АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/4707/17-цГоловуючий у 1-й інстанції Ромазан В.В.
Провадження № 22-ц/789/436/18 Доповідач - Ткач О.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2018 року м. Тернопіль

Апеляційний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - Ткач О.І.

суддів - Бершадська Г. В., Гірський Б. О.,

з участю секретаря - Танцюра О.В.

представників

Головного управління національної поліції в Тернопільській області, Державної казначейської служби України, прокуратури, позивача та його адвоката Зварича О.Б.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Головного управління Національної поліції в Тернопільській області та Державної казначейської служби України на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 27 лютого 2018 року ухваленого суддею Ромазан В.В., повний текст якого складено 05 березня 2018 року у справі № 607/4701/17 за позовом ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, третьої особи Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області, прокуратури Тернопільської області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури,-

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст та підстави позовних вимог.

1.1. 07 квітня 2017 року ОСОБА_2 звернувся з вищевказаним позовом.

1.2. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 14.05.2012 року оформлено протокол про вчинення ним адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 175-1 КупАП. Судом, матеріали за вказаною адмінсправою повернуто Тернопільському міськвідділу міліції, де вона і втрачена.

1.3. 17 травня 2012 року СВ Тернопільського МВ УМВС в Тернопільській області щодо нього було порушено кримінальну справу за ч. 2 ст. 263 КК України (виготовлення та носіння холодної зброї без належного дозволу). 03 жовтня 2014 року постановою Тернопільського міськрайонного суду кримінальну справу повернуто на додаткове розслідування з приводу неповноти і неправильності досудового слідства. 28 грудня 2016 року прокурором Тернопільської місцевої прокуратури закрито дану справу за відсутністю складу кримінального правопорушення. Враховуючи те, що мало місце його незаконне затримання та утримання працівниками поліції, тривале перебування в якості підозрюваного та обвинуваченого в результаті чого спричинено моральні страждання. Тривале перебування в якості підозрюваного спричинило до порушення стосунків з однолітками, спонукало покинути навчання в музичному училищі, викликало депресивний стан та зневіру до суспільства, недовіру та страх перед правоохоронними органами.

1.4. Просить стягнути з Державного бюджету України на його користь 400000 тис. грн. моральної шкоди за 4 роки та 10 місяців його перебування під слідством.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

2.1. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 27 лютого 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто із Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 204 765 гривень заподіяної моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування.

Судові витрати компенсувано за рахунок держави.

2.2. Судове рішення мотивовано тим, що позивачу в результаті незаконного притягнення до кримінальної відповідальності завдано моральну шкоду внаслідок незаконного пред'явлення повідомлення про підозру та обвинувачення у вчиненні злочину передбаченому ч. 2 ст. 263 КК України, перебуванням тривалий час під слідством та на умовах обмеженої свободи пересування в Україні та за її межами протягом 55-ти місяців, незаконного оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення.

2.3. Суму моральної шкоди суд першої інстанції розраховував шляхом множення кількості місяців перебування під слідством на розмір мінімальної заробітної плати на момент ухвалення рішення.

3. Короткий зміст апеляційних скарг.

На вказане судове рішення подано дві апеляційні скарги.

3.2 Головне управління Національної поліції в Тернопільській області (надалі Управління Нацполіції) та Державна казначейська служба України просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог посилаючись на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

(1)

3.3. Управління Нацполіції апеляційну скаргу мотивує тим, що суд першої інстанції при розрахунку моральної шкоди невірно застосував розрахункову величину для обрахування розміру моральної шкоди, не врахувавши зміни в законодавстві згідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" №1774 від 06.12.2016 року (надалі Закон №1774). Розмір моральної шкоди в даній справі становить 88 000 грн із розрахунку множення сталої величини мінімальної заробітної плати у розмірі 1600 грн. на 55 місяців.

3.4. Суперечливим є мотивування судом першої інстанції застосування розміру мінімальної заробітної плати в розмірі 3723 грн., оскільки суд, застосовуючи вищевказаний розмір заробітної плати посилається на Закон " "Про державний бюджет на 2017 рік", а також, зазначаючи суму компенсації моральної шкоди, вказує розрахункову величину "1723", хоча в обрахунку вказує "3723".

3.5. Спричинення позивачу моральної шкоди вважають не доведеною, оскільки з навчального закладу позивача відраховано за його бажанням, а до адміністративної відповідальності його не було притягнено.

(2)

3.6. Державна казначейська служба України апеляційну скаргу мотивує тим, що суд першої інстанції не встановив належним чином обставин справи та не враховано факт відсутності належних та допустимих доказів про незаконність дій органів досудового розслідування.

3.7. Судом невірно застосовано розрахункову величину для обрахування моральної шкоди. Для визначення моральної шкоди слід застосовувати сталу величину 1600 грн., згідно Закону № 1774.

3.8. Суд першої інстанції невірно визначив джерело відшкодування завданої позивачеві моральної шкоди, оскільки жодних прав позивача Державна казначейська служба України не порушувала, а тому стягнення коштів із них шляхом списання із єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 є неправомірним.

4. Аргументи учасників справи.

4.1. Позивач ОСОБА_2 скористався своїм правом на подання відзивів на апеляційні скарги. 27.04.2018 року та 08.05.2018 року подав відзиви на апеляційні скарги.

(1)

4.2. Доводи апеляційної скарги Управління Нацполіції щодо невірного розрахунку моральної шкоди у зв'язку із невірним застосуванням розрахункової величини заперечив, вказуючи що Закон № 1774 не охоплює застосування нової розрахункової величини у правовідносинах, які виникли відповідно до Закону України №266 від 01.12.1994 року "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду" (надалі Закон №266). Чинною статтею 2 Закону №266 чітко визначено, що мінімальна заробітна плата є розрахунковою величиною для визначення розміру спричиненої моральної шкоди.

4.3. В мотивувальній частині рішення судом допущено описку стосовно цифр "3723" та "1723", що випливає із суті тексту рішення та приведеного розрахунку. Вказана обставина не є підставою для скасування судового рішення, оскільки обрахунок судом здійснено із мінімальної заробітної плати на час ухвалення судового рішення, що вбачається із розміру моральної шкоди, яку стягнуто, враховуючи що відповідачі не оспорюють тривалість в часі незаконних дій органів досудового розслідування.

4.4. Незаконність дій органів досудового слідства є підставою компенсації моральних страждань, які виразились крім іншого і в погіршенні здоров'я та відрахуванні з навчального закладу. Відрахування із навчального закладу за власним бажанням відбулось внаслідок його тривалого перебування під слідством внаслідок чого змінилось ставлення студентів та викладачів до його особи.

(2)

4.5. Доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби України щодо невірного розрахунку моральної шкоди у зв'язку із невірним застосуванням розрахункової величини заперечив з аналогічних підстав, які викладені у відзиві на апеляційну скаргу Управління Національної поліції.

4.6. Державна казначейська служба України є відповідачем в справі, оскільки саме за її участі є можливим отримати належні з держави платежі. За незаконні дії працівників правоохоронних органів несе матеріальну відповідальність держава. Вказана позиція підтверджена судовою практикою.

5. Обставини справи.

5.1. 14.05.2012 року працівниками міліції складено адміністративний протокол стосовно вчинення неповнолітнім ОСОБА_2 адмінправопорушення - куріння у невстановленому місці, яке кваліфіковано за ст.175-1 ч.1 КУпАП (а.с.128). Матеріали направлено до суду, однак постановою суду повернуто Тернопільському МВ УМВС України для належного оформлення. Повторно матеріали в суд не направлялись, оскільки загубились у Тернопільському МВ УМВСУ( а.с.8-11).

5.2. 14.05.2012 року в 18.00 год. у дворі будинку № 16 на вул. Руській в м. Тернополі працівниками міліції затримано неповнолітнього ОСОБА_2, доставлено у приміщення міськвідділу міліції у зв'язку із виявленням у його сумці предмету холодної зброї - саморобного кастету.

5.3. 17.05.2012 року слідчим СВ Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області стосовно ОСОБА_2 порушено кримінальну справу №1174391 за ч.2 ст. 263 КК України.

5.4. 24.05.2012 року ОСОБА_2 у даній кримінальній справі обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

5.5. 28.05.2012 року ОСОБА_2 пред'явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченому ч.2 ст.263 КК України.

5.6. 23.07.2012 року першим заступником прокурора м. Тернопіль затверджено обвинувальний висновок по справі та скеровано справу в Тернопільський міськрайонний суд для розгляду по суті.

5.7. Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03.10.2014 року, яка набрала законної сили, повернуто матеріали кримінальної справи на додаткове розслідування з мотивів неповноти наявних в справі даних.

5.8. 09.07.2015 року відомості про вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001853.

5.9. 28.12.2016 року постановою прокурора Тернопільської місцевої прокуратури Хомою І.А. закрито кримінальне провадження на підставі ч.1 ст. 284 КПК України, - за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, яке передбачено ч. 2 ст. 263 КК України.

5.10. ОСОБА_2 перебував під слідством із 24.05.2012 року (обрання запобіжного заходу) по 28.12.2016 року (моменту закриття кримінального провадження), що становить 55 календарних місяців.

6. Позиція апеляційного суду.

6.1.Оцінка аргументів учасників справи та висновків суду першої інстанції:

6.2. Відповідно до статті 367 ЦПК України - "Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги."

6.3. Згідно до статті 263 ЦПК України - "Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні."

6.4. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

6.5. Відповідно до статті 56 Конституції Україн кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

6.6. Відповідно до ч.1 ст.1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

6.7. Відповідно до ч.2 ст.1176 ЦК України, право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

6.8. Відповідно до ч.7 ст.1176 ЦК України, порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

6.9. 01.12.1994 року прийнято Закон України №266 "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду", який є чинним. Зміст статті першої вказаного Закону є аналогічним вищенаведеним статтям Цивільного кодексу України.

6.10. Відповідно до ст. 2 Закону №266, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутності події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

6.11. В частині 6 статті 4 Закону №266 законодавець дав визначення поняттю моральної шкоди - "Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру."

6.12. Вирішуючи спір по суті позовних вимог суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, встановив фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для справи та дійшов вірного висновку про відшкодування моральної шкоди за рахунок державного бюджету.

(а)

6.13. Враховуючи вищенаведені норми, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив факт завдання ОСОБА_2 моральної шкоди внаслідок його перебування під слідством протягом 55 місяців.

6.14. Згідно частини 1 статті 4 Закону № 266 громадянину відшкодовується моральна шкода за рахунок державного бюджету.

6.15. Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби України про те, що апеляційний суд помилково поклав на державну установу відповідальність за завдану державою шкоду й не ґрунтуються на законі з огляду на наступне.

6.16. Статтею 43 БК України передбачено, що при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

6.17. Згідно пунктів 1, 3 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011(далі - Положення), Державна казначейська служба України (Казначейство України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України. Казначейство України входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для реалізації державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Основними завданнями Казначейства України є: 1) внесення пропозицій щодо формування державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів; 2) реалізація державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

6.18. Казначейство України відповідно до покладених завдань: здійснює через систему електронних платежів Національного банку України розрахунково-касове обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коштів та інших клієнтів, операцій з коштами бюджетів, спільних із міжнародними фінансовими організаціями проектів; здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (пункт 4 Положення).

6.19. В силу пункту 8 частини першої статті 7, частини другої статті 23 БК України бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями, які встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

6.20. Статтею 25 БК України установлено, що Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Списання грошових коштів проводиться держказначейством з відповідного казначейського рахунку.

6.21. Покладаючи відшкодування завданої ОСОБА_2 моральної шкоди на державу, суд лише зобов'язує казначейство як центральний орган виконавчої влади, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, списати ці кошти з відповідного казначейського рахунку.

6.22. Безпідставними є посилання представника казначейства на те, що незаконність державних органів досудового розслідування повинна бути доведеною судовим рішенням в порідку адміністративного судочинства.

(б)

6.23. Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги доводи апелянтів, щодо невірного обрахунку судом розміру моральної шкоди із мінімальної заробітної плати.

6.24. Відповідно до частини 3 статті 13 Закону №266, відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

6.25. Законом України від 07.12.2017 року №2246-VIII "Про Державний бюджет України на 2018 рік" з 1 січня 2017 року встановлено мінімальну заробітну плату у 3723 гривні.

6.26. Зі змісту Закону № 1774 вбачається, що в І Розділі перераховано 55 Законів України, в які винесено зміни щодо розрахункової величини, яка застосовується при обрахуванні посадових окладів, заробітних плат. Серед перелічених законів відсутній Закон "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом".

6.27. Сфера суспільних відносин в яких застосовується не застосовується мінімальна заробітна плата як розрахункова величина, а застосовується нова розрахункова величина - прожитковий мінімум, законодавцем перераховано в 11 Розділі "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1774: в пункті 3 - трудові відносини, для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат; в пункті 4- для визначення плата за надання адміністративних послуг, в пункті 5- у колективних договорах та угодах усіх рівнів.

6.28. Таким чином, у Законі №1774 відсутнє посилання про застосування розрахункової величини: прожиткового мінімуму, для вирахування розміру відшкодування шкоди, яка спричинена незаконними діями досудових органів.

6.29. Згідно п. 3 Рішення Конституційного Суду України від 03 жовтня 1997 року № 18/183-97 конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному.

6.30. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі "Волохи проти України" в п. 49 зазначив, що норма права є "передбачуваною", якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації-регулювати свою поведінку.

6.31. Оскільки Законом України № 1774 від 06.12.2016 року не вносились зміни у Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом", суд першої інстанції, розраховуючи моральну шкоду із мінімальної заробітної плати, вірно застосував буквальний зміст статті 13 Закону України № 266.

6.32. Вказана позиція узгоджується із постановою Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі №591/174/15-ц провадження № 61-492св18.

6.33. Інші доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що Тернопільським міськрайонним судом порушено норми матеріального та процесуального права.

6.34. Тому суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції і відхиляє наведені апелянтами аргументи як необґрунтовані.

7. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги:

(1) Щодо суті апеляційної скарги

Відповідно до статті 375 ЦПК-"Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права."

7.1. Суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та залишає її без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду від 27 лютого 2018 року- без змін.

(2). Щодо розподілу судових витрат.

7.2. Згідно до ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови, суд апеляційної інстанції повинен зазначити розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

7.3. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, у разі задоволення позову - на відповідача.

7.4. Враховуючи те, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, судові витрати, які понесені з розглядом справи в суді апеляційної інстанції покладаються на відповідачів - апелянтів в межах сум ними понесених.

Керуючись ст. ст. 141, 259, 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Головного управління Національної поліції в Тернопільській області та Державної казначейської служби України - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 27 лютого 2018 року залишити без змін.

Судові витрати покласти на апелянтів в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29 травня 2018 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області О.І. Ткач