Справа № 212/2207/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2018 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Борис О.Н., з участю секретаря судового засідання Хазієвої Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі Дніпропетровської області цивільну справу № 212/2207/18, 2/212/1587/18 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві, позивач ОСОБА_1, представник позивача - адвокат ОСОБА_2, представник відповідача ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» - адвокат ОСОБА_3, -

встановив:

У квітні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача з вимогою про відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що він є сином ОСОБА_4, який помер 07 березня 1996 року , під час нещасного випадку на виробництві.

Відповідно до Акту форми Н-1 про нещасний випадок №5 від 21 березня 1996 року нещасний випадок на виробництві, під час якого загинув ОСОБА_4, стався внаслідок відсутності пристрою з контролю за станом напруженості підвищених напружень гірничої маси.

Посилаючись на те, що він є сином загиблого , його смерть стала для нього великим горем та тяжкою втратою, у зв'язку чим йому завдано моральну шкоду, позивач, на підставі статей 153 КЗпП України, статей 1, 4, 13 Закону України «Про охорону праці», статей 83, 440-1 ЦК Української РСР, статей 23, 268 ЦК України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», просила суд стягнути з відповідача 176 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю його батька внаслідок нещасного випадку.

Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що 07 березня 1996 року , о 00 год 30 хвилин на дільниці №1 вентиляційно- зіркового штреку горизонту 1180 м шахти «Гвардійська» ВО «Кривбасруда», правонаступником якого є ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», під час виконання трудових обовязків підземного прохідника 4 розряду, внаслідок раптового вивалу гірничої маси загинув батько ОСОБА_4. Матеріалами розслідування вини самого потерпілого у нещасному випадку не встановлено.

Внаслідок смерті батька позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає у тому, що він втратив рідну та дорогу людину, яку дуже любив. Смерть батька призвела до сильного нервового потрясіння, до цього часу він перебуває у напруженому психічному стані. Після смерті батька, позивачу на той час виповнилось лише три роки, він залишився без батьківського піклування, матеріальної та моральної підтримки, обмеження у здобутті вищої освіти.

10.04.2018 року постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення справи до судового розгляду у порядку спрощеного провадження.

10.05.2018 року , відповідач скористався правом надання відзиву у порядку ст. 178 ЦПК України, виклавши заперечення проти позову. Заперечення обґрунтовані тим, що відповідно до наказу по підприємству відповідач сплатив сім`ї загиблого в особі дружини та утриманця позивача одноразову допомогу та здійснював утримання до повноліття. Крім цього, позивачем взагалі не доведено факту завдання моральної шкоди.

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 07 березня 1996 року, о 00 год 30 хвилин на дільниці №1 вентиляційно- зіркового штреку горизонту 1180 м шахти «Гвардійська» ВО «Кривбасруда», правонаступником якого є ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», під час виконання трудових обовязків підземного прохідника 4 розряду, внаслідок раптового вивалу гірничої маси загинув батько ОСОБА_4 ( а.с. 5).

Актом форми Н-1 від 21 березня 1996 року вказаний нещасний випадок визнано таким, що повязаний з виробництвом.

Предявляючи позов, ОСОБА_1, який є сином померлого ОСОБА_4 ( копія свідоцтва про народження), посилався на те, що смертю батька йому завдана моральна шкода, що підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача.

За вимогами ч. 1 ст. 2 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», дія цього закону поширюється на осіб, які працюють на умовах трудового договору (контракту).

Згідно із ч. 1 ст. 21 зазначеного Закону в разі настання страхового випадку, а таким на підставі ст. ст. 13 та 14 цього Закону є нещасний випадок на виробництві, що спричинив застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму у процесі виконання ним трудових обов'язків, Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, страхові виплати. Перелік грошових сум страхових виплат на відшкодування такої шкоди міститься в п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону, серед яких п.п. е) передбачено виплату грошової суми за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. До грошових сум, які в разі смерті застрахованого працівника підлягають виплаті особам, що перебували на його утриманні, Законом віднесено одноразову допомогу, пенсію у зв'язку з втратою годувальника та відшкодування вартості пов'язаних з похованням ритуальних послуг (п.п. «б», «д» п. 1; п. 2 ч. 1 ст. 21 Закону).

Згідно зі ст.ст.440, 440-1 ЦК УРСР (що діяв на час виникнення спірних правовідносин), шкода, спричинена особі чи майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному об'ємі особою, яка завдала шкоди. Моральна шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини.

При цьому, відповідно до ст.441 ЦК УРСР, організація повинна відшкодувати шкоду, заподіяну з вини її працівників під час виконання ними своїх трудових (службових) обов'язків.

Згідно зі ст.450 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), організації, діяльність яких пов'язана з підвищеною небезпекою для оточуючих, зобов'язані відшкодувати шкоду, спричинену джерелом підвищеної небезпеки.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.456 ЦК УРСР в разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

На час нещасного випадку і виниклих у звязку з цим правовідносин діяли і були чинними Правила відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням ним трудових обовязків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472 (далі, - Правила).

Згідно п.8 Правил у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди (одержання частини втраченого заробітку) мають особи, які перебували на утриманні померлого, або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання.

При цьому, до вимог, що випливають з порушення особистих немайнових прав, строки позовної давності відповідно до ст.83 ЦК України УРСР 1963 року не застосовуються (п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Окрім того, з набранням чинності ЦК України 2004 року позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю (п.3 ч.1 ст.268 ЦК України).

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень та у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Суд вважає, що в даному випадку саме відповідач, - ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» повинен виплатити позивачу моральну шкоду, правові підстави для стягнення якої визначені ст.ст.441, 450, 456 ЦК УРСР.

За таких обставин, вимоги позивача до ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» є обґрунтованими і не суперечать чинному законодавству.

Факт спричинення моральної шкоди позивачу у зв'язку із смертю батька встановлений в судовому засіданні, підтверджується матеріалами справи. Позивач переносить моральні страждання, що позбавляє його нормальних життєвих зв'язків та вимагає додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає, що внаслідок смерті батька у позивача порушено звичайний для нього спосіб життя, втрата близької людини, вимагає від нього додаткових зусиль для організації життя, оскільки померлий, за життя, був для нього опорою, моральною підтримкою, він змушений переносити нервові потрясіння та душевні страждання.

Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди, суд вважає, що заподіяна моральна шкода підлягає часткової компенсації з урахуванням наступного.

Позивач оцінює заподіяну моральну шкоду в 176000 гривень. Однак, всупереч положень ст.ст.76-81 ЦПК України, позивач не надав суду доказів того, чому саме такий розмір матеріальної компенсації моральної шкоди він вимагає до відшкодування.

Визначаючи розмір відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди в зв'язку зі смертю батька, характер та обсяг його душевних, психічних страждань, в зв'язку зі смертю близької людини, враховує той факт, що дійсно на момент смерті батька позивачу виповнилось лише 3 роки і він був у нього на утриманні, вину підприємства, - відповідача в смерті ОСОБА_1 та завданні позивачу немайнової (моральної) шкоди, наслідки викликані заподіяною шкодою, - смерть найбільш близької людини, перенесені і по теперішній час душевні страждання та переживання, тривалість перенесених страждань, зміни в житті викликані смертю батька.

З'ясувавши в достатньо повному обємі права та обовязки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд уважає, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи всі обставини справи, розмір відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька, підлягає 50 000,00 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які він пережив та переносить на теперішній час.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розподіляючи судові витрати між сторонами, суд, виходячи з положень ст. 141 ЦПК України, та стягує з відповідача судові витрати , які складаються з судового збору у сумі 704,80 грн.

Керуючись ст.ст. 153 КЗпП України,ст. ст.83, 440-1,450,456 ЦК УРСР(в редакції 1963 року), Законом України « Про охорону праці», ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 133, 141, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України суд, - ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», місце знаходження юридичної особи м. Кривий Ріг, вул. Симбірцева, 1а, , на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, паспорт АН № 753363, мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1, моральну шкоду в розмірі 50 000 (пятдесят тисяч) гривень 00 копійок, без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», місце знаходження юридичної особи м. Кривий Ріг, вул. Симбірцева, 1а, код ЄРДПОУ 00191307, на користь держави судові витрати в розмірі 704 гривні 80 копійок.

В решті частини позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: О. Н. Борис

Повне рішення складено та підписано 31.05.2018 року.