З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
31 травня 2018 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області в складі:
головуючого судді - І.О. Сидоренко,
при секретарі - К.В. Лісняк,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі №11 Слов'янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини, -
До Слов'янського міськрайонного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини. Дана позовна заява мотивована тим, що сторони мають спільну дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 Відповідач в 2014 році виїхав до м. Сімферополь АР Крим, зв'язок з ним з 2014 року відсутній, на телефонні дзвінки позивача він не відповідає. На даний час у позивача виникла необхідність виїхати до підконтрольної території України та до РФ, тому просить суд надати їй дозвіл на виїзд ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без дозволу та супроводу батька ОСОБА_2 із зони проведення антитерористичної операції - перетин лінії розмежування з тимчасово окупованої території України до підконтрольної території України, а також в'їзд на непідконтрольну територію України, на період часу до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку, тобто на період до 07.11.2018 року, а також на територію Російської Федерації на період з 01.06.2018 року по 07.11.2018 року включно.
Позивач, ОСОБА_1, в судове засідання не з'явилася, про час, дату та місце судового розгляду повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі, позов просила задовольнити.
Відповідач, ОСОБА_2, в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, в зв'язку з чим, суд відповідно до ст. 280 ЦПК України дійшов до висновку, про можливість ухвалення заочного рішення, на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя від 18.11.2011 року, ОСОБА_4 17.08.1986 року уклав шлюб з ОСОБА_1, яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_1.
02.06.1990 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було розірвано, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 від 02.06.1990 року.
Відповідно до Свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 29.01.2003 року, ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_3, батьками якого є ОСОБА_4 та ОСОБА_1 Згодом прізвище дитини було змінено з ОСОБА_3 на ОСОБА_3, що підтверджується повторно виданим Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 від 28.11.2013 року.
Згідно з Свідоцтвом про зміну імені серії НОМЕР_6 від 15.09.2011 року, ОСОБА_1 змінила прізвище на ОСОБА_1.
Відповідно до Свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_7 від 15.06.2013 року, ОСОБА_4 змінив прізвище з ОСОБА_4 на ОСОБА_2.
При вирішенні питання про можливість надати позивачу дозвіл на вивезення дитини суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними.
Статтею ст. 141 Сімейного кодексу України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини.
Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.
Підпунктом 2 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідченої копії, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину.
За змістом Декларації про загальні засади державної політики України стосовно сім'ї та жінок, затвердженої Постановою Верховної Ради № 475-XIV від 05.03.1999 року, держава захищає материнство та дитинство і визнає пріоритетність інтересів матері та дитини в суспільстві та забезпечує неухильне додержання законодавства України та норм міжнародного права стосовно сім'ї та жінок.
Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, дитина може бути розлучена з матір'ю лише у винятковій ситуації.
Статтею 3 «Конвенції про права дитини» встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
В судовому засіданні встановлено, що відповідач перебуває на непідконтрольній Україні території та від нього неможливо отримати дозвіл на виїзд дитини до РФ та до підконтрольної території України, оскільки з ним відсутній зв'язок та позивачеві невідоме його точне місце перебування.
Отже, проаналізувавши фактичні обставини справи, виходячи з вищенаведених норм матеріального права та керуючись принципом 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, відповідно до якого дитина може бути розлучена з матір'ю лише у винятковій ситуації, суд вважає, що надання дозволу позивачу на вивіз дитини за межі України без дозволу її батька права відповідача відносно дитини не порушить та буде таким, що відповідає інтересам дитини, що є підставою для задоволення даного позову.
При цьому суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач в судове засідання не з'явився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, суд приходить до переконання, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, який позивач сплатив при подачі даної позовної заяви у сумі 704,80 грн., про що в матеріалах справи знаходиться квитанція про сплату судового збору.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 33 Конституції України, ст. 313 ЦК України, ст. 141 Сімейного Кодексу України, ст. 4 ЗУ "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", ст. 3 «Конвенції про права дитини», принципу 6 Декларації прав дитини, пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, ст. ст. 4, 76-81, 258, 259, 264, 265, 268, 280 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.
Надати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, дозвіл на вивіз дитини, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, без дозволу та супроводу батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_2, із зони проведення антитерористичної операції - перетин лінії розмежування з тимчасово окупованої території України до підконтрольної території України, а також в'їзд на непідконтрольну територію України, на період часу до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку, тобто на період до 07.11.2018 року.
Надати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, дозвіл на вивіз дитини, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, без дозволу та супроводу батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_2, на територію Російської Федерації на період з 01.06.2018 року по 07.11.2018 року включно.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживаючої за адресою: АДРЕСА_2, судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.
Повний текст рішення виготовлений 04 червня 2018 року.
Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області через Слов'янський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Суддя Слов'янського
міськрайонного суду І.О. Сидоренко