ПОСТАНОВА

Іменем України

17 травня 2018 року м. Кропивницький

справа № 405/2650/17

провадження № 22-ц/781/695/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів Єгорової С.М., Дуковського О.Л.,

при секретарі Федоренко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда в складі судді Шевченко І.М. від 09 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, Прокуратури Кіровоградської області, Головного управління Державної казначейської служби України в Кіровоградській області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, -

встановив:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 25.01.2013 року за № 0000063 слідчим відділом Компаніївського РВ УМВС України в Кіровоградській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань була внесена заява арбітражного керуючого товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Золотий колос» про вчинення мною кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України. 29.04.2013 року кримінальне провадження № 0000063 було передано до слідчого управління УМВС України в Кіровоградській області. 10.07.2013 року йому було вручено повідомлення про підозру у скоєнні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України. Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22.08.2013 року у справі № 405/8015/13-к було задоволено клопотання СВ УМВС України в Кіровоградській області про накладення арешту на належне йому особисте майно. Також відносно нього 27.08.2013 року було обрано міру запобіжного заходу - особисте зобовязання. 31.08.2013 року йому було вручено обвинувальний акт у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, який було затверджено прокуратурою Кіровоградської області.

Вказав, що вироком Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 25 червня 2017 року його було визнано невинуватим у предявленому обвинувачення за ст.191 ч.5 КК України та виправдано, а заходи забезпечення кримінального провадження скасовані. Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 16 вересня 2014 року зазначений вирок суду першої інстанції було змінено в резолютивній частині та викладено її у наступній редакції: «ОСОБА_1 визнати невинуватим у предявленому обвинуваченні за ч.5 ст.191 КК України та виправдати за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення». На підставі вказаного судового рішення щодо скасування арешту на належно йому майно, він 22.10.2014 року звернувся до СУ УМВС України в Кіровоградській області із заявою щодо надання відомостей відносно зняття обтяження з його майна, але йому було запропоновано звернутися до Бобринецького районного суду Кіровоградської області для вирішення цього питання. Незважаючи на те, що арешт судом був знятий, СУ УМВС України в Кіровоградській області не вчинило жодних дій щодо зняття арешту на майно, чим порушило його право на вільне володіння та розпорядження майном.

Посилаючись на ці обставини, просив стягнути з Державного бюджету України через Управління обслуговування кошторисів бюджетних установ Державного казначейства України з Єдиного казначейського рахунку на його користь у рахунок відшкодування завданої шкоди в розмірі 105 600 грн., а також моральну шкоду в розмірі 100 000 грн., яку обґрунтував тим, що у звязку з безпідставним порушенням відносно нього кримінального провадження, проведення слідчих дій, сталося порушення його нормальних життєвих звязків, погіршення відносин з оточуючими та різке погіршення здоровя.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09 лютого 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 30 000 грн. В решті вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Головне управління Національної поліції у Кіровоградській області посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. Зокрема вказує, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» врегульовано порядку, за яким дії слідчого повинні бути визнані протиправними, проте таке рішення суду про незаконність дій слідчого відсутнє.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Кіровоградській області, Державної казначейської служби України, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, яка заперечила проти апеляційної скарги, дослідивши докази в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25.01.2013 року за № 0000063 слідчим відділом Компаніївського РВ УМВС України в Кіровоградській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань була внесена заява арбітражного керуючого товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Золотий колос» про вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

29.04.2013 року кримінальне провадження № 0000063 було передано до слідчого управління УМВС України в Кіровоградській області, правонаступником якого є слідче управління Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області.

10.07.2013 року ОСОБА_1 було вручено повідомлення про підозру у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

22.08.2013 року, ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда у справі № 405/8015/13-к було задоволено клопотання СВ УМВС України в Кіровоградській області про накладення арешту на належне ОСОБА_1 особисте майно, а 27.08.2013 року відносно нього було обрано міру запобіжного заходу - особисте зобовязання.

31.08.2013 року ОСОБА_1 було вручено обвинувальний акт в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, який було затверджено прокуратурою Кіровоградської області.

Згідно з вироком Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 25.06.2014 року у справі № 383/1579/13-к ОСОБА_1 визнано невинуватим у предявленому обвинуваченні за ст. 191 ч.5 КК України та виправдано, а заходи забезпечення кримінального провадження арешт на майно згідно ухвали Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22.08.2013 року скасовано.

Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 16.09.2014 року у справі № 11-кп/781/674/14, вирок Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 25.06.2014 року в порядку ч. 2 ст. 404 КПК України - змінено та резолютивну частину вироку викладено в наступній редакції: «ОСОБА_1 визнати невинуватим у предявленому обвинуваченні за ч. 5 ст. 191 КК України та виправдати за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення».

На підставі судового рішення щодо скасування арешту на належне йому особисте майно, 22.10.2014 року ОСОБА_1 звернувся до СУ УМВС України в Кіровоградській області із заявою щодо надання відомостей до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, в особі Кіровоградської філії ДП «Інформаційний центр» МЮУ, щодо зняття зазначеного обтяження з усього належного йому майна.

Листом СУ УМВС України в Кіровоградській області № 6/6319 від 31.10.2014 року ОСОБА_1 було запропоновано звернутись до Бобринецького районного суду Кіровоградської області з питань зняття арешту на належне йому майно.

Листом від 08.05.2015 року за вих. № 01-14/463 ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні заяви за відсутності на те правових підстав.

Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 04.06.2015 року у справі № 383/1579/13-к у задоволенні заяви ОСОБА_1 про розяснення вироку суду було відмовлено.

11.11.2016 року арешт з майна ОСОБА_1, як обвинуваченої особи в скоєнні кримінального правопорушення, було знято.

Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Положеннями ст.23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода може полягати, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, а також може відшкодовується грішми. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За змістом ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода - це втрати немайнового характеру, яких позивач зазнав внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, що настали через незаконні винні дії відповідача.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Встановлено, що ОСОБА_1 був незаконно притягнутий до кримінальної відповідальності, що полягало у незаконному повідомленні про підозру, незаконному предявленні обвинувачення у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, а також у незаконному арешті майна.

Згідно ст.23 ЦК України протиправна поведінка щодо особи, членів її сім'ї чи близьких родичів є самостійною підставою для відшкодування їй моральної шкоди.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Крім того, суд правильно обґрунтував і визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 24.05.2018 року.

Головуючий:

Судді: