АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/735/18 Справа № 175/4000/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Свистунова О.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів Єлізаренко І.А., Красвітної Т.П.,

за участю секретаря Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 серпня 2017 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства Українська транспортна страхова компанія, ОСОБА_3 про стягнення страхового відшкодування, пені та суми франшизи,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просила стягнути на її користь з ПрАТ УТСК несплачену частку страхового відшкодування за Договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту серія UD16839 від 12.02.2016 року в розмірі 90 202,79 грн., пеню за прострочення виплати страхового відшкодування згідно умов Договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту та 3% річних за період з 23.07.2016 року по 05.10.2016 року в розмірі 4 850,82 грн., а всього стягнути 95 053,61 грн.; стягнути на її користь з ОСОБА_3 матеріальні збитки (франшизу) в розмірі 2 000,00 грн.; стягнути на її користь з ПрАТ УТСК та ОСОБА_3 судові витрати по справі пропорційно до заявлених вимог.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 22.02.2016 року на вул. Ленінській в районі е/о № 73 в с. Горянівське Дніпровського району Дніпропетровської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «ДАФ» д.р.н. АЕ3974ЕТ під керуванням водія ОСОБА_4, що належить ОСОБА_2, та транспортного засобу «ВАЗ» д.р.н. АЕ9475ЕІ, під керуванням водія ОСОБА_3, якого було визнано винним в скоєнні ДТП. Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3 була застрахована в ПрАТ УТСК згідно полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів № АЕ/5342529 та Договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту серія UD16839 від 12.02.2016 року. Згідно висновку автотоварознавчого дослідження № 2703/16/16 від 25.03.2016 року, розмір матеріального збитку завданий автомобілю «ДАФ» д.р.н. АЕ3974ЕТ складає 141 202,79 грн. Листом від 01.07.2016 року ПрАТ УТСК повідомив, що по даному страховому випадку, прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 49 000,00 грн. в порядку Закону та про відмову у виплаті страхового відшкодування, згідно умов Договору. В період з 14.07.2016 року по 22.07.2016 року страховик здійснив часткову виплату страхового відшкодування, в порядку Закону, в розмірі 14 000,00 грн. В період з 23.07.2016 року по 09.09.2016 року страховик здійснив виплату страхового відшкодування, в порядку Закону, в розмірі 35000,00 грн. зазначена частина страхового відшкодування була сплачена після терміну, визначеного ст. 36 Закону. Зазначене прострочення виникло з вини ПрАТ УТСК, а тому він повинен сплатити наступні штрафні санкції: за несвоєчасну виплату страхового відшкодування за Полісом пеню за період починаючи з 23.07.2016 року по 08.09.2016 року (включно) яка складає 800,27 грн., за несвоєчасну виплату страхового відшкодування за Договором: пеню за період починаючи з 23.07.2016 року по 05.10.2016 року (включно) яка складає 5876,77 грн. Також 3% річних за період з 23.07.2016 року по 05.10.2016 року (включно), яка складає 570,87 грн. 09.09.2016 року ПрАТ УТСК сплатив пеню в розмірі 2 397,09 грн. Отже загальний розмір штрафних санкцій складає 4 850,82 грн. Таким чином, загальний розмір заборгованості відповідача складає: 90 202,79 грн. + 4 850,82 грн. = 95 053,61 грн. Отже, враховуючи, що ДТП була спричинена з вини ОСОБА_3 з урахуванням вищенаведеного, на нього покладається обовязок щодо компенсації франшизи в розмірі 2 000,00 грн.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23.08.2017 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ УТСК на користь ОСОБА_2 пеню за несвоєчасну виплату страхового відшкодування згідно умов Полісу № АЕ/5342529 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 12.02.2016 року за період з 23.07.2016 року по 05.10.2016 року у розмірі 800,27 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму франшизи за Полісом № АЕ/5342529 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 12.02.2016 року у розмірі 1 000 грн.

Вирішено питання про розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, не зясувавши дійсні обставини спору.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не доведені обставини, що мають значення для справи.

Також, скаржник зазначає, що судом неповно зясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Згідно п.9 Розділу XIII "Перехідні положення" ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції установлено, що 22.02.2016 року о 13-20 год. ОСОБА_3 керуючи автомобілем НОМЕР_1, в с. Горянівське в районі електроопори № Л-73 по вул. Ленінській та на перехресті рівнозначних доріг, не надав перевагу в русі автомобілю НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_4, який рухався праворуч від нього, в результаті чого змусив останнього застосувати екстренне гальмування та виїхати за межі проїзної дороги, де він скоїв наїзд на бетонний блок. Транспортні засоби отримали механічні пошкодження, завдано матеріальні збитки, постраждалих немає.

Відповідно до приписів ч.6 ст. 82 ЦПК України, обставини встановлені постановою суду по адміністративній справі є обовязковими для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки.

Зазначена дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок ігнорування ОСОБА_3 вимог п.16.12 ПДР України, тобто відповідач допустив правопорушення передбачене ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що підтверджується постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16.03.2016 року (а.с.17). Тобто, наявність вини в діях ОСОБА_3 у настанні дорожньо-транспортної пригоди, в даному випадку, встановлена і не підлягає доказуванню.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САК433164 автомобіль НОМЕР_3, 2004 року випуску належить ОСОБА_2 (а.с.16).

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3 була застрахована згідно Полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів № АЕ/5342529. На виконання вимог ст.ст. 33,33-1 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, 24.02.2016 року ОСОБА_2 надала ПрАТ УТСКписьмове повідомлення про настання страхового випадку (а.с.21) та заяву на виплату страхового відшкодування (а.с.22-23).

Згідно висновку експертного дослідження по визначенню вартості матеріальної шкоди завданої власнику КТЗ № 2703/16/16 від 25.03.2016 року, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля НОМЕР_4 складає 141 202,79 грн. (а.с.29-49).

В період з 14.07.2016 року по 22.07.2016 року страховик здійснив часткову виплату страхового відшкодування за полісом в розмірі 14 000 грн., та в період з 23.07.2016 року по 09.09.2016 року страховик здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 35 000 грн. (а.с.106-124), яка була сплачена після терміну визначеного ст. 36 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів. Зазначене прострочення виникло з вини ПрАТ УТСК, що підтверджується листом Нацкомфінпослуг від 14.09.2016 року (а.с.28).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ПрАТ УТСК на користь ОСОБА_2 суми страхового відшкодування у розмірі 90 202,79 грн. та пені згідно Договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту (пеня у розмірі 5876,77 грн. та 3% річних у розмірі 570,87 грн.), та про стягнення з ОСОБА_3 суми франшизи за Договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту у розмірі 1 000 грн., суд першої інстанції виходив з того, що на момент дорожньо-транспортної пригоди, тобто станом на 22.02.2016 року, договір добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту серії UD № 16839 від 05.12.2014 року не набув чинності та не діяв.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 16 Закону України Про страхування (далі - Закон) договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобовязання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (надати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Статтею 983 ЦК України передбачено, що договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 18 Закону для укладання договору страхування страхувальник подає страховику письмову заяву за формою, встановленою страховиком, або іншим чином заявляє про свій намір укласти договір страхування. Факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування. Договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування.

Таким чином, законодавець у ст. 18 Закону розмежовує поняття «укладення» договору і «набрання ним чинності». Договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування. Тобто, момент укладення договору може не збігатися з моментом набранням ним чинності. Юридичне значення має той факт, що коли договір страхування укладено, але перший платіж не внесено (тобто договір не набрав чинності), страховик не зобовязаний здійснювати страхову виплату, навіть якщо випадок відбувся.

За змістом ст. 983 ЦК України договір страхування набуває чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 11 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик подає інформацію про укладені та достроково припинені договори обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності до централізованої бази даних у порядку, встановленому у положенні про централізовану базу даних щодо обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, яке затверджується Уповноваженим органом за поданням МТСБУ.

Згідно до п.1.2. Договір страхування набирає чинності з 00 год. 00 хв. Дня наступного за днем надходження страхового платежу на рахунок Страховика, але не раніше дати, що визначена в п.4.1, цього Договору страхування, як дата початку дії Договору. Дія Договору страхування закінчується о 24 годині 00 хвилин дати, яка вказана в п.4.1. Договору, як дата закінчення строку дії Договору страхування. Цей договір не набуває чинності, якщо страховий платіж що зазначений п.3.4. цього Договору, не був сплачений або був сплачений не в повному обсязі на поточний рахунок Страховика у термін, зазначений у п.3.5. цього Договору.

Згідно із ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового (випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату) і страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати Інші умови договору.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про страхування» факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування. Тобто, видача страхувальнику Договору страхування або поліса засвідчує факт укладання договору страхування цивільно-правової відповідальності.

Згідно ч. 7 ст. 15 ЗУ «Про страхування», страхові агенти - фізичні особи або юридичні особи, які діють від імені та за дорученням страховика і виконують частину його страхової діяльності, а саме: укладають договори страхування, одержують страхові платежі, виконують роботи, пов'язані із здійсненням страхових виплат та страхових відшкодувань. Страхові агенти є представниками страховика і діють в його інтересах за винагороду на підставі договору доручення із страховиком.

Пунктом 4.1. ст. 4 Договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту серії UD № 16839, встановлено строк його дії саме з 13 лютого 2016 року по 12 лютого 2017 року. Згідно п. 3.4 Договору, визначено страховий платіж у розмірі 300,00 гри, у строк до 15 лютого 2016 року.

Відмовляючи Позивачу у задоволені позовних вимог суд першої інстанції керувався тим, що 12 лютого 2016 року досягнувши всіх істотних умов Договору між ПрАТ 'Українська транспортна страхова компанія» та Позивачем було укладено Договір добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту серії UD № 16839.

У відповідності до проведення внутрішньої перевірки, що підтверджується Довідкою посадової особи ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» т.в.о. головного бухгалтера ОСОБА_5, страховий платіж за Договір добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту серії UD № 16839, в сумі 300 гри., надійшов на поточний рахунок ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» 21 березня 2016 року.

Оскільки, момент укладання договору може не збігатися з моментом набранням чинності, а у даному випадку, моментом укладання договору є момент набрання ним чинності, і тому юридичне значення має саме той факт, що договір укладено у конкретну дату, але перший платіж страхувальником не внесено (тобто договір не набрав чинності), відповідно страховик ПрАТ «УТСК» не зоб в'язанаий здійснювати страхову виплату, навіть якщо випадок відбувся.

Колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні саме заявлених позовних вимог.

Однак, колегія суддів виходить з того, що як встановлено судом із вищевикладених обставин, правовідносини, що виникли між ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» та ОСОБА_6 за Договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту серії UD № 16839 від 12.02.2016 року є саме договірними.

Згідно частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У розумінні вимог чинного законодавства особами, які беруть участь у справі щодо правочину, є насамперед сторони правочину.

При цьому, суд не має права вирішувати питання про права та обовязки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки, це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст. 33 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи) суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов предявлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Як убачається з матеріалів справи, позивач, звернувшись до суду із зазначеними вимогами фактично ставить питання про встановлення факту укладання та чинності Договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту серії UD № 16839 від 12.02.2016 року на дату настання страхового випадку тапро права і обов»язки сторін у договірних відносинах, однак, без залучення до розгляду справи безпосередньо усіх сторін договору, а саме, без залучення до розгляду справи сторони у спірному договорі - ОСОБА_6

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризики настання наслідків, пов»язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. ст. 43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог не взяв до уваги докази, якими позивач доводить факт чинності спірного Договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту серії UD № 16839 від 12.02.2016 року на дату настання страхового випадку.

Однак, інших належних та допустимих доказів позивач суду не надала, а інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків у рішенні суду першої інстанції здійснених в межах заявлених позовних вимог, протирічать вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, матеріалам справи, зводяться до переоцінки доказів по справі.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції з дотриманням вимог статей 212 214 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, повно, всебічно та обєктивно зясував обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові.

Отже, висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані в межах заявлених позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

З урахуванням викладеного, колегія вважає, що позивач не позбавлений права в подальшому звернутись до суду з відповідними позовними вимогами, залучивши до участі у справі, зокрема ОСОБА_6, права та обовязки якої стосуються вирішення даного спору, оскільки, відповідно до норм ЦПК України, залучення інших учасників справи не передбачено у суді апеляційної інстанції.

Судові витрати понесені сторонами в звязку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,375,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 серпня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: І.А. Єлізаренко

ОСОБА_7