Постанова

Іменем України

23 травня 2018 року

м. Київ

справа № 756/15191/14-ц

провадження № 61-12398св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Крата В. І. (суддя-доповідач), Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Банк Розвитку»,

відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4, яка подана представником ОСОБА_5, та касаційну скаргу ОСОБА_3, яка подана представником ОСОБА_5, на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10 серпня 2016 року у складі судді: Васалатія К. А. та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 19 жовтня 2016 року у складі суддів: Гаращенка Д. Р., Невідомої Т. О., Пікуль А. А.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2014 року публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Банк Розвитку» (далі - ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку») звернулося до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Енергетична компанія «Імпульс» (далі - ТОВ «Енергетична Компанія «Імпульс»), ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 1 720 459,16 грн та судовий збір у розмірі 3 654,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 29 липня 2013 року між позивачем та ТОВ «Енергетична Компанія «Імпульс» укладено кредитний договір № MKLVUL 144 475,002 на суму 1 000 000,00 грн на поповнення обігових коштів, із терміном користування кредитом до 28 липня 2016 року, з процентною ставкою за користування кредитом у розмірі 22% річних.

Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладені договори поруки, згідно яких відповідачі зобов'язуються відповідати перед позивачем за виконання зобов'язань, щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, пені, штрафних санкцій та збитків, визначених кредитним договором солідарно з боржником.

У зв'язку із неналежним виконання зобов'язань за кредитним договором позивач звернувся до суду.

Позов в частині вимог до ТОВ «Енергетична Компанія «Імпульс», за заявою позивача, ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 26 травня 2016 року залишено без розгляду.

Уточнивши позовні вимоги, позивач остаточно просив у рахунок погашення заборгованості ТОВ «Енергетична Компанія «Імпульс», стягнути з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором у розмірі 2 138 374,13 грн.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 10 серпня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 069 187,06 грн з кожного та судовий збір у розмірі 3 534,20 з кожного.

Рішення мотивоване тим, що існує заборгованість за кредитним договором, яка підлягає стягненню з поручителів. Порука не вважається припиненою з ліквідацією боржника, оскільки позивач реалізував своє право на стягнення заборгованості до припинення юридичної особи - боржника.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 19 жовтня 2016 року рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10 серпня 2016 року залишене без змін.

Ухвала мотивована тим, що припинення основного зобов'язання внаслідок ліквідації юридичної особи - боржника за цим зобов'язанням не припиняє поруки, якщо кредитор реалізував своє право на стягнення заборгованості до припинення юридичної особи - боржника, пред'явивши до нього позов.

Також апеляційний суд вказав, що боржник ТОВ «Енергетична Компанія «ІМПУЛЬС» ліквідоване, згідно ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 16 травня 2016 року, але позивач реалізував своє право на стягнення заборгованості з поручителів ще у 2014 році, а саме пред'явивши, в тому числі, до них позов у листопаді 2014 року.

У листопаді 2016 року ОСОБА_3, через свого представника ОСОБА_5, звернувся із касаційною скаргою на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 19 жовтня 2016 року, у якій просить оскаржені рішення скасувати і у задоволенні позову в частині вимог до ОСОБА_3 відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що порука є акцесорним зобов'язанням, виникає і існує лише за умови існування основного зобов'язання. Припинення основного зобов'язання з будь-яких підстав має наслідок припинення забезпеченого зобов'язання. ОСОБА_3 вказує, що суди проігнорували факт припинення основного зобов'язання у зв'язку із ліквідацією боржника станом на день винесення рішення судом першої інстанції, і, як наслідок, факт відсутності заборгованості боржника та припинення забезпечувальних зобов'язань. Крім того вказує, що судами не досліджено обставин щодо виконання відповідачами зобов'язання із страхування об'єктів застави.

У листопаді 2016 року ОСОБА_4, через свого представника ОСОБА_5, звернувся із касаційною скаргою на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 19 жовтня 2016 року, у якій просить оскаржені рішення скасувати і у задоволенні позову в частині вимог до ОСОБА_4 відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що порука є акцесорним зобов'язанням, виникає і існує лише за умови існування основного зобов'язання. Припинення основного зобов'язання з будь-яких підстав має наслідок припинення забезпеченого зобов'язання. ОСОБА_4 вказує, що суди проігнорували факт припинення основного зобов'язання у зв'язку із ліквідацією боржника станом на день винесення рішення судом першої інстанції, і, як наслідок, факт відсутності заборгованості боржника та припинення забезпечувальних зобов'язань. Крім того зазначає, що судами не досліджено обставин щодо виконання відповідачами зобов'язання із страхування об'єктів застави.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_4

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_3

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 червня 2017 року справа призначена до судового розгляду.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені у касаційних скаргах, з таких мотивів.

Суди встановили, що 29 липня 2013 року між ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» та ТОВ «Енергетична Компанія «Імпульс» укладено кредитний договір №MKLVUI.144475.002, на суму 1 000 000,00 грн на поповнення обігових коштів, із терміном користування кредитом до 28 липня 2016 року, з процентною ставкою за користування кредитом у розмірі 22% річних.

Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» та ТОВ «Енергетична Компанія «Імпульс» укладені договори поруки з ОСОБА_3 та ОСОБА_4, відповідно до яких у випадку невиконання ТОВ «Енергетична Компанія «Імпульс» будь-якого зобов'язання за кредитним договором, поручителі виступають, як солідарні боржники.

Суди встановили, що існує заборгованість за кредитним договором між ПАТ «ВсеукраїнськийБанк Розвитку» та ТОВ «Енергетична Компанія «Імпульс» у сумі 2 138 374,13 грн., а саме: прострочена заборгованість по тілу кредиту - 1 000 000 грн., прострочена заборгованість за процентами - 437 471,43 грн.; сума пені та/або штрафу 700 902,70 грн.

Суди встановили, що у період розгляду справи, ТОВ «Енергетична Компанія «Імпульс» ліквідовано на підставі ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 16 травня 2016 року.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Згідно частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до частини другої статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

При укладенні договору поруки, поручитель приймає на себе всі ризики, пов'язані з невиконанням зобов'язання боржником, у тому числі й ті, що виникають унаслідок припинення боржника з його подальшим виключенням із реєстру. Оскільки покладення на особу, яка забезпечує виконання зобов'язання, цих ризиків відбулося за договором, укладеним поручителем саме з кредитором, то всі прийняті ризики повинні покладатися на особу, яка забезпечує виконання зобов'язання, і після припинення боржника (юридичної особи). Інше може бути передбачено договором між кредитором та особою, яка забезпечує виконання зобов'язання, тобто, звільнення останньої від таких ризиків повинно бути окремо урегульовано в договорі між нею і кредитором.

Тому сам факт ліквідації боржника за основним зобов'язанням з внесенням запису до відповідного реєстру про припинення юридичної особи за наявності заборгованості боржника за основним зобов'язанням не є підставою для припинення поруки, якщо кредитор за основним зобов'язанням до внесення запису до відповідного реєстру про припинення боржника (юридичної особи) реалізував своє право на стягнення заборгованості з поручителя, пред'явивши до нього позов.

Встановивши наявність заборгованості за кредитним договором № MKLVUI.144475.002 та те, що позивач ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» реалізував своє право на стягнення заборгованості з поручителів у листопаді 2014 році, шляхом пред'явлення, у тому числі, до поручителів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 позову про стягнення заборгованості, а ліквідація боржника ТОВ «Енергетична Компанія «Імпульс» відбулася у 2016 році згідно ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 16 травня 2016 року, суди зробили правильний висновок відсутність підстав для припинення поруки та про задоволення позову про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення постановлені без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.

Оскільки оскаржені рішення залишені без змін, а скарги без задоволення, то судовий збір за подання касаційних скарг покладається на осіб, які подали касаційні скарги.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 листопада 2016 року було зупинене виконання рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10 серпня 2016 року та ухвали Апеляційного суду м. Києва від 19 жовтня 2016 року до закінчення касаційного провадження у справі. З урахуванням того, що оскаржені рішення залишені без змін, на підставі частини третьої статті 436 ЦПК України колегія суддів поновлює виконання рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10 серпня 2016 року та ухвали Апеляційного суду м. Києва від 19 жовтня 2016 року.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, яка подана представником ОСОБА_5, та касаційну скаргу ОСОБА_3, яка подана представником ОСОБА_5, залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 19 жовтня 2016 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10 серпня 2016 року та ухвали Апеляційного суду м. Києва від 19 жовтня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. І. Крат

В. П. Курило