Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

28.02.2018 року м. Мостиська

Єдиний унікальний номер:448/1623/17

Провадження № 2/448/416/18

Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючий суддя Білоус Ю.Б.,

секретар Кривяк О.В.,

учасники справи:

позивач-1 ОСОБА_1,

позивач-2 ОСОБА_2,

відповідач ОСОБА_3 міська рада Львівської області

третя особа приватний нотаріус ОСОБА_4,

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду м. Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 міської ради Львівської області, третя особа приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_4, про визнання права на майно колгоспного двору,

в с т а н о в и в:

Позивачі звернулися до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що житловий будинок, що розташований у с.Чижевичі по вул. Зарічна, 21, Мостиського району Львівської області, належав до суспільної групи «колгоспний двір», і станом на15.04.1991року членами зазначеного двору, які не менше трьох років підряд брали участь своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору, були:Кокорузь ОСОБА_5 (голова двору), ОСОБА_6 (дружина), ОСОБА_2 (син).

Отже на момент припинення колгоспного двору зазначені особи мали по 1/3 частці у майні колгоспного двору кожен.

Вказують, що 19.04.2014 року померла ОСОБА_6 (дружина ОСОБА_7 та мати ОСОБА_2). Спадщину після її смерті прийняли її чоловік - КокорузьАндрійСтахович, як другий з подружжя спадкодавця, та ОСОБА_2, (спадкоємці першої черги за законом) та прийняли спадщину відповідно до положень ч. З ст. 1268 ЦК України, так як на момент смерті ОСОБА_6 були з нею зареєстровані. Таким чином ОСОБА_2, та ОСОБА_7 частки в житловому будинку збільшилися і становили по 1/2 частки кожному.

10.02.2017 року помер ОСОБА_7 (дідо ОСОБА_1 по родинній лінії батька). На день смерті ОСОБА_7 постійно проживав і був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, де також без реєстрації проживала ОСОБА_1.

Проте, до моменту своєї смерті ОСОБА_7 не оформив належно свою частку в майні колишнього колгоспного двору після його припинення, не зареєстрував право власності на частку у житловому будинку, у звязку з чим на зазначений будинок відсутні належні правовстановлюючі документи.

Для оформлення спадкових прав після смерті ОСОБА_7 -ОСОБА_1, звернулася до Приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_4 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину.Була заведена спадкова справа за номером у нотаріуса - 445/2017. Інші спадкоємці померлого які б претендували на частку в спадковій масі, яку залишив ОСОБА_7, а саме його діти - ОСОБА_8, ОСОБА_2 та ОСОБА_9 не прийняли спадщину, оскільки протягом строку у шість місяців заявили про відмову від спадщини. ОСОБА_1, було видано свідоцтва про право на спадщину від 06.09.2017 року на частину спадкового майна - земельних ділянок, які розташовані на території Раденицької сільської ради Мостиського району Львівської області. Однак, через відсутність правовстановлюючих документів на право власності на зазначений житловий будинок, позивач ОСОБА_1 не може в позасудовому порядку оформити свої спадкові права у нотаріуса, у звязку із чим змушена звертатися до суду із даним позовом.

ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_7, оскільки прийняла спадщину, а ОСОБА_2 претендує на частку у майні колишнього колгоспного двору після смерті ОСОБА_6 та враховуючи те, що відсутність належних правовстановлюючих документів на майно колгоспного двору створює складнощі в належному оформленні їхніх прав як власників.

З огляду на наведене просять суд визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку індивідуального житлового будинку, що знаходиться за адресою: Львівська область, Мостиський район, с. Чижевичі, вул. Зарічна, 21, а за позивачем ОСОБА_2 право власності на Ѕ частку такого.

В підготовче засідання позивачі не зявилися, проте подали заяви, в яких просять суд справу розглянути у їх відсутності та зазначають, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Представник відповідача - ОСОБА_3 міської ради Львівської області у підготовче засідання не зявився, однак подав заяву, в якій не заперечує проти позову та просить суд розглянути справу без його участі.

Третя особа приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_4 у підготовче засідання не зявився, проте подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що у відповідності до вимог ст. ст. 200, 206 ЦПК України у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову при проведенні підготовчого засідання.

Колгоспний двір, за положеннями Цивільного кодексу Української РСР, визначався як сімейно-трудове об'єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. За нормами ст. ст. 120, 123 ЦК УРСР кожен з членів колгоспного двору мали рівне право на майно колгоспного двору. У зв'язку з введенням у дію Закону України «Про власність» 15.04.1991 року така організаційно-правова форма як колгоспи, а відповідно, і колгоспний двір - були припинені.

Як роз'яснено у п. 6 постанови Пленум Верховного Суду "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" від 22.12.95 N 20, до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 Закону України "Про власність", застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності усіх його членів, включаючи неповнолітніх.

Судом встановлено, що спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами № 21 по вул. Зарічна в с. Чижевичі, Мостиського району, Львівської області належав колгоспному двору, членами якого, які станом на 15.04.1991 року членами зазначеного двору, які не менше трьох років підряд брали участь своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору, були: ОСОБА_7 (голова двору), ОСОБА_6 (дружина), ОСОБА_2 (син).

Отже, виходячи з вимог ст. ст. 120, 123 ЦК України в редакції 1963 року, які діяли станом на 15.04.1991 року і регулювали власність колгоспного двору, зазначені особи мали в рівних частках право власності на майно колгоспного двору, тобто кожен на 1/3 частину вищевказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами.

19.04.2014 року відкрилась спадщина внаслідок смерті ОСОБА_6.

Як вбачається із матеріалів спадкової справи № 444/2017, заведеної у приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_4, за життя спадкодавець ОСОБА_6 заповіту не складала, своїм майном не розпорядилася. Спадкоємцем першої черги спадкування за законом є її чоловік - ОСОБА_7, як другий з подружжя спадкодавця, та її син ОСОБА_2 (позивач у справі), котрі у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті ОСОБА_6, оскільки постійно проживали разом із нею на час відкриття спадщини та протягом встановленого законодавством строку не заявили про відмову від спадщини. Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_6, які б претендували на спадщину, немає.

Таким чином після смерті ОСОБА_6 - частки ОСОБА_2, та ОСОБА_7 в житловому будинку збільшилися і становили по 1/2 частки кожному.

10.02.2017 року відкрилась спадщина внаслідок смерті ОСОБА_7.

Як вбачається із матеріалів спадкової справи № 445/2017, заведеної у приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_4, за життя спадкодавець ОСОБА_7 заповіту не склав, своїм майном не розпорядився. ОСОБА_10 звернулася до Приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_4 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Інші спадкоємці померлого які б претендували на частку в спадковій масі, яку залишив ОСОБА_7, а саме його діти - ОСОБА_8, ОСОБА_2 та ОСОБА_9 не прийняли спадщину, оскільки протягом строку у шість місяців заявили про відмову від спадщини. ОСОБА_1, було видано свідоцтва про право на спадщину від 06.09.2017 року на частину спадкового майна - земельних ділянок, які розташовані на території Раденицької сільської ради Мостиського району Львівської області.

Однак, через відсутність правовстановлюючих документів на право власності на зазначений житловий будинок, позивач ОСОБА_1 не може в позасудовому порядку оформити свої спадкові права у нотаріуса.

Таким чином, після смерті ОСОБА_7 його право власності перейшло ОСОБА_1, яка стала власником Ѕ частки вищевказаного житлового будинку (колгоспного двору) (за законом після смерті ОСОБА_7С.), а після смерті ОСОБА_6 її право власності перейшло ОСОБА_2, який став власником Ѕ частки вищевказаного житлового будинку (колгоспного двору) (за законом після смерті ОСОБА_6І.)

В той же час, через відсутність правовстановлюючих документів на вищевказане спадкове майно (спірний житловий будинок) позивачі не можуть в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права та одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на дане спадкове майно, у звязку із чим звернулася до суду із зазначеним позовом.

Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про смерть спадкодавця ОСОБА_6; копією свідоцтва про смерть спадкодавця ОСОБА_7; копією свідоцтва про народження ОСОБА_11; копією свідоцтва про шлюб між ОСОБА_12 та ОСОБА_1; копією договору купівлі-продажу та копією акту опису і оцінки житлового будинку, що розташований у с. Чижевичі по вул. Зарічна, 21, Мостиського району Львівської області.; копіями довідок виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради Львівської області № 1643 від 22.09.2017, № 1750 від 11.10.2017, № 1751 від 11.10.2017, № 1644 від 22.09.2017.; копіями виписок із погосподарських книг № 1641 від 22.09.2017, № 1642 від 22.09.2017.; копією спадкової справи № 444/2017, заведеної у приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_4, після смерті ОСОБА_6.; інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину; заповіти/спадкові договори) щодо спадкодавця ОСОБА_6.; копією спадкової справи № 445/2017, заведеної у приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_4, після смерті ОСОБА_7.; інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину; заповіти/спадкові договори) щодо спадкодавця ОСОБА_7.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця).

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом).

У відповідності до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України).

Практика Верхового Суду України (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування.

В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст. 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З огляду на наведені положення закону та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд вважає, що визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону та не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 200, 206, 247, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на Ѕ частку індивідуального житлового будинку, що знаходиться за адресою: Львівська область, Мостиський район, с. Чижевичі, вул. Зарічна, 21.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності на Ѕ частку індивідуального житлового будинку, що знаходиться за адресою: Львівська область, Мостиський район, с. Чижевичі, вул. Зарічна, 21.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Львівської області, однак з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи до апеляційного суду Львівської області через Мостиський районний суд Львівської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.Б. Білоус

Рішення набрало законної сили: «___»___________ 20 р.

Суддя Ю.Б. Білоус