АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2018 року м. Чернівці

справа № 727/6893/16-ц

Апеляційний суд Чернівецької області у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Литвинюк І. М.

суддів: Перепелюк І.Б., Одинака О.О.

секретар Скакун К.В.

за участю: позивача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 червня 2017 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної події, головуючий у І-й інстанції Слободян Г.М.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної події.

Мотивувала заявлені вимоги тим, що 02 червня 2016 року, приблизно о 16.45 годин, на вул. Винниченка 115 в м.Чернівці сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої її автомобіль було пошкоджено.

Зокрема, зазначала, що відповідач ОСОБА_5, керуючи автомобілем марки ОСОБА_6 д.н.з СЕ 0628ВВ, здійснюючи маневр повороту ліворуч з лівого напрямку руху, не врахував дорожню обстановку, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки ОСОБА_7, держаний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням відповідача ОСОБА_3, та її автомобілем.

__________________________________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/794/352/18 Головуючий у 1 інстанції: Слободян Г.М.

Категорія: 34 Доповідач: Литвинюк І.М.

Вказувала на те, що за порушення ПДР ОСОБА_5 було визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУПАП. Також безпосередня вина у недотриманні ПДР була визнана і в діях ОСОБА_3, який здійснював керування автомобілем марки ОСОБА_7, держаний номерний знак НОМЕР_1, та без включення сигналів повороту праворуч змінив напрямок руху свого транспортного засобу і раптово виїхав на її смугу руху.

Відповідно прийнятих Першотравневим судом м. Чернівці постанов було надано оцінку і її діям, а саме, встановлено, що під час дорожньо - транспортної пригоди її дії відповідали ПДР, а тому провадження по адміністративній справі відносно неї було закрито на підставі ч. 1 ст. 247 КУПАП у звязку з відсутністю складу правопорушення.

26 червня 2016 року експертом був складений висновок автотоварознавчого дослідження про визначення вартості відновлюваного ремонту її автомобіля ОСОБА_7 С 320 д.н.з СЕ8008 АХ, за результатами якого сума склала 537 963 грн.

З урахуванням уточнених позовних вимог просила стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» на її користь 50 000 грн у відшкодування матеріальної шкоди та з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 - 527 429 грн у відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок пошкодження її автомобіля марки «ОСОБА_7 С 320», державний реєстраційний номер НОМЕР_2.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 червня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» на користь ОСОБА_1 50 000 грн у відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок пошкодження автомобіля марки «ОСОБА_7 С 320», державний реєстраційний номер НОМЕР_2.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 477 429 грн у відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок пошкодження автомобіля марки «ОСОБА_7 С 320», державний реєстраційний номер НОМЕР_2.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

На рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 червня 2017 року відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі просить частково скасувати рішення суду першої інстанції, яким відмовити у задоволенні позовних вимог до нього та всі витрати покласти на ОСОБА_8

Посилається на те, що в матеріалах справи відсутні докази щодо порушення ним Правил дорожнього руху та визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, що спричинило дорожньо-транспортну пригоду, в результаті якої було пошкоджено автомобіль позивача. Встановлена експертна оцінка матеріальної шкоди в розмірі 537 963,38 грн є необґрунтовано завищеною. Судом не надано оцінку довідці про вартість ушкодженого автомобіля на суму 150 000 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідачів виникло зобовязання по відшкодуванню позивачу завданої внаслідок пошкодження її майна шкоди. Позивач має право отримати відшкодування від особи, що заподіяла таку шкоду, у повному обсязі, отримавши частину відшкодування від страховика на підставі договору страхування між заподіювачем шкоди та страховиком. Також має право вимагати від заподіювачів шкоди відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Однак колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції, керуючись ст. 367 ЦПК України, переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_5, керуючи автомобілем марки ОСОБА_6 д.н.з СЕ 0628ВВ, здійснюючи маневр повороту ліворуч з лівого напрямку руху, не врахував дорожню обстановку, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки ОСОБА_7, державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням відповідача ОСОБА_3, та автомобілем ОСОБА_1.

Постановою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 30 червня 2017 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, з накладенням на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн в дохід держави.

Згідно з постановою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 21 червня 2016 року, провадження у справі відносно ОСОБА_1 закрито на підставі п.1 ст. 247 КУПАП - у звязку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

З матеріалів справи вбачається, що власником транспортного засобу ОСОБА_7 С 320 д.н.з СЕ8008 АХ відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу є ОСОБА_1.

З висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 26 червня 2016 року видно, що вартість відновлюваного ремонту автомобіля ОСОБА_7 С 320, д.н.з СЕ 8008 АХ, на момент виконання дослідження становила 537 963 грн.

Відповідно до висновку експерта № 921-а від 09 лютого 2017 року в дорожній обстановці, що мала місце 02 червня 2016 року, приблизно о 16.45 год. в м. Чернівці по вул. Винниченка, 115, водіям ОСОБА_3 та ОСОБА_1 слід було діяти у відповідності до вимог п. 12.3 ПДР; водій ОСОБА_3 мав технічну можливість своєчасним зменшенням швидкості керованого ним автомобіля ОСОБА_7 зупинити транспортний засіб до лінії руху автомобіля ОСОБА_6 д.н.з СЕ 0628ВВ. В діях ОСОБА_3 вбачається невідповідність вимогам п. 12.3 ПДР, що з технічної точки зору перебуває в причинному звязку з настанням ДТП.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, договір оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом 3 частини першої статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них у частині, заподіяній нею (у порядку часткової відповідальності). У такому ж порядку відповідають володільці джерел підвищеної небезпеки за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам.

Отже, за цих обставин, обов'язок відшкодування шкоди покладається на ту особу, з вини якої завдано шкоду. Якщо наявна вина двох осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, шкода відшкодовується кожним з них залежно від ступеня вини.

Суд першої інстанції не врахував вимоги вказаних норм права та дійшов помилкового висновку про солідарне стягнення з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 розміру заподіяної шкоди.

За вимогами ч. 2 ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається за реальною вартістю втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно з п.4. Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

У пункті 6 зазначеної Постанови зазначено, що особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

З огляду на викладене, оцінивши у справі докази у їх сукупності та взаємозвязку, враховуючи встановлені у справі обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що у спричиненні шкоди автомобілю ОСОБА_7 С 320 наявна вина водіїв ОСОБА_5 та ОСОБА_3.

При цьому, колегія суддів виходить з того, що в ситуації, яка виникла на дорозі за участю автомобілів під керуванням ОСОБА_5 та ОСОБА_3, перший, здійснюючи маневр повороту ліворуч з лівого напрямку руху, в порушення п.п. 2.3б, 10.1, 10.4 ПДР, не врахував дорожню обстановку, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки ОСОБА_7, державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням відповідача ОСОБА_3, та автомобілем ОСОБА_7 С 320 д.н.з СЕ 8008 АХ, під керуванням ОСОБА_1

В той же час ОСОБА_3 також порушив п. 12.3 ПДР, оскільки мав технічну можливість своєчасним зменшенням швидкості керованого ним автомобіля зупинити останній до лінії руху автомобіля під керуванням ОСОБА_5.

З огляду на встановлені у справі обставини, колегія суддів визначає, що у завданні шкоди автомобілю ОСОБА_7 С 320 д.н.з СЕ 8008 АХ, який належить на праві власності ОСОБА_1, ступінь вини водія ОСОБА_5 складає 80 %, а водія ОСОБА_3 - 20 %.

Отже, відшкодуваню з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 підлягає сума у розмірі 381 943,20 грн (80 % від 477 429 грн), а з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у відшкодування заподіяної матеріальної шкоди слід стягнути 95 485,80 грн (20% від 477 429 грн).

Доводи апелянта про те, що ДТП відбулася виключно з вини ОСОБА_5, що відсутні докази порушення правил дорожнього руху та його вини, спростовуються зібраними у справі доказами, зокрема висновком експерта № 921-а від 09 лютого 2017 року, в якому зазначено, що водій ОСОБА_3 мав технічну можливість своєчасним зменшенням швидкості керованого ним автомобіля, зупинити останній до лінії руху автомобіля ОСОБА_6 д.н.з СЕ 0628ВВ. В діях ОСОБА_3 вбачається невідповідність вимогам п. 12.3 ПДР, що з технічної точки зору перебуває в причинному звязку з настанням вищенаведеної ДТП.

Також безпідставними є аргументи апелянта щодо необґрунтовано завищеної експертної оцінки матеріальної шкоди в розмірі 537 963,38 грн, оскільки такі доводи не спростовані в суді першої інстанції належними доказами, зокрема клопотання про призначення відповідної експертизи не заявлялося.

З огляду на викладене, пункти 1, 3 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, колегія суддів дійшла висновку про відшкодування позивачу шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, виходячи з розміру відшкодування у відповідній частці кожного учасника ДТП, залежно від обставин, що мають істотне значення, визначивши вину кожного з них.

Отже, доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження під час апеляційного розгляду справи. Відповідно до п.п 1, 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду підлягає зміні.

Відповідно до частин 1, 10 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобовязати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обовязку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В суді першої інстанції позивачкою ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 4 774,29 грн., 1500 грн на залучення спеціаліста, 676 грн понесено витрат на проведення судової автотехнічної експертизи.

Отже, з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в сумі 5 560,23 грн, а з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у відшкодування судових витрат слід стягнути 1 390 грн.

За подачу апеляційної скарги ОСОБА_3 сплатив 7 911,43 грн судового збору.

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_3 задоволена частково, розподіляючи судові витрати відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд покладає на позивача судові витрати зі сплати судового збору в сумі 4 939,14 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 червня 2017 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 477 429 гривень у відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок пошкодження автомобіля марки «ОСОБА_7 С 320», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, та в частині розміру стягнення судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 381 943 гривні 20 копійок у відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок пошкодження автомобіля марки «ОСОБА_7 С 320», державний реєстраційний номер НОМЕР_2.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 95 485 гривень 80 копійок у відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок пошкодження автомобіля марки «ОСОБА_7 С 320», державний реєстраційний номер НОМЕР_2.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 5 560 гривень 23 копійки у відшкодування судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 4 939 гривень 14 копійок у відшкодування судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 30 травня 2018 року.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: О.О. Одинак

ОСОБА_9