст довіреності не вникав і підписав. Крім того, за станом свого здоров'я він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. З колишньою дружиною ОСОБА_5 він давно не спілкувався, а тому яких-небудь повноважень від свого імені він не міг їй надати. Ніяких розмов щодо переоформлення квартири на відповідача ОСОБА_2 не було, оскільки в квартирі він мешкає разом зі своєю дружиною - ОСОБА_3 Рішенням суду від 12 лютого 2016 року, яке набрало законної сили 23 червня 2016 року, ОСОБА_4 визнано недієздатним і встановлено над ним опіку.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 січня 2017 року (т.с. 1 а.с. 237-241) позов у цій справі задоволено.

Визнано недійсною довіреність від 25 листопада 2013 року, складену від імені ОСОБА_4 на уповноваження ОСОБА_5 та ОСОБА_2 вести його справи про передачу йому спадщини, вести його цивільні, адміністративні, кримінальні, господарські справи, бути його представником в усіх установах, підприємствах та організаціях, розпоряджатися (з правом продажу або подарувати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7 р.н.) належною йому квартирою АДРЕСА_4 та іншими повноваженнями, посвідчену 25 листопада 2013 року приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Мозгіною О.П., зареєстровано в реєстрі за № 1786.

Визнано недійсним договір дарування квартири, укладений 13 березня 2014 року між ОСОБА_5, яка діяла від імені гр. ОСОБА_4, та ОСОБА_2 згідно умов якого ОСОБА_4 подарував, а гр. ОСОБА_2 прийняла в дар 2-кімнатну упорядковану квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3, житловою площею 29,1 мІ, загальною площею 45,8 мІ, посвідчений 13 березня 2014 року приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Бєдновим О.А., зареєстровано в реєстрі за № 349.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (т.с. 2 а.с. 2-5) просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову відмовити.

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (т.с. 2 а.с. 27), справу призначено до розгляду (а.с.29) з урахуванням навантаженості судді - доповідача та колегії суддів, яка має постійний склад, а також відпустки колегії суддів та судді - доповідача (т.с. 2 а.с. 41).

Позивач у цій справі подала заперечення на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 у цій справі (т.с. 2 а.с. 42-45).

Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 27 липня 2017 року не відбувся та був відкладений (т.с. 2 а.с. 58) через першу неявку всіх осіб, які беруть участь у справі, в порядку задоволення клопотань про його відкладення відповідача ОСОБА_2 (т.с. 2 а.с. 57) та представника останньої за договором - адвоката (а.с. 53-54) ОСОБА_9 (т.с. 2 а.с. 52), з урахуванням навантаженості судді - доповідача та колегії суддів, яка має постійний склад, а також відпустки колегії суддів та судді - доповідача (т.с. 2 а.с. 83).

Ухвалою апеляційного суду (т.с. 2 а.с. 59) розгляд цієї справи призначено в режимі відеоконференції в порядку задоволення клопотання позивача.

У судовому засіданні 16 листопада 2017 року розпочато розгляд цієї справи апеляційним судом по суті (т.с. 2 а.с. 89-90), заслухано доповідь судді-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_3, яка діє в інтересах недієздатного ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, її представника - адвоката ОСОБА_10 в режимі відеоконференції, а також представника відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_9, у розгляді цієї справи оголошено перерву у зв'язку із заявленням сторонами у цій справі клопотання про надання їм часу для укладення мирової угоди, а також у зв'язку із витребуванням ухвалою апеляційного суду (т.с. 2 а.с. 93) у Бєднова О.А., приватного нотаріуса Мелітополського міського нотаріального округу Запорізької області фотокопію всіх документів, які стали підставою для посвідчення ним вищезазначеного договору дарування квартири - для долучення до матеріалів цієї справи.

04 грудня 2017 року ОСОБА_2 подала через канцелярію апеляційному суду клопотання про витребування у приватного нотаріуса Мелітополського міського нотаріального округу Запорізької області Мозгиної О.П. пояснень та документів, які стали підставою для посвідчення нею вищезазначеної довіреності, яке за своїм змістом дублює клопотання її представника ОСОБА_9 у судовому засіданні 16.11.2017 року, та яке вже було вирішено апеляційним судом у даному судовому засіданні, а саме: в задоволенні останнього було апеляційним судом відмовлено протокольно без виходу до нарадчої кімнати.

На виконання вищезазначеної ухвали апеляційного суду нотаріусом було надано фотокопію всіх документів, які стали підставою для посвідчення ним вищезазначеного договору дарування квартири (т.с. 2 а.с. 107-132).

З 15.12.2017 року набрав законної сили ЦПК України в новій редакції, його нормами має керуватись апеляційний суд при апеляційному перегляді цієї справи.

Оскільки, в силу вимог п. 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року № 2147-VІІ, якій набрав чинності з 15.12.2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 15 лютого 2018 року (т.с. 2 а.с. 151) не відбувся та був відкладений через перебування судді-члена колегії в нетривалій відпустці, яка не є підставою для визначення в автоматизованому порядку іншого судді-члена колегії апеляційного суду для розгляду цієї справи.

Третя особа - Терпіннівська сільська рада Мелітопольського району Запорізької області електронною поштою подала заперечення на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 (а.с. 156), в яких у тому числі зазначала, що іншого житла на праві власності у ОСОБА_4 немає.

Ухвалою апеляційного суду від 22 березня 2018 року (т.с. 2 а.с. 164-165) у задоволенні клопотання позивача про призначення повторної судово-медичної експертизи у цій справі відмовлено.

У судовому засіданні 22 березня 2018 року продовжено розгляд цієї справи апеляційним судом: встановлено, що примирення сторін у цій справі не відбулося, досліджено надані нотаріусом фотокопії вищезазначених документів, заслухано додаткові пояснення позивача ОСОБА_3, яка діє в інтересах недієздатного ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, її представника - адвоката ОСОБА_10 та адвоката ОСОБА_9, яка є представником обох відповідачів - ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (т.с. 2 а.с. 157-158), у розгляді цієї справи оголошено перерву в порядку задоволення клопотання представника позивача - ОСОБА_10 про оголошення останньої для надання відповідної заяви у письмовому вигляді після роз'яснення апеляційним судом стороні позивача у судовому засіданні на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, право відмови від позову в частині позовних вимог, що стосується визнання недійсною довіреності, оскільки за допомогою останньої була оформлена у тому числі спадщина після батьків на ОСОБА_4

28 березня 2018 року апеляційному суду надійшла заява позивача про відмову від частини позовних вимог у цій справі (т.с. 2 а.с. 178), яку за її змістом не можна вважати останньою, про що було роз'яснено апеляційним судом позивачеві відповідним листом (т.с. 2 а.с. 189).

На що позивач ОСОБА_3, яка діє в інтересах недієздатного ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, подала апеляційному суду електронною поштою заяву (т.с. 2 а.с. 195), в якій просила не розглядати її вищезазначену заяву про відмову від позовних вимог в частині, позовні вимоги залишаються без змін.

Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 05 квітня 2018 року, не відбувся та був відкладений (т.с. 2 а.с. 190) через перебування судді-члена колегії апеляційного суду у відрядженні у м. Києві у зв'язку із проходженням кваліфікаційного оцінювання цим суддею.

Ухвалою апеляційного суду, постановленою апеляційним судом у судовому засіданні 17 травня 2018 року без виходу до нарадчої кімнати, ухвалено: вищезазначену заяву позивача про відмову від позовних вимог в частині у цій справі, подану раніше через канцелярію, не розглядати через непідтримання останньої позивачем у даному судовому засіданні у цій справі.

У судове засідання 17 травня 2018 року належним чином повідомлені про час та місце розгляду цієї справи (т.с. 2 а.с. 196-200) недієздатний ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, відповідач ОСОБА_5 та представники третіх осіб не з'явились, про причини своєї неявки та неявки своїх представників апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

Навпаки, третя особа Терпінівська сільська рада подала поштою апеляційному суду заяву (т.с. 2 а.с. 206-207), в якій просила розглядати дану справу апеляційним судом без участі її представника.

В силу вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажними причини неявки у дане судове засідання всіх нез'явившихся осіб, які беруть участь у справі, і на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, ухвалив заяву третьої особи задовольнити, розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю всіх нез'явившихся осіб, які беруть участь у справі, за присутністю позивача ОСОБА_3, яка діє в інтересах недієздатного ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, її представника - адвоката (т.с. 1 а.с. 124-126) ОСОБА_10, відповідача ОСОБА_2 та адвоката ОСОБА_9, яка представляє обох відповідачів - ОСОБА_5 та ОСОБА_2

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення всіх з'явившихся осіб, які беруть участь у справі,

-у тому числі відповідача ОСОБА_2, яка у тому числі на запитання апеляційного суду не змогла пояснити, чому вона зі свого боку не визнавала батька недієздатним, досі не є його опікуном та не утримує батька, докази протилежного надати апеляційному суду не може;

перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що позивач, відповідач ОСОБА_5 та треті особи у цій справі із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції погодились, останнє в апеляційному порядку не оскаржували.

Таким чином, апеляційний суд переглядає законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій справі лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2

В силу вимог ст. 374 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п.1), скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення … (п.2).

В силу вимог ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, судовими рішеннями є рішення, постанови.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового… є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі у повному обсязі та визнаючи недійсними як довіреність, так й договір дарування квартири недійсними, керувався ст. ст. 230, 241 ЦК України, постановою Пленуму ВСУ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ст. ст. 10,60, 88, 174, 179, 212, 223 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, та виходив із обґрунтованості та доведеності всіх вимог позивача у цій справі.

Проте із такими висновками суду першої інстанції погодитись лише частково з наступних підстав.

При перевірці законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції у цій справі апеляційний суд виходить із положень ЦПК України, в редакції, що була чинною до 14.12.2017 року включно, тобто чинною на час ухвалення оскаржуємого рішення судом першої інстанції у цій справі (24 січня 2017 року).

Відповідно до ст. 213 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі відповідає лише частково.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що в силу вимог ст. ст. 230 (правові наслідки вчинення правочину під впливом обману), 241 (вчинення правочинів з перевищенням повноважень) ЦК України ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, який звернувся у цій справі із вищезазначеним позовом ще у листопаді 2014 року (т.с. 1 а.с. 1), а у подальшому уточний позов підтримала ОСОБА_3, яка діє в інтересах недієздатного з 23 червня 2016 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, має право на визнання недійсним вищезазначеного договору дарування 2-кімнатної квартири № АДРЕСА_1, укладеного 13 березня 2014 року між ОСОБА_5 (колишня дружина недієздатного), яка діяла від імені ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, на підставі довіреності від 25.11.2013 року, та ОСОБА_6 (дочка недієздатного від шлюбу із відповідачем ОСОБА_5.), посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Бєдновим О.А., зареєстровано в реєстрі за № 349.

Оскільки, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, який є інвалідом І групи з 13 серпня 2008 року безстроково (т.с. 1 а.с. 14), якого рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 лютого 2016 року, яке набрало законної сили 23 червня 2016 року (т.с. 1 а.с. 197-199), визнано недієздатним, іншого житла на праві власності не має, що підтверджується інформацією Терпіннівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області (а.с. 156) та що не спростовано відповідачами у цій справі.

Недоречними при цьому, є посилання представника відповідачів у судовому засіданні в апеляційному суді про забезпеченість недієздатного ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, іншим житлом, про що, начеб - то, свідчить реєстрація останнього на час розгляду цієї справи (тобто право користування) за адресою: АДРЕСА_5 (т.с. 2 а.с. 147 довідка Терпіннівської сільської ради від 15.12.2017 року, копія якої надана відповідачем ОСОБА_2 лише апеляційному суду, та яка може бути прийнята апеляційним судом до уваги у цій справі як доказ, передбачений ст. 367 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду в межах апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2.), але яка є лише дачею та належить його дружині ОСОБА_3, що визнавалось сторонами у цій справі.

Належні допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що в березні 2014 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, дізнався із рахунку ТОВ «Комфорт-Мелітополь» на сплату житлово-комунальних послуг по вищезазначеній спірній квартирі, що він більше не є власником вказаної квартири і звернувся до суду із вищезазначеним позовом (т.с. 1 а.с. 1), так як укладення договору дарування квартири від 13.03.2014 року між ОСОБА_5 від його імені та ОСОБА_2 не відповідало його волі, порушувало його права, було укладено ОСОБА_5 з перевищенням її повноважень, остання, навіть, не повідомила ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, про укладення нею вищезазначеного договору дарування від 13.03.2014 року вказаної квартири на користь їх спільної дочки - ОСОБА_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, при укладенні договору дарування у нотаріуса він не був присутній.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Позивач у своєму позові у цій справі наполягав на тому, що за станом здоров'я ОСОБА_4 не міг оформити на себе спадщину після смерті батьків. В листопаді 2013 року дочка ОСОБА_4 - ОСОБА_2 запропонувала йому свою допомогу в оформленні спадщини на підставі довіреності. 25 листопада 2013 року дочка привезла до нотаріуса, щоб підписати довіреність. Своїй дочці він повністю довіряв, а тому у зміст довіреності не вникав і підписав. Крім того, за станом свого здоров'я він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. З колишньою дружиною ОСОБА_5 він давно не спілкувався, а тому яких-небудь повноважень від свого імені він не міг їй надати. Ніяких розмов щодо переоформлення квартири на відповідача ОСОБА_2 не було, оскільки в квартирі він мешкає разом зі своєю дружиною - ОСОБА_3

Крім того, сама по собі наявність повноважень у ОСОБА_5 в довіреності, виданій ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ще 25.11.2013 року, у тому числі щодо дарування вказаної квартири ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, не свідчить про те, що на це була воля ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, станом саме на момент укладення договору 13.03.2014 року.

Відповідач ОСОБА_2, скориставшись віком та станом здоров'я ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, який виявляв ознаки зниження когнітивних функцій внаслідок ураження головного мозку (дискуляторна енцефалопатія змішаного ґенезу - судинного (ішемічний інсульт, гіпертонічна хвороба церебральний атеросклероз) та токсичного (внаслідок вживання алкоголю висновок експертизи т.с. й а.с. 69-77)), коли він потребував від неї стороннього догляду та розраховував на її допомогу, як дочки, якій він довіряв, ввела його в оману.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Судом першої інстанції у цій справі при вирішенні останньої по суті було правильно враховано вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем після дарування квартири 13 березня 2014 року проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Оскільки, лише в разі встановлення цих обставин норми ст. ст. 230, 241 та ст.ст. 203 і 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими.

Відсутність у особи під час укладення договору дарування волевиявлення на безоплатну передачу майна у власність обдаровуваного й передача його за умови вчинення на користь дарувальника будь-якої дії майнового або немайнового характеру, усупереч вимогам ст. 717 ЦК України, є підставою для визнання договору дарування недійсним на підставі ч. 3 ст. 203 ЦК України.

Однак, суд першої інстанції на виконання вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року, не сприяв повному та всебічному з'ясуванню обставин цієї справи в частині позовних вимог позивача про визнання недійсною на підставі саме ст. 230 ЦК України (правові наслідки вчинення правочину під впливом обману) вищезазначеної довіреності від 25 листопада 2013 року, складеної від імені ОСОБА_4 на уповноваження ОСОБА_5 та ОСОБА_2 вести його справи про передачу йому спадщини, вести його цивільні, адміністративні, кримінальні, господарські справи, бути його представником в усіх установах, підприємствах та організаціях, розпоряджатися (з правом продажу або подарувати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7 р.н.) належною йому квартирою АДРЕСА_4 та іншими повноваженнями, посвідчену 25 листопада 2013 року приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Мозгіною О.П., зареєстровано в реєстрі за № 1786.

Обґрунтованими є доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 у цій справі в частині вирішення судом першої інстанції вказаних позовних вимог позивача, які ґрунтуються на тому, що вищезазначена довіреність ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, є одностороннім правочином.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» норми ст. 230 ЦК України не застосовуються щодо односторонніх правочинів.

Також встановлено, що на підставі цієї довіреності (копія т.с. 2 а.с. 153) відповідач мала допомагати та допомагала оформити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, спадщину після смерті його батьків у вигляді 2/3 частин вищезазначеної спірної квартири (свідоцтва від 20.03.2014 року про право на спадщину за законом після смерті батьків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 т.с. 2 а.с. 147-148).

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 п. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, сприяв врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами.

Проте, останньої сторонами у цій справі досягнуто не було.

Крім того, апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах апеляційної скарги ОСОБА_2

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Однак, не можна вважати доказами, передбаченими ст. 367 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, при перегляді законності та обґрунтованості законності рішення суду першої інстанції у цій справі від 24.01.2017 року будь-які докази, датовані після дати ухвалення оскаржуємого рішення суду у цій справі та надані ОСОБА_2 до її апеляційної скарги, зокрема письмові пояснення ОСОБА_15 від 23.02.2017 року (т.с. 2 а.с. 6-10), довідку старшої по будинку від 30.01.2018 року про непроживання ОСОБА_4 у спірній квартирі (т.с. 2 а.с. 150), письмові пояснення ОСОБА_16 від 17.04.2018 року (т.с. 2 а.с. 202-205, 209).

Крім того, останні взагалі не можна вважати належними, допустимими доказами у цій справі на спростування висновків суду першої інстанції в незмінній частині рішення суду у цій справі.

Разом із тим, доказами, передбаченими ст. 367 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, які можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги у цій справі, є фотокопії всіх документів, які стали підставою для посвідчення Бєдновим О.А., приватним нотаріусом Мелітополського міського нотаріального округу Запорізької області, вищезазначеного договору дарування квартири, та які були надані апеляційному суду нотаріусом на виконання вищезазначеної ухвали апеляційного суду(т.с. 2 а.с. 93, 107-132).

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов'язковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права в незмінній частині рішення, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті у цій частині.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 у цій справі лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.

Тому, апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити частково, рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 січня 2017 року у цій справі слід скасувати в частині визнання недійсною довіреності від 25 листопада 2013 року, складеної від імені ОСОБА_4 на уповноваження ОСОБА_5 та ОСОБА_2 вести його справи про передачу йому спадщини, вести його цивільні, адміністративні, кримінальні, господарські справи, бути його представником в усіх установах, підприємствах та організаціях, розпоряджатися (з правом продажу або подарувати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7 р.н.) належною йому квартирою АДРЕСА_4 та іншими повноваженнями, посвідченої 25 листопада 2013 року приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Мозгіною О.П., зареєстровано в реєстрі за № 1786; ухвалити у цій частині нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні вказаних позовних вимог у цій справі, в решті рішення суду першої інстанції у цій справі залишити без змін.

Крім того, встановлено, що хоча суд першої інстанції в своєму рішенні й послався на ст. 88 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року, але фактично питання про розподіл між сторонами судових витрат, пов'язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, оскаржуємим рішенням суду не вирішувалось у цій справі, а тому останнє не може бути предметом перегляду апеляційним судом у цій справі, а може бути вирішено судом першої інстанції у подальшому за власною ініціативою або за заявою осіб, які беруть участь у справі, в порядку, передбаченому ст. 270 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року.

Керуючись ст. ст. 10 ч. 4, 58-61, 88, 213-214 ЦК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, ст.ст. 12, 141, 368, 371 - 372, 374, 379, 381-384, п. п. 8, 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 січня 2017 року у цій справі скасувати в частині визнання недійсною довіреності від 25 листопада 2013 року, складеної від імені ОСОБА_4 на уповноваження ОСОБА_5 та ОСОБА_2 вести його справи про передачу йому спадщини, вести його цивільні, адміністративні, кримінальні, господарські справи, бути його представником в усіх установах, підприємствах та організаціях, розпоряджатися (з правом продажу або подарувати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7 р.н.) належною йому квартирою АДРЕСА_4 та іншими повноваженнями, посвідченої 25 листопада 2013 року приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Мозгіною О.П., зареєстровано в реєстрі за № 1786.

Ухвалити у цій частині нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні вказаних позовних вимог у цій справі.

В решті рішення суду першої інстанції у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення суду апеляційної інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 29.05.2018 року, оскільки у період з 26.05.2018 року по 28.05.2018 року включно мали місце світкові та вихідні дні.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Маловічко С.В.