Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2018 року

місто Дніпро

єдиний унікальний номер судової справи 201/18570/17

номер провадження 2/201/91/2018

Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська в складі судді Ходаківського М.П.,

секретаря судового засідання Максимової О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Солостар»

до ОСОБА_1, ОСОБА_2

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Управління у сфері реєстрації Департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Добровольців 10»

про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення,

у судовому засіданні брали участь:

представник позивача ОСОБА_3,

відповідач ОСОБА_1, та

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Солостар» (далі ТОВ «Солостар») звернулося до суду з зазначеним позовом до відповідачів ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1В.), ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2О.), треті особи: Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Управління у сфері реєстрації Департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Добровольців 10» (далі ОСББ «Добровольців 10») про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення, який згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 грудня 2017 року було передано для розгляду судді Ходаківському М.П. (а.с.1).

Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідачів (а.с.13-14).

До суду 12 січня 2018 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідачів (а.с.15-16).

Ухвалою судді від 15 січня 2018 року було відкрито провадження у цивільній справі за позовом ТОВ «Солостар» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи: Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Управління у сфері реєстрації Департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСББ «Добровольців 10» про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення (а.с.17-18).

В обґрунтування поданого позову позивач посилається на те, що ТОВ «Солостар» є власником багатоквартирного будинку № 10 по пров. Добровольців у місті Дніпрі, у тому числі квартири № 215, на підставі акта оцінки вартості та приймання-передачі майна, що вноситься до статутного капіталу ТОВ «Солостар» від 15 лютого 2017 року. Не маючи жодних цивільно-правових підстав у вказаній квартирі проживають відповідачі, які вимогу про усунення перешкод у користуванні власністю не виконали, чим порушують права власника вільно володіти та розпоряджатися належним йому майном. З урахуванням викладеного позивач просить суд усунути перешкоди у користуванні належною на праві власності ТОВ «Солостар» квартирою № 215 про пров. Добровольців, буд. 10, у місті Дніпрі шляхом виселення відповідачів без надання іншого житлового приміщення та зазначити, що рішення є підставою для зняття з реєстрації місця проживання відповідачів.

Представник позивача, що діє на підставі довіреності від 29 вересня 2017 року (а.с. 59), у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що кімната, у якій вони проживають не може вважатися квартирою, та вони на законних підставах вселились до гуртожитку та проживають там.

Відповідач ОСОБА_2 надав до суду заяву, у якій просив проводити розгляд справи без його участі.

Представники третіх осіб у судове засідання не зявилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків.

Судом встановлено, що ЗАТ «Дніпропетровська фірма «Мрія» на підставі свідоцтва про право власності САА № 8090063, виданого 07 листопада 2005 року виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 27 жовтня 2005 року, належав на праві власності гуртожиток, який знаходиться за адресою: місто Дніпро, пров. Добровольців, буд. 10 (а.с.45, 48).

У 1996 році ОСОБА_1 повторно отримала ордер на жилу площу у гуртожитку на підставі рішення адміністрації і профспілкового комітету підприємства від 16 лютого 1996 року та їй було надано право на заняття кімнати № 215 разом із сином ОСОБА_2

У липні 2011 року ТОВ «Дніпропетровська фірма «Мрія» звернулося до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до відповідачів, у тому числі і ОСОБА_1, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, виселення та зняття з реєстрації.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2014 року, яке було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 жовтня 2014 року, у задоволенні позову ТОВ «Дніпропетровська фірма «Мрія» було відмовлено (а.с.28-32).

Під час розгляду указаної цивільної справи судом першої інстанції, з висновками якого погодилися й суд інших інстанцій, було встановлено, що відповідачі на законних підставах проживають у спірних кімнатах гуртожитку та відсутні підстави для виселення відповідачів.

Згідно із ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 23 квітня 2017 року у лютому 2017 року приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_4 було зареєстровано право власності ТОВ «Солостар» на частину квартирного (багатоквартирного) житлового будинку літ. А-9, обєкт житлової нерухомості, що знаходиться за адресою: місто Дніпро, пров. Добровольців, буд. 10, на підставі декларації про готовність до експлуатації обєкта, який належить до І-ІІІ категорії складності серія та номер ДП11, виданої 13 вересня 2016 року Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області, акта оцінки вартості та приймання-передачі обєкта нерухомого майна, що вноситься до статутного капіталу ТОВ «Солостар» від 15 лютого 2017 року виданого ТОВ «Дніпропетровська фірма «Мрія» (а.с.45).

У подальшому ТОВ «Солостар» у вересні 2017 року зареєструвало за собою право власності на квартиру загальною площею 22,5 кв.м. та житловою площею 17,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на підставі технічного паспорта від 01 вересня 2017 року, виданого ТОВ «Концепт К», протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Солостар» № 368 від 21 вересня 2017 року (а.с.10)

Після отримання права власності на спірне майно позивач намагався отримати доступ до житла, однак перешкодою для вчинення зазначених дій стало проживання у квартирі відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_5 На адресу відповідачів позивачем було направлено письмову вимогу від 28 листопада 2017 року про необхідність звільнити житлової площі (а.с.11-12).

У звязку із цим ТОВ «Солостар» звернувся до суду із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення відповідачів без надання іншого житлового приміщення.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

При зверненні до суду з позовом ТОВ «Солостар» мотивувало свої вимоги про виселення відповідачів нормами ЦК України, якими врегульовано питання захисту права власності. Разом з тим, виселення є категорією житлового законодавства та врегульовано положеннями ЖК України.

Регулювання відносин з користування гуртожитками повязане із спеціальним правовим статусом цього житла. Тому норми глави 4 Житлового кодексу УРСР, Примірного положення про гуртожитки, а також інші норми житлового законодавства стосовно гуртожитків є спеціальними відносно норм цивільного законодавства. Якщо відносини не врегульовані спеціальним законодавством про гуртожитки, необхідно керуватися загальними нормами про договір найму житла як інституту житлового права.

У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснено, що, вирішуючи спори про виселення з гуртожитків, судам слід з'ясовувати, крім інших питань, і підстави заселення у гуртожиток.

Якщо гуртожиток надано у зв'язку з роботою слід з'ясовувати вид трудового договору, укладеного між позивачем і відповідачем, і за яких підстав він був припинений, маючи на увазі, що згідно зі ст. 132 ЖК УРСР без надання іншого жилого приміщення можуть бути виселені сезонні, тимчасові працівники, які припинили роботу, особи, які працюють за строковим трудовим договором, а також інші працівники, які звільнилися за власним бажанням без поважних причин, або звільнені за порушення трудової дисципліни чи вчинення злочину. При припиненні трудового договору з інших підстав вони, як і особи, перелічені в ст. 125 ЖК УРСР, можуть бути виселені лише з наданням іншого жилого приміщення.

У частині 4 ст. 9 ЖК УРСР визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з

підстав і в порядку, передбачених законом.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2, про виселення яких заявлений позов, були вселені у зазначене приміщення у порядку, встановленому законом, у звязку із чим були зареєстровані у ньому, тривалий час проживають там та жодних відомостей про те, що вони самоправно зайняли приміщення позивачем не надано. На час поселення мешканців приміщення мало статус гуртожитку.

Наступні зміни статусу приміщення не потягли за собою зняття мешканців з реєстрації, тому що такого питання не вирішувалося, тож на час зміни статусу та власників спірне приміщення юридично та фактично не було вільним. Відповідачам не надавалося інше приміщення, у яке вони могли бути відселені у звязку зі зміною статусу приміщення та зміною його власників.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із ст. 76, 77, 78 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Тож позивачем не надані достатні докази на підтвердження того, що виселення відповідачів, зареєстрованих у спірному приміщенні, відповідає зазначеним вимогам закону, не порушує конституційних прав відповідачів на житло, та не завдасть шкоди їх правам та інтересам.

Дослідивши всі наявні у справі докази у їх сукупності та надавши їм оцінку, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про виселення відповідачів із спірного житлового приміщення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 76-78, 263, 264, 265, 280 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Солостар» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Управління у сфері реєстрації Департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Добровольців 10» про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 25 травня 2018 року.

Суддя М.П.Ходаківський