АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/5082/13-ц 22-ц/774/95/К/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2018 року м. Кривий Ріг

справа № 214/5082/13-ц

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Гладиш К.І.

сторони

позивач: ОСОБА_1

відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 11 квітня 2017 року, яке постановлено суддею Ковтун Н.Г. у місті ОСОБА_6, -

В С Т А Н О В И В:

В травні 2013 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 07 березня 2008 року, він надав ОСОБА_3 в борг грошові кошти в сумі 50000 доларів США, між ними було складено розписку про фінансові взаємовідносини Лист-1, згідно умов якої він виступав в якості кредитора, ОСОБА_3 в якості позичальника, ОСОБА_2 виступив в якості поручителя.

В той же день, 07 березня 2008 року, позивач також передав ОСОБА_3 в борг грошові кошти в сумі 50000 доларів США, про що між ними було складено розписку про фінансові взаємовідносини Лист-2, згідно умов якої позивач виступав в якості кредитора, ОСОБА_3 в якості позичальника, ОСОБА_2 виступив в якості поручителя.

Строк повернення позик встановлено не було.

22 квітня 2008 року позивач ОСОБА_1 змінив фінансове зобовязання, про що зазначив на зворотній стороні кожного договору і зажадав повернення позикової суми до 10 грудня 2008 року. Сторонами договору була складена таблиця повернення боргу.

Станом на 02 червня 2015 року сума позик повернута частково. Так, за розпискою Лист-1 10.05.2008 року повернуто 1200 доларів США, 10.06.2008 року 900 доларів США, 10.07.2008 року 1700 доларів США. За розпискою Лист-2 10.05.2008 року повернуто 1200 доларів США, 10.06.2008 року 900 доларів США, 10.07.2008 року 1700 доларів США.

13 травня 2013 року позивач звернувся до відповідачів з вимогою про повернення боргу, але борг йому не повернули. Залишок суми боргу по розпискам на 02.06.2015 року складає 92 400 доларів США, що за курсом НБУ на 02.06.2015 року дорівнює 1 948 243, 65 грн. Крім того просить стягнути 3% річних за 24 місяці в розмірі 116894 грн. 61 коп.

В ході розгляду справи позивачем були збільшені позовні вимоги шляхом предявлення позову також і до ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

В останній редакції позову позивач просив стягнути солідарно суму позик з відповідача ОСОБА_3, як позичальника, ОСОБА_2, як поручителя, ОСОБА_5 та ОСОБА_4, які є дружинами позичальника та поручителя, відповідно, та мають рівні права та обовязки з іншим подружжям.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 11 квітня 2017 року позивачу відмовлено в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та направлення справи до суду першої інстанції, посилаючись на те, що суд при ухваленні рішення допустив неповне зясування обставин справи та неповне дослідження наданих ним доказів.

Так позивач зауважує на тому, що суд при ухваленні рішення дійшов помилкового висновку про те, що існує рішення, яким вирішено спір між тими самими сторонами та з тих же взаємовідносин.

При розгляді справи його клопотання про витребування оригіналів розписок з матеріалів цивільної справи, що знаходиться в Жовтневому районному суді, задоволені не були та він був позбавлений права заявити клопотання про допит в судовому засіданні експерта та призначення повторної, додаткової судово-технічної експертизи.

Позивач зауважує, що надав суду першої інстанції всі необхідні докази на підтвердження свої позовних вимог, в той час, як заперечення відповідачів ґрунтувалось лише на їх поясненнях, оскільки вони не надали суду оригіналів розписок, які мали б бути у них у випадку належного виконання зобовязання.

В запереченнях на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_5 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване на її думку, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, відповідача ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_7, які, кожен окремо, заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 07.03.2008 року відповідач ОСОБА_3 отримав від позивача ОСОБА_1 в борг грошові кошти в сумі 50000 доларів США, ОСОБА_2 виступив поручителем, про що складено розписку, яка підписана особисто сторонами по справі.

22.04.2008 року сторони встановили графік повернення грошових коштів, а саме кожного десятого числа місяця з кінцевим терміном повернення суми боргу 10 грудня 2008 року.

10.05.2008 року позивачу було повернуто 1200 доларів США, 10.06.2008 року сплачено 900 доларів США, а 10.07.2008 року було сплачено 1700 доларів США.

Встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21.11.2012 року ОСОБА_1 було відмовлено в задоволені його позовних вимог до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по розпискам від 07.03.2008 року, вказане рішення суду було залишено без змін апеляційним судом Дніпропетровської області 17.01.2013 року.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що спір зі сторонами: позивачем ОСОБА_1 та відповідачами ОСОБА_2, ОСОБА_3 з тих же взаємовідносин був вирішений рішенням суду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Частиною першою ст.1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно ч. 2 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

На підтвердження своїх позовних вимог позивачем по справі було надано оригінали розписок від 07.03.2012 року, а саме фінансове зобовязання між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 та фінансове зобовязання між позивачем та відповідачем ОСОБА_3

Однак, як вбачається із матеріалів справи, рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21.11.2012 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2013 року, ОСОБА_1 було відмовлено в задоволені його позовних вимог до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по розпискам від 07.03.2008 року.

Відповідно до вимог п.4 ст.61 ЦПК України, в редакції 2004 року, чинній на момент ухвалення рішення судом першої інстанції, та п.4 ст. 82 ЦПК України, чинній на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції, Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вище вказаним рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21 листопада 2012 року встановлено, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача про стягнення позики за двома борговими розписками, від 07.03.2012 року, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження обставин повторної передачі грошей відповідачам в серпні 2008 року позивачем суду не надано, як і не надано доказів на підтвердження складання нової, іншої боргової розписки в серпні 2008 року.

Крім того встановлено, що дата складання всіх трьох розписок відповідає 07.03.2012 року, яка виконана власноруч сторонами по справі, що ними не заперечувалось, інші істотні умови - сума боргу, дата отримання коштів, умови надання та повернення боргу також однакові.

На підставі наведеного вище колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що існує рішення з тих же взаємовідносин, тому позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають. Оскільки в даній справі інший субєктний склад, що позбавляє суд вирішення питання відповідно до ч.3 п.1ст. 255 ЦПК України.

Крім того, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову про солідарне стягнення на користь позивача з відповідачів суми позики, оскільки позивачем не доведено, обставин повторної передачі грошей відповідачам ОСОБА_8, ОСОБА_3 в серпні 2008 року, як і не надано доказів на підтвердження складання нової боргової розписки в серпні 2008 року.

Не спростовують висновків суду першої інстанції доводи апеляційної скарги про те, що суд при ухваленні рішення дійшов помилкового висновку про те, що існує рішення, яким вирішено спір між тими самими сторонами та з тих же взаємовідносин, оскільки при розгляді справи судом апеляційної інстанції в судовому засіданні досліджено цивільну справу, що перебувала в провадженні Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу № 413/1858/2012 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

При огляді справи № 413/1858/2012 судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21.11.2012 року ОСОБА_1 було відмовлено в задоволені його позовних вимог до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по розпискам від 07.03.2008 року (а.с.100), указане рішення суду було залишено без змін апеляційним судом Дніпропетровської області 17.01.2013 року (а.с.144).

За поданим позивачем 15 квітня 2013 року клопотанням йому повернуто оригінали розписок (лист-1, лист-2, лист-3), які надавались як докази боргових зобовязань (а.с.155), а до матеріалів справи (а.с.134, 135 ) долучено копії розписок. З вказаними вилученими з матеріалів цивільної справи розписками, які були дослідженні при ухваленні рішення Жовневим районним судом м. Кривого Рогу, та по яким позивачу було відмовлено в задоволенні позову, позивач звернувся до суду з даним позовом.

З огляду на наведене вище колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що боргові розписки, які є предметом даного спору, були предметом розгляду спору між сторонами: позивачем ОСОБА_1 та відповідачами ОСОБА_2, ОСОБА_3 з тих же взаємовідносин.

Не приймає до уваги колегія суддів доводи апеляційної скарги позивача про те, що при розгляді справи судом першої інстанції його клопотання про витребування оригіналів розписок з матеріалів цивільної справи, що знаходиться в Жовтневому районному суді, задоволені не були та він був позбавлений права заявити клопотання про допит в судовому засіданні експерта та призначення повторної, додаткової судово-технічної експертизи, оскільки, як вбачається із матеріалів справи, що перебувала в провадженні Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу № 413/1858/2012 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості 15 квітня 2013 року, за клопотанням позивача йому повернуто оригінали розписок (лист-1, лист-2, лист-3), які надавались як докази боргових зобовязань (а.с.155), а до матеріалів справи (а.с.134, 135 ) долучено копії розписок.

За клопотанням ОСОБА_1 по даній справі булу проведено судово-технічну експертизу документів, та згідно висновку судово-технічної експертизи документів від 06.02.2017 року № 8602/1253 встановлено, що час складання розписок про боргові зобовязання від 07 березня 2008 року визначити неможливо у звязку з відсутністю спеціального обладнання, але розписки, які знаходяться в матеріалах справи Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу за № 413/1858/12 є копіями розписок, які знаходяться в матеріалах даної справи № 214/5082/13-ц, що підтверджує факт використання розписок зі справи Жовтневого районного суд м. Кривого Рогу, розглянутої 21 листопада 2012 року для стягнення боргу Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу.

Призначення будь-якої додаткової судово-технічної експертизи по даній цивільні справі колегія суддів вирішила недоцільним, оскільки призначення зазначеної експертизи не надасть належних та допустимих доказів на підтвердження позову.

Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду та задоволення позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги про те, що на думку позивача, він надав суду першої інстанції всі необхідні докази на підтвердження свої позовних вимог, в той час як заперечення відповідачів ґрунтувалось лише на їх поясненнях, оскільки вони не надали суду оригіналів розписок, які мали б бути у них у випадку належного виконання зобовязання, оскільки вказані доводи не спростовують висновку суду першої інстанції, з якими погоджується колегія суддів, про те, що існує рішення між сторонами: позивачем ОСОБА_1 та відповідачами ОСОБА_2, ОСОБА_3 з тих же взаємовідносин, тому позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають. Предявивши зазначений позов, позивач в якості відповідачів зазначив ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, тобто вказав інший субєктний склад, що позбавляє суд права вирішити питання про закриття провадження у даній справі, згідно вимог ч.1 п.3 ст. 255 ЦПК України.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 11 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 травня 2018 року.

Головуючий:

Судді: