Справа № 748/128/18 Провадження № 22-ц/795/467/2018 Головуючий у I інстанції - Хоменко Л. В. Доповідач - Харечко Л. К.
Категорія - цивільна
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді Харечко Л.К.,

суддів: Онищенко О.І., Скрипки А.А.,

секретар - Поклад Д.В.,

учасники справи: позивач - ОСОБА_2, відповідач - Дитячий будинок «Центр захисту дітей» Славутицької міської ради Київської області,

за участі: позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3, представника відповідача Лати В.І.,

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 05 лютого 2018 року у складі судді Хоменко Л.В., повний текст якого складено 12.02.2018 року у м. Чернігові,

В С Т А Н О В И В:

В січні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Дитячого будинку «Центр захисту дітей» Славутицької міської ради Київської області про визнання незаконним і скасування наказу № 76 від 18.12.2017 року про звільнення з посади вихователя та поновлення на посаді з 18.12.2017 року.

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 05 лютого 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Доводи скарги зводяться до того, що висновки суду про залишення позивачем з власної ініціативи засідання первинної профспілкової організації розцінені, як те, що вона була повідомлена про засідання профкому, не відповідають дійсності, оскільки 18.12.2017 року фактично було проведено засідання загальних зборів колективу дитячого будинку, а не засідання первинної профспілкової організації, а отже, слід вважати, що позивач покинула саме виробничу нараду. Також в скарзі зазначено, що суд порушив і норми Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», ст. 43 КЗпП України, оскільки позивач не була належним чином повідомлена про час і місце засідання профкому, в зв'язку з чим, вважати звільнення таким, що відбулося з попереднім дозволом профспілкового комітету не можна.

Окрім того ОСОБА_2 вказує, що суд залишив поза увагою та не надав оцінки тій обставині, що невихід на роботу не породив жодного тяжкого наслідку, так як прогул був вчинений з поважних, непереборних для позивача причин.

У відзиві на апеляційну скаргу Дитячий будинок «Центр захисту дітей» Славутицької міської ради Київської області просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, звертаючи увагу на те, що 15.12.2017 року було проведено розширене засідання профспілкового комітету та виробнича нарада, на якій була обговорена поведінка та причини відсутності 13.12.2017 року на робочому місці позивача, в зв'язку з чим було надано згоду на звільнення позивача та запропоновано їй звільнитись за власним бажанням, що підтверджено матеріалами справи, зокрема, протоколом № 8, а також 18.12.2017 року було проведено розширене засідання профкому та виробнича нарада, на якому ОСОБА_2 була присутня.

На думку відповідача, суд дійшов вірного висновку про те, що прогул позивачем 13.12.2017 року дійсно мав місце і оскільки прогул це відсутність на роботі, а не порушення трудової дисципліни, за його вчинення відповідно передбачено звільнення на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Вислухавши суддю - доповідача, пояснення учасників судового процесу, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, яка працювала на посаді вихователя в Дитячому будинку «Центр захисту дітей» Славутицької міської ради Київської області, 13.12.2017 року не з'явилась на роботу в третю зміну з 17 год. 30 хв. до 21 год. 30 хв. без поважних причин, про що були складені відповідні акти №, № 4, 5, 6 від 13.12.2017 року (а.с. 103-105). Розпорядженнями директора Дитячого будинку від 14.12.2017 року №, № 9, 10 було створено комісію з проведення службового розслідування щодо невиходу ОСОБА_2 13.12.2017 року та зобов'язано останню надати письмові пояснення про причини невиходу (а.с. 100, 101). Актом № 7 від 14.12.2017 року був зафіксований факт про відмову підписати розпорядження про надання письмових пояснень за фактом невиходу на роботу, проте пояснення ОСОБА_2 все ж надала, де зазначила, що 13.12.2017 року о 17 год. 30 хв. вона не мала можливості з'явитись на роботі, оскільки не могла доїхати вчасно з Республіки Білорусь, попередити про це вона також не мала можливості, оскільки на мобільному телефоні не було коштів (а.с. 98, 99).

В зв'язку з відсутністю на робочому місці більше трьох годин, наказом № 76 від 18.12.2017 року ОСОБА_2 була звільнена з посади вихователя згідно з п. 4 ст. 40 КЗпП України з 18.12.2017 року (а.с. 78).

Згідно з п. 4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Відповідно до ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

В пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу. Звільнення з роботи погоджується з органом профспілки, яка утворена і діє на підприємстві, і членом якої є працівник.

В пунктах 18, 24 Постанови роз'яснено, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Як свідчать матеріали справи, 15.12.2017 року було проведено розширене засідання профспілкового комітету первинної профспілкової організації Дитячого будинку «Центр захисту дітей», на якому розглядалось заява директора дитячого будинку стосовно факту порушення вихователем ОСОБА_2 посадової інструкції в зв'язку з вчиненням нею прогулу без поважних причин та розглядалась заява про надання згоди на її звільнення з роботи на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. За результатами розгляду заяви, було запропоновано ОСОБА_2 звільнитися з роботи за власним бажанням, а у разі відмови - надати згоду та підтримати рішення директора на звільнення відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України (а.с. 97).

18.12.2017 року були проведені загальні збори колективу дитячого будинку «Центр захисту дітей» та розширене засідання профспілкового комітету, на якому повторно був розглянутий факт, за результатами розслідування прогулу 13.12.2017 року ОСОБА_2, на яких також була заслухана думка ОСОБА_2 з цього приводу. Проте, ОСОБА_2 покинула засідання і дитячий заклад (у свій робочий час), не надавши обґрунтованих пояснень з приводу прогулу та поважних причин таких своїх дій (а.с. 126-127).

Відповідно до ст. 21 КЗпП України на працівника покладається обов'язок виконувати роботу, визначену угодою між ним і власником та дотримання внутрішнього трудового розпорядку, а статтею 139 Кодексу встановлено, що працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, точно додержуватись трудової дисципліни.

ОСОБА_2 була ознайомлена з Посадовою інструкцією вихователя 07.02.2017 року, якою, зокрема передбачено, що вихователь працює за графіком, складеним виходячи з 30-годинного робочого тижня (а.с. 81-82).

Таким чином, відмовляючи у задоволенні позову про визнання незаконним наказу про звільнення та поновлення на роботі, суд першої інстанції вірно виходив з того, що керівництвом дитячого будинку було враховано ступінь тяжкості вчиненого проступку, а саме нез'явлення на роботі протягом усієї зміни, не попередження про неможливість з'явлення на роботі, відсутність виробничої необхідності надання диплому про освіту (з метою отримання дубліката якого вона прямувала до Республіки Білорусь), залишення робочого місця у робочий час під час проведення позачергового засідання профспілкового комітету, необхідність термінової зміни графіку роботи вихователів, систематичне порушення правил трудового розпорядку, що також підтверджується матеріалами справи.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду враховуючи, що позивачем не було надано жодного доказу поважності вчинення прогулу. Факт прогулу без поважних причин повністю підтверджений доказами, які містяться у справі, а тому вважати, що наказ про звільнення винесений незаконно, не має правових підстав.

Позивачем не надано ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду належних та допустимих доказів в обґрунтування позовних вимог. Зокрема позивач зазначила, що з метою отримання дубліката диплому про освіту вона поїхала до Республіки Білорусь. Однак сама не заперечувала, що виробничої необхідності надання диплому про освіту не було, оскільки його копія є в матеріалах особової справи. Позивач також не заперечувала, що не повідомила керівництво про свій від'їзд, а про причини відсутності на роботі повідомила тільки через деякий час після приїзду і не надала жодних доказів неможливості повідомлення про неможливість вчасного приїзду.

Доводи апеляційної скарги стосовно недотримання відповідачем під час розгляду питання про надання згоди на звільнення профспілковим комітетом вимог діючого законодавства не беруться до уваги, оскільки ОСОБА_2 була обізнана про день і час розгляду зазначеного питання, що підтверджується поясненнями свідків, була присутня на загальних зборах колективу дитячого будинку «Центр захисту дітей» та розширеному засіданні профспілкового комітету, а отже, відповідач дотримався встановленого законом порядку звільнення на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, а її посилання на те, що причини вчиненого прогулу були пов'язані з непереборними та незалежними від неї обставинами і суд в порушення процесуального закону не дослідив цю обставину, не надавши їй правової оцінки, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, оцінив докази, що були надані сторонами та надав цим доказам належну правову оцінку, зокрема, підставам законного звільнення позивача з роботи, чим дотримався положень ст. 89 ЦПК України.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 05 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 28 травня 2018 року.

Головуючий:Судді: