АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/717/18 Справа № 199/4332/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Сенчишин Ф. М. Доповідач - Каратаєва Л.О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - Ткаченко І.Ю., Пищиди М.М.

за участю секретаря - Хоменко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2015 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_5 та ОСОБА_4, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет застави, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2015 року позовні вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» до ОСОБА_5 та ОСОБА_4, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет застави - задоволено частково. Для задоволення вимог ТОВ «Порше Мобіліті» до ОСОБА_5 щодо заборгованості за кредитним договором № 50007143 від 24 грудня 2012 року у загальному розмірі 306087 грн.19 коп., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 251786 грн.80 коп.; заборгованості за тілом додаткового кредиту у розмірі 21376 грн. 48 копійок; прострочених процентів у розмірі 25737 грн.06 коп.; штрафу у розмірі 1052 грн. 28 коп.; 3% річних у розмірі 3026 грн. 17 коп.; інфляційних втрат у розмірі 3108 грн. 40 коп.. Звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль марки VW, модель Polo Sedan, кузов № НОМЕР_3, об'єм двигуна 1598 куб. см., 2012 року випуску, що належить на праві власності ОСОБА_4, шляхом продажу його з публічних торгів із дотриманням умов, передбачених п. 5.4 Договору застави транспортного засобу № 50007143 від 26 грудня 2012 року, з початковою ціною предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження у розмірі 133173 грн. 26 коп. Для забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження вилучено у ОСОБА_4 автомобіль марки VW, модель Polo Sedan, кузов № НОМЕР_3, об'єм двигуна 1598 куб. см., 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, та передати його ТОВ «Порше Мобіліті» в управління на період до його реалізації. Стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» судові витрати у розмірі по 2382 грн. 72 коп. У задоволенні решти позовних вимог ТОВ «Порше Мобіліті» - відмовлено (том 2 а.с.76-92).

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_4 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду в частині звернення стягнення на предмет застави - автомобіль марки VW, модель Polo Sedan, кузов № НОМЕР_3, об'єм двигуна 1598 куб. см., 2012 року випуску, що належить на праві власності ОСОБА_4 та в частині вилучення у ОСОБА_4 автомобіль марки VW, модель Polo Sedan, кузов № НОМЕР_3, об'єм двигуна 1598 куб. см., 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та передати його ТОВ «Порше Мобіліті» в управління на період до його реалізації та відмовити у задоволенні позовних вимог у цій частині. Судові витрати покласти на Відповідача (том 2 а.с.121-126).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 24 грудня 2012 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_5 було укладено Кредитний договір № 50007143, відповідно до якого позивач зобов'язався надати відповідачці кредит у сумі 113197,27 грн., що є еквівалентом 13966,35 доларів США на дату укладання Договору, строком на 60 місяців для придбання автомобіля марки VW, модель Polo Sedan, кузов № НОМЕР_3, об'єм двигуна 1598 куб. см., рік випуску 2012, а також додатковий кредит у сумі 33959,15 грн., що є еквівалентом 4189,90 доларів США на дату укладання договору, строком на 60 місяців, з цільовим призначенням - оплата страхових платежів згідно з договором страхування, укладеним на виконання умов кредитного договору, а ОСОБА_5 зобов'язалася прийняти, належним чином використовувати і повернути позивачеві кредит та додатковий кредит у повному обсязі, сплатити проценти за використання кредитом, а також інші платежі відповідно до умов кредитного договору.

Кредитний договір між сторонами складається власне з самого кредитного договору (т. 1 а.с. 15), Загальних умов кредитування (т. 1 а.с. 16-23) та Графіку погашення кредиту (т. 1 а.с. 24-26), які містять підписи від імені ОСОБА_5 як позичальника та уповноваженої особи ТОВ «Порше Мобіліті».

Відповідно до положень п. 1.3.1 Загальних умов кредитування, що становлять невід'ємну частину договору, ОСОБА_5 зобов'язалася здійснювати щомісячні платежі відповідно до графіку погашення. Розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником, визначено відповідно до виставлених позивачем рахунків у гривні, при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу банку, зазначеного в договорі.

Кредитним договором передбачено, що у якості курсу для обчислення застосовується курс Філії «КІБ» ПАТ «Креді Агріколь Банк».

Згідно з п. 1.4.2. та пп. 2.4, 2.5 Загальних умов кредитування, повернення кредиту, додаткового кредиту та процентів за його використання здійснюється шляхом сплати чергових платежів в обсязі та терміни, встановлені графіком погашення кредиту та додаткового кредиту по договору не пізніше 15-го числа кожного місяця на підставі рахунку, виставленого позивачем. Період нарахування процентів починається з першого календарного дня місяця і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. Проценти нараховуються за методом «30/360» (для цілей розрахунку один календарний місяць складається із 30 днів, при цьому умовно в році 360 днів) відповідно до графіку погашення кредиту. За умовами кредитного договору, процентна ставка за користування кредитними коштами визначена на рівні 9,9 %.

За п. 1.4.3 Загальних умов кредитування, до 10 числа кожного місяця компанія надсилає позичальнику відповідні рахунки для сплати чергового платежу відповідно до графіка повернення кредиту. Черговий платіж підлягає сплаті у строк відповідно до графіка погашення кредиту.

Умови кредитного договору відповідачкою виконувалися несвоєчасно та не в повному обсязі та останньою не виконано зобов'язання зі сплати наступних щомісячних платежів з повернення кредиту:

- часткова не сплачено щомісячний платіж за серпень 2014 року у розмірі 3544,15 грн., відповідно до рахунку № 00198435 від 04 серпня 2014 року (т. 1 а.с. 34). Строк виконання зобов'язання не пізніше 15 серпня 2014 року;

- не сплачено щомісячний платіж за вересень 2014 року у розмірі 3819,17 грн., відповідно до рахунку № 00209455 від 04 вересня 2014 року (т. 1 а.с. 35). Строк виконання зобов'язання не пізніше 15 вересня 2014 року;

- не сплачено щомісячний платіж за жовтень 2014 року у розмірі 3833,98 грн., відповідно до рахунку № 00214424 від 01 жовтня 2014 року (т. 1 а.с. 36). Строк виконання зобов'язання не пізніше 15 жовтня 2014 року.

Загальний розмір простроченої заборгованості з повернення кредиту становить 11197,30 грн. (т. 2 а.с. 36). Розрахунок заборгованості позивачем здійснений арифметично правильно та визнаний представником відповідачки.

Відповідно до п. 3.2.1 Загальних умов кредитування, у випадку порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу (його частини) з повернення кредиту та додаткового кредиту відповідно до графіка погашення кредиту та/або сплати за користування кредитом та додатковим кредитом на строк щонайменше 1 (один) календарний місяць, позивач має право визнати термін повернення кредиту та додаткового кредиту таким, що настав та/або вимагати дострокового розірвання договору.

Наведені положення договору кореспондуються з вимогами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якою передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення чергової частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.. 1048 цього Кодексу.

Зазначена норма міститься у параграфі 1 «Позика» глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України.

Позивачем до позову додана копія датованої 03 жовтня 2015 року вимоги на адресу ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 44), за якою позивач вимагав від останньої протягом 30 днів погасити прострочену заборгованість з попередженням про визнання терміну повернення кредиту таким, що настав у разі її не погашення.

Зазначена вимога спрямована на адресу ОСОБА_5 рекомендованим відправленням та згідно повідомлення поштової установи (т. 1 а.с. 45) отримана останньою 16 жовтня 2014 року.

Залишок тіла кредиту, який підлягає поверненню достроково, становить гривневий еквівалент 9623,58 доларів США (т. 2 а.с. 36). Розрахунок залишку тіла кредиту у еквіваленті доларів США позивачем здійснений арифметично правильно та визнаний представником відповідачки.

Крім цього, ОСОБА_5 прострочено повернення додаткового кредиту згідно виставлених рахунків за період з серпня 2014 року по листопад 2015 року (т. 1 а.с. 37-41, т. 2 а.с. 40-47) у загальному розмірі 21376,48 грн. (т. 2 а.с. 36).

Разом з тим, оскільки заборгованість за тілом кредиту не погашена і на час постановлення рішення по справі, а ПАТ «Креді Агріколь Банк» згідно відомостей, розміщених на офіційному сайті товариства, на 09 грудня 2015 року визначений обмінний курс 25 грн. за долар США, заборгованість відповідачки за тілом кредиту, який підлягає поверненню достроково, становить 240589,50 грн. (9623,58 х 25).

Таким чином, загальна сума основного боргу зі сплати кредиту та додаткового кредиту (заборгованість за щомісячними платежами, залишок тіла кредиту, строк сплати якого не настав та нараховані відсотки) становить 298900,34 грн. (11197,30 + 21376,48 + 240589,50+25737,06).

Відповідно до п. 8.3 Загальних умов кредитування, за кожен випадок порушення позичальником умов статей 5.1, 5.2, 5.3, 5.4, 8.2 позичальник сплачує компанії штраф в українських гривнях у розмірі еквівалентному 15 Євро чи 20 дол. США відповідно до еквіваленту суми кредиту та/або додаткового кредиту у кредитному договорі за обмінним курсом банку, зазначеного у кредитному договорі на момент направлення компанією першої вимоги щодо сплати, та відповідно у розмірі еквіваленту 20 Євро чи 25 дол. США в українських гривнях за направлення другої вимоги щодо сплати за обмінним курсом банку, зазначеного у кредитному договорі на момент направлення компанією такої вимоги, та у розмірі еквіваленту 25 Євро чи 30 доларів США в українських гривнях за направлення третьої вимоги щодо сплати за обмінним курсом банку, зазначеного у кредитному договорі на момент направлення компанією такої вимоги (якщо компанія вирішить надіслати таку третю вимогу).

У зв'язку з простроченням сплати ОСОБА_5 щомісячних платежів з повернення кредиту за серпень 2014 року позивачем останній направлялися вимоги про погашення заборгованості у формі листів 05 вересня 2014 року (т. 1 а.с. 46), 17 вересня 2014 року (т. 1 а.с. 48) та 03 жовтня 2014 року (т. 1 а.с. 60). Фактичне направлення відповідачці зазначених вимог та їх отримання підтверджене копіями повідомлень поштової установи про вручення відправлень (т. 1 а.с. 47, 49, 45).

На підставі п. 8 Загальних умов кредитування, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України по кожному випадку направлення відповідачці вимоги, позивачем були нараховані штрафи у розмірі 283,82 грн., 337,28 грн. та 431,18 грн. відповідно, що загалом складає 1052,28 грн.

Правомірність нарахування зазначеного штрафу та правильність його арифметичного розрахунку визнана представником відповідачки.

За позовом також заявляються вимоги про включення до заборгованості ОСОБА_5 штрафу на підставі п. 8.2 загальних умов кредитування у розмірі 22639,45 грн., штрафу на підставі п. 4.1.2 договору застави у розмірі 13317,33 грн. та пені на підставі п. 8.1 Загальних умов кредитування у розмірі 859,06 грн.

Разом з тим, за наданою на вимогу суду довідкою ТОВ «Порше Мобіліті» (т. 2 а.с. 36), зазначені штрафи та пеня позивачем не нараховувалися та ним не обліковані.

Суд виходив з того, що позовна заява підписана не уповноваженою посадовою особою ТОВ «Порше Мобіліті», а представником позивача за довіреністю, якому повноваження по нарахуванню неустойки не надавалися (т. 1 а.с. 87, 212).

Оскільки вказані штрафи та пеня позивачем не нараховувалися, у відповідачки, відповідно, не виникло зобов'язання по їх сплаті і вони не підлягають включенню до розміру заборгованості відповідачки перед позивачем.

Отже загальний розмір заборгованості відповідачки ОСОБА_5 за кредитним договором з урахуванням неустойки, 3% річних та інфляційних втрат становить 306087,19 грн. (298900,34 + 1052,28 + 3026,17 + 3108,40).

Згідно п. 1.6. Загальних умов кредитування, виконання зобов'язання ОСОБА_5 за цим договором забезпечується заставою майна, відповідно до укладеного між сторонами договору застави транспортного засобу.

Позивачем до позову додана копія нотаріально-посвідченого договору застави транспортного засобу № 50007143 від 26 грудня 2012 року (т. 1 а.с. 28-33) за яким відповідачкою було передано у заставу транспортний засіб марки VW, модель Polo Sedan, кузов № НОМЕР_3, об'єм двигуна 1 598 куб. см., 2012 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2, зареєстрований РЕР ДАІ № 3 ГУМВС України в Дніпропетровській області 26 грудня 2012 року, заставною вартістю 133173,26 грн.

За змістом договору, зазначений автомобіль був спільною сумісною власністю ОСОБА_5 з третьою особою ОСОБА_6 як такий, що придбаний у період перебування у зареєстрованому шлюбі. ОСОБА_6 надав нотаріусу письмову згоду на укладення вказаного договору застави.

Той факт, що ОСОБА_5 на час укладення договору застави була зареєстрованим власником вказаного транспортного засобу підтверджується і інформацією з бази даних ДАІ (т. 1 а.с. 58-59).

За п. 1.4 договору застави, у випадку невиконання заставодавцем положень кредитного договору, заставодержатель має право отримати задоволення своїх вимог за рахунок предмету застави переважно перед іншими кредиторами в повному обсязі вимог, включаючи основну суму боргу, проценти за користування кредитом, відшкодування збитків, завданих про строчкою виконання, включаючи пеню та інші штрафні санкції, витрати заставодержателя, а також видатки по зверненню стягнення на предмет іпотеки та його реалізацію.

Як передбачено п. 5.4. договору застави, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду або на підставі виконавчого напису.

Згідно копії витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна (т. 1 а.с. 228-231) в реєстрі містяться відомості про зареєстровані заставу рухомого майна на підставі вищевказаного кредитного договору а також відомості про реєстрацію арешту рухомого майна державним виконавцем у межах виконавчого провадження № 46618908 (постанова від 24 лютого 2015 року), виконавчий документ за яким постановою державного виконавця від 26 березня 2015 року було повернуто стягувачеві (т. 1 а.с. 60-61).

Суду не надавалися докази на підтвердження наявності інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження цього ж рухомого майна.

Суд також враховує той факт, що Центром ДАІ 1202 (ВРЕР 2) м. Дніпропетровськ було надано інформацію (т. 1 а.с. 197) про те, що станом на 21 липня 2015 року власником заставного транспортного засобу марки VW, модель Polo Sedan, кузов № НОМЕР_3, об'єм двигуна 1598 куб. см., 2012 року випуску, з номерним знаком НОМЕР_1, є ОСОБА_4, отже предмет застави на час розгляду справи в суді вибув з власності заставодавця.

Згідно копії витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна (т. 1 а.с. 228-231), відомості про заставу транспортного засобу були внесені до реєстру 28 грудня 2012 року та таке обтяження залишається чинним і на час розгляду справи в суді.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції з урахуванням вимог ст. 586, 589, 590 ЦК України, ст. 20, 27 Закону України "Про заставу", виходив із того, що відчуження транспортного засобу, що є предметом застави, без припинення обтяження, не припинило заставу, тому застава зберегла чинність при переході права власності на предмет застави до ОСОБА_4, отже, на транспортний засіб може бути звернено стягнення з підстав, передбачених статтями 25, 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Застава є способом забезпечення зобов'язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом - право застави (ст. 1 Закону України «Про заставу» та ст. 572 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Згідно із ч. 1 ст. 589 ЦК України в разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом (чч. 1, 2 ст. 590 ЦК України).

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи.

Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Така правова позиція висловлена у Постанові Верховного Суду України по справі № 6-7цс13 від 03 квітня 2013 року.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Пунктом 1 ст.23 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" передбачено, що відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяження зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом.

Згідно п. 1 ст. 24 вищевказаного Закону звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, передбаченому законом.

Частиною 2 ст. 586 ЦК України та ч. 2 ст. 17 Закону України "Про заставу" передбачено, що заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором.

Вбачається, що ОСОБА_5 без погодження та дозволу заставодержателя продала спірний транспортний засіб, який є предметом застави, ОСОБА_4

Посилання в апеляційній скарзі, що останнім придбано автомобіль у ОСОБА_8 колегія суддів не приймає до уваги, оскільки апелянтом не надано жодного доказу на підтвердження своїх доводів.

Згідно зі ст. 27 Закону України "Про заставу" застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи.

Частиною 3 ст.9 Закону України " Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" передбачено, що зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 10 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" передбачено, що у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права відчужувати, особа, яка придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі ст. 388 Цивільного кодексу України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна, добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.

Таким чином, реалізація майна, яке є предметом застави, що проведена боржником, який не мав права його відчужувати, без припинення обтяження, не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи, отже, на неї може бути звернено стягнення у порядку ст. 24 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень".

Обтяження рухомого майна, що є предметом обтяження, зберігає свою силу для нового власника (покупця) в разі, якщо воно зареєстроване в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_4 є добросовісним набувачем спірного майна не заслуговують на увагу, оскільки заставодавець порушив вимоги ч.2 ст.17 Закону України «Про заставу», а тому, за вимогами ст. 388 ЦК України, ст. 10 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", його не можна визнати добросовісним набувачем спірного майна.

Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення суду.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2015 року, в частині, що оскаржується залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: