Постанова

Іменем України

10 травня 2018 року

м. Київ

справа № 332/1723/17-ц

провадження № 61-5346св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Синельникова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Запорізький завод феросплавів»,

представники відповідача: Верба Владлен Владленович, Швець Марина Олександрівна, СолошенкоВолодимир Павлович,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя

від 13 вересня 2017 року у складі судді Марченко Н. В. та рішення апеляційного суду Запорізької області від 05 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Трофимової Д. А., Крилової О. В., Кухаря С. В., та касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» на ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 29 вересня 2017 року у складі судді Трофимової Д. А.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2017 року ОСОБА_4звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» (далі -

ПАТ «Запорізький завод феросплавів»)про відшкодування моральної шкоди, що спричинена професійним захворюванням.

Позовна заява мотивована тим, що з вересня 1993 року він перебував з

ПАТ «Запорізький завод феросплавів» у трудових правовідносинах, працював на посаді монтера по ремонту та обслуговуванню устаткування. У лютому 2014 року він був переведений на посаду електромонтера по ремонту та обслуговуванню електроустаткування 6 розряду до цеху з ремонту металургійного устаткування. Загальний стаж його роботи на підприємстві відповідача складає

21 рік 7 місяців. Через погіршення стану здоров'я 08 липня 2015 року він звільнився з підприємства за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію.

Починаючи з лютого 2015 року стан його здоров'я істотно погіршився, він неодноразово звертався до лікарні зі скаргами на задишку, біль у суглобах, шум у голові. З 26 лютого 2015 року по 10 березня 2015 року він знаходився на стаціонарному лікуванні.

У квітні 2015 року через постійну втрату працездатності, стан його хвороби, Державна санітарно-епідеміологічна служба у Запорізькій області на запит обласної клінічної лікарні м. Запоріжжя надала санітарно-гігієнічний висновок умов його праці від 28 квітня 2015 року, відповідно до якого існували відхилення в умовах праці, в тому числі встановлено, що період знаходження в зоні дії шкідливих речовин виробничої сфери під час проведення робіт безпосередньо на його робочому місці складав 89,58 %.

Крім того, у відповіді на запит від 12 червня 2015 року Державна санітарно-епідеміологічна служба у Запорізькій області повідомила, що тяжкість умов його праці відносилася до третього класу третього ступеня, при цьому значно порушувалися умови праці.

Наявність захворювання підтверджується також випискою-епікризом, а факт того, що це є саме професійне захворювання було встановлено актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання

від 08 липня 2015 року, а також медичним висновком від 17 червня 2015 року, протокол № 846.

За результатами висновку обстеження медико-соціальної експертизи

від 28 липня 2015 року в зв'язку з професійним захворюванням, пов'язаним з виробництвом, йому встановлено ступінь втрати професійної працездатності 20%, група інвалідності не встановлена.

У зв'язку зі вказаними обставинами рішенням Заводського районного суду

м. Запоріжжя від 05 серпня 2016 року з ПАТ «Запорізькій завод феросплавів» на його користь у рахунок відшкодування моральної шкоди було стягнуто

10 тис. грн.

У подальшому стан його здоров'я погіршився. Неодноразово доводилось викликати швидку, а з 27 березня 2017 року по 05 квітня 2017 року він перебував на стаціонарному лікуванні.

Згідно медичного висновку від 04 квітня 2017 року стадію професійного хронічного обструктивного захворювання легень підвищено до другої, ступінь легеневої недостатності підвищено до другої-третьої та діагностовано у нього хронічне легеневе серце.

Ураховуючи погіршення стану здоров'я, його повторно направлено до Криворізького науково-дослідного інституту промислової медицини для уточнення ступеня функціонального розладу та вирішення питання зв'язку захворювання периферійної нервової системи з професією, у результаті чого довідкою медико-санітарної експертизи від 15 травня 2017 року йому був визначений новий ступінь втрати професійної працездатності у відсотках,

а саме - 50%, та надана третя група інвалідності. Отже, наявним є погіршення стану його здоров'я, спричинене діями відповідача. Працюючи у важких умовах, він набув професійне захворювання, яке завдало йому моральної шкоди.

За таких обставин, позивач просив суд стягнути на його користь з

ПАТ «Запорізький завод феросплавів» у рахунок відшкодування моральної шкоди 50 тис. грн.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 13 вересня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.Стягнуто з ПАТ «Запорізький завод феросплавів» на користь ОСОБА_4 у рахунок відшкодування моральної шкоди 20 тис. грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення районного суду мотивовано тим, що ОСОБА_4 під час виконання трудових обов'язків на підприємстві відповідача отримав професійне захворювання, ушкоджено його здоров'я. Після ухвалення Заводським районним судом м. Запоріжжя рішення від 05 серпня 2016 року стан здоров'я позивача погіршився. Внаслідок отримання професійного захворювання позивач тривалий час відчував фізичний біль, страждання та емоційні переживання, потребував постійного лікування. Крім того, він позбавлений можливості займатися фізичною працею, постійно відчував дискомфорт в особистому житті. З урахуванням встановлених обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що змінився звичайний спосіб життя позивача, оскільки він вимушений звертатися в лікувальні заклади, проходити курси лікування, робити обстеження, отримувати консультації спеціалістів, тому ОСОБА_4 повинен здійснювати додаткові зусилля для організації свого життя, що є підставою для відшкодування моральної шкоди.

У вересні 2017 року ПАТ «Запорізький завод феросплавів» звернулося до суду з апеляційною скаргою на рішення та ухвалу Заводського районного суду

м. Запоріжжя від 13 вересня 2017 року про відмову у задоволенні клопотання ПАТ «Запорізький завод феросплавів» про залучення до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, публічне акціонерне товариство «Запоріжтрансформатор».

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 29 вересня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Запорізькій завод феросплавів» в частині оскарження ухвали Заводського районного суду м. Запоріжжя від 13 вересня 2017 року про відмову у задоволенні клопотання ПАТ «Запорізькій завод феросплавів» про залучення до участі у вказаній справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, публічне акціонерне товариство «Запоріжтрансформатор» (далі - ПАТ «Запоріжтрансформатор»), повернуто

ПАТ «Запорізькій завод феросплавів».

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що із журналу судового засідання від 13 вересня 2017 року (а.с. 48-50) убачається, що клопотання про залучення до участі в справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ПАТ «Запоріжтрансформатор», судом першої інстанції вирішено усно, без виходу до нарадчої кімнати і постановлення процесуального документу, який на підставі статті 293 ЦПК України 2004 року може бути оскаржений в апеляційному порядку. Оскільки відсутній предмет апеляційного оскарження, апеляційне провадження в частині оскарження ухвали Заводського районного суду м. Запоріжжя від 13 вересня 2017 року про відмову в задоволенні клопотання ПАТ «Запорізькій завод феросплавів» про залучення до участі в справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ПАТ «Запоріжтрансформатор» у вказаній справі не може бути відкрито, апеляційна скарга ПАТ «Запорізькій завод феросплавів» у вказаній частині підлягає поверненню ПАТ «Запорізькій завод феросплавів».

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 05 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Апеляційну скаргу

ПАТ «Запорізькій завод феросплавів» відхилено. Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 13 вересня 2017 року змінено в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди, збільшено розмір стягнення до 40 тис. грн.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції вірно встановив ОСОБА_4 під час виконання трудових обов'язків на підприємстві відповідача отримав професійне захворювання, ушкоджено його здоров'я, і стан якого тільки погіршувався. Проте, визначаючи розмір моральної шкоди, суд не врахував в повній мірі тяжкість завданих ушкоджень здоров'ю позивача, отже, дійшов помилкового висновку, що стягнення у рахунок відшкодування моральної шкоди 20 тис. грн буде відповідати засадам розумності та справедливості. Крім того, у зв'язку з професійним захворюванням, яке виникло, у тому числі, внаслідок тривалого стажу роботи позивача у шкідливих умовах на підприємстві відповідача (21 рік 7 місяців), ОСОБА_4 встановлена третя група інвалідності з втратою працездатності ступенем - 50%, що свідчить про наявність у позивача моральних страждань. Внаслідок отримання професійного захворювання ОСОБА_4 терпить постійний душевний та фізичний біль, позивачем втрачено можливість повноцінного життя, що є підставами для відшкодування моральної шкоди відповідно до статті 237-1 КЗпП України.

У касаційнійскарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Запорізький завод феросплавів», посилаючись на порушенням судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу апеляційної суду та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У касаційнійскарзі, поданій у лютому 2018 року, ПАТ «Запорізький завод феросплавів», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушенням норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та передати справу на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення є незаконними, необґрунтованими й такими, що ухвалено з порушенням норм чинного законодавства. Посилається на те, що розмір відшкодування моральної шкоди має визначатись з урахуванням тривалості роботи на кожному підприємстві та з огляду на кількісний показник шкідливих факторів. Товариство зазначало, що ОСОБА_4 єдиний причинний зв'язок між шкодою, яка завдана позивачу ушкодженням здоров'я, внаслідок професійного захворювання, та діяльністю ПАТ «Запорізький завод феросплавів» не доведено. Ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди попередніх інстанцій залишили поза увагою обставини праці позивача на ПАТ «Запоріжтрансформатор» в аналогічних умовах праці, не надав ним належної юридичної оцінки.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судового рішення лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційних скарг цих висновків не спростовують.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до статті 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

За положеннями статті 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Стаття 237-1 КЗпП Українинадає право працівникові на відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди, та збільшуючи розмір відшкодування

до 40 тис. грн, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що у зв'язку з професійним захворюванням, яке виникло, у тому числі, внаслідок тривалого стажу роботи позивача у шкідливих умовах на підприємстві відповідача (21 рік 7 місяців), ОСОБА_4 встановлена третя група інвалідності з втратою працездатності ступенем 50%, що свідчить про наявність у позивача моральних страждань. Внаслідок отримання професійного захворювання ОСОБА_4 терпить постійний душевний та фізичний біль, позивачем втрачено можливість повноцінного життя, що є підставами для відшкодування моральної шкоди відповідно до статті 237-1 КЗпП України.

Доводи касаційної скарги ПАТ «Запорізькій завод феросплавів» про те, що позивачем не доведено причинний зв'язок між спричиненою шкодою та діяльністю ПАТ «Запорізькій завод феросплавів»; щодо неврахування обставин праці позивача на ПАТ «Запоріжтрансформатор» з 10 лютого 1978 року по

25 серпня 1993 року в аналогічних умовах праці є безпідставними, оскільки відповідач обґрунтовував свої заперечення проти позову вказаними підставами, всебічна оцінка яким була дана судом першої інстанції, і зводяться лише до особистої незгоди з висновками суду щодо їх оцінки.

Решта доказів та обставин, на які посилається ПАТ «Запорізькій завод феросплавів» у касаційній скарзі, були предметом дослідження судів попередніх інстанції та додаткового правового аналізу не потребують.

Що стосується оскарження ухвали апеляційного суду Запорізької області

від 29 вересня 2017 року про повернення апеляційної скарги ПАТ «Запорізький завод феросплавів», то апеляційний суд дійшов вірного висновку, що ухвала про відмову в залученні третьої особи не оскаржується в апеляційному порядку. Крім того, цивільна справа розглянута по суті.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційні скарги без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційних скарг висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги публічного акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 13 вересня 2017 року в незміненій при апеляційному перегляді частині та рішення апеляційного суду Запорізької області від 05 грудня 2017 року залишити без змін.

Ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 29 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

О. В.Білоконь

Є. В.Синельников