г Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/258/18
Номер провадження 2/213/512/18
Заочне Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 травня 2018 року Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Мазуренко В.В., за участю секретаря Гусаровій О.С., за відсутності учасників справи, розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, -
До суду звернулась позивач із вказаним позовом, зазначивши, що вона відповідно до закону зареєстрована 14.10.2005 року в Єдиному Державному Реєстрі Підприємств та Організацій України як фізична особа-підприємець, основний вид економічною діяльності - 47.22 Роздрібна торгівля мясом і мясними продуктами в спеціалізованих магазинах, здійснює свою підприємницьку діяльність у продуктовому магазині «Південний», розташованому по пр. Південний в Інгулецькому районі м. Кривого Рогу шляхом реалізації продуктів харчування населенню. 25.10.2012 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 було у визначеному законом порядку укладено трудовий договір, який того ж дня було зареєстровано у Криворізькому міському центрі зайнятості. Крім того 25.10.2012 року між ними було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, за яким ОСОБА_2 було взято на себе матеріальну відповідальність за збереження всіх товарно-матеріальних цінностей отриманих нею для зберігання та реалізації. Відповідно до інвентаризаційного опису, за період роботи ОСОБА_2, а саме з початку 2016 року по 01.04.2017 року останньою було привласнено матеріальних цінностей, що належали ОСОБА_1 на загальну суму 114 115,62 гривень, про що підтверджується пояснювальною ОСОБА_2, в якій нею визнано завдану шкоду позивачу. Позивачем неодноразово повідомлялося відповідача про необхідність відшкодування шкоди завданої нею при виконанні посадових обовязків однак до теперішнього часу матеріальна шкода відшкодована не була, через що роботодавець звернулась до суду за захистом своїх прав та просить стягнути з відповідача кошти в сумі 114 115,62 грн та понесені судові витрати у справі.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити. Крім того, позивач ОСОБА_1, допитана в судовому засіданні в якості свідка дала аналогічні пояснення по суті позовних вимог.
Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити.
Свідок ОСОБА_4 суду пояснив, що він є чоловіком позивача ОСОБА_1, яка є ФОП. Підтвердив, що відповідач ОСОБА_2 працювала у ОСОБА_1 продавцем 5 років, з 2012 року. Під час проведення інвентаризації в 2017 році було виявлено недостачу в сумі 114 115,62 гривень, яку ОСОБА_2 визнала, про що написала пояснювальну та зобов,язалась відпрацювати вказаний борг. Однак, через деякий час у відповідача було виявлено знову недостачу і її було звільнено. Він неодноразово повідомляв ОСОБА_2 про необхідність відшкодування завданої нею шкоди ФОП ОСОБА_1, але борг повернуто не було, і на теперішній час місцезнаходження ОСОБА_2 невідомо.
Після перерви позивач та представник позивача в судове засідання не з,явились. Представник позивача надав заяву про закінчення розгляду справи за його відсутності та відсутності позивача, проти заочного розгляду не заперечує. Судом ухвалено про закінчення розгляду справи за їх відсутності.
Відповідач у судове засідання повторно не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила, відзив не подала.
Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача на підставі матеріалів справи. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
У відповідності до ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання
всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Допитавши сторони, позивача в якості свідка, свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серія В01 № 077323від 14.10.2005 року, позивач ОСОБА_1, є ФОП (а.с.7) основний вид економічною діяльності - 47.22 Роздрібна торгівля мясом і мясними продуктами в спеціалізованих магазинах, здійснює свою підприємницьку діяльність у продуктовому магазині «Південний», розташованому по пр. Південний в Інгулецькому районі м. Кривого Рогу шляхом реалізації продуктів харчування населенню(а.с.3).
25.10.2012 року між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено трудовий договір, зареєстрований у Криворізькому міському центрі зайнятості, відповідно до якого ОСОБА_2 працювала продавцем продовольчих товарів у магазині «Південний» (м.Кривий Ріг, пр.Південний, 8-3) та договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, за яким ОСОБА_2 взяла на себе матеріальну відповідальність за збереження всіх товарно-матеріальних цінностей, отриманих нею для зберігання та реалізації (а.с.8,9, 43).
Встановлено, що здійснюючи свої трудові обов,язки, з початку 2016 року по 01.04.2017 року відповідачем ОСОБА_2 було привласнено матеріальних цінностей, що належали ОСОБА_1 на загальну суму 114 115,62 гривень, що підтверджується інвентаризаційним описом від 19 березня 2017 року (а.с12-19).
Відповідно до пояснювальної записки ОСОБА_2, як продавець магазину «Південний» з 2016 року почала брати з каси грошові кошти для погашення її заборгованості перед кредиторами, провину визнає, зобов,язалась відпрацювати борг в сумі 114 115,62 гривень. Вказана пояснювальна підтверджена продавцем зазначеного магазину ОСОБА_5 (а.с.20,21).
Позивачем неодноразово повідомлялось відповідача про необхідність відшкодування шкоди, завданої нею при виконанні трудових обов,язків, однак борг повернуто не було, і на теперішній час місцезнаходження ОСОБА_2 невідомо (а.с.4).
ОСОБА_2 звільнена з посади продавця 01.07.2017 року, трудовий договір не знято з реєстрації через неможливість встановити її місцезнаходження (а.с.43).
Згідно з ч.1 ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.
Як зазначається у ч.1 ст.134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.
Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 29.12.1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», у відповідності зі ст.130 КЗпП (322-08) відшкодування шкоди провадиться незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності за дії (бездіяльність), якими заподіяна шкода підприємству, установі, організації. Виходячи з вимог ЦПК (1501-06) суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП (322-08) залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.
Враховуючи, що відповідачем не спростовано порушення умов договору, укладеного між сторонами, не відшкодовано в добровільному порядку завдану шкоду, відповідачем прийнято на себе повну матеріальну відповідальність, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Також з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, відповідно до ст..141 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст..ст. 130, 134, 135-1, 136 КЗпПУ, ст. ст. ст. ст.12, 13, 76-81, 141, 223, 247, 259, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 (Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Пушкіна, 41-90, РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (Дніпропетровська область, м.Кривий Ріг, вул. Каткова, 65-71, РНОКПП НОМЕР_2) про відшкодування матеріальної шкоди - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в сумі 114 174 (сто чотирнадцять тисяч сто сімдесят чотири) грн. 46 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1141,16 грн.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Інгулецький районний суд м.Кривого Рогу.
Суддя: В.В. Мазуренко