Постанова

Іменем України

23 травня 2018 року

м. Київ

справа № 357/6457/15-ц

провадження № 61-5603 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Хопти С. Ф.,

суддів: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4;

відповідач - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»;

представник відповідача - ОСОБА_5;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2016 року у складі судді Голуб А. В. та рішення апеляційного суду Київської області від 8 червня 2016 року у складі колегії суддів: Таргоній Д. О., Верланова С. М., Приходька К. П.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») про визнання договору поруки припиненим.

Позовна заява мотивована тим, що 5 квітня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 260 тис. доларів США зі сплатою 12,00 % річних терміном до 5 квітня 2022 року. У той же день для забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором між нею та банком було укладено договір поруки, за умовами якого вона зобов'язалася солідарно із ОСОБА_6 відповідати за виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором.

Зазначала, що з 5 серпня 2010 року позичальник прострочив виконання зобов'язань за кредитним договором, тому у банка виникло право вимагати дострокового повернення кредиту та процентів від позичальника та поручителя. Проте банк звернувся до суду з позовом лише у квітні 2014 року, тобто з пропуском шестимісячного строку, передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України.

З урахуванням викладеного, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_4 просила суд визнати припиненим договір поруки, укладений 5 квітня 2007 року між нею та АКІБ «УкрСиббанк».

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано припиненим договір поруки від 5 квітня 2007 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4, з моменту укладення договору поруки і по 29 липня 2013 року включно. У решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що правовідносини за договором поруки припинились з моменту укладення договору поруки і по 29 липня 2013 року включно, коли було внесено останній платіж за кредитним договором. Проте правовідносини за договором поруки не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до спливу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань та в частині вимог про дострокове повернення кредитних коштів.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 8 червня 2016 року апеляційні скарги ОСОБА_4 та ПАТ «УкрСиббанк» задоволено частково. Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2016 рокускасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано припиненим зобов'язання за договором поруки від 5 квітня 2007 року, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції й задовольняючи частково позов ОСОБА_4, виходив із того, що направивши позичальнику 18 лютого 2013 року вимогу про погашення простроченої заборгованості, банк змінив строк виконання основного зобов'язання, визначивши її 24 березня 2013 року, проте вимог до суду до поручителя протягом шестимісячного строку з цієї дати не пред'явив, тобто зобов'язання за договором поруки в силу частини четвертої статті 559 ЦК України є припиненим.

У червні 2016 року ПАТ «УкрСиббанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у позові ОСОБА_4

Касаційна скарга мотивована тим, що строк виконання основного зобов'язання визначено умовами кредитного договору - до 5 квітня 2022 року. Направивши 18 лютого 2013 року вимогу позичальнику про погашення простроченого зобов'язання, банк просив про усунення простроченої заборгованості за кредитом та повідомляв про можливість направлення в подальшому вимоги про дострокове повернення кредиту, тобто строк виконання основного зобов'язання не був змінений. Крім того, рішенням апеляційного суду Київської області від 22 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2015 року, позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено та солідарно стягнуто з ОСОБА_6, ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором від 5 квітня 2007 року. Зазначеним рішенням апеляційного суду встановлено, що боржник та поручитель несуть солідарну відповідальність за неналежне виконання зобов'язань за кредитним договором, строк виконання якого на час звернення до суду не настав, оскільки строк виконання основного зобов'язання встановлено до 5 квітня 2022 року. Тому підстав для визнання зобов'язання за договором поруки припиненим немає.

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 подала заперечення на касаційну скаргу, в яких зазначила, що рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим. Зазначала, що у повідомленні від 18 лютого 2013 року банк вимагав сплати простроченої заборгованості та попереджав про те, що у разі неусунення простроченої заборгованості банк вимагатиме сплати заборгованості за кредитом у повному обсязі, тому банк змінив строк виконання основного зобов'язання. Пред'явивши 30 січня 2014 року позов до позичальника та поручителя, банк пропустив шестимісячний строк пред'явлення вимог до поручителя через суд, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України. Також посилалася на те, що останній платіж за кредитом позичальником було внесено 6 липня 2010 року, тому право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що 5 квітня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 260 тис. доларів США зі сплатою 12,00 % річних терміном до 5 квітня 2022 року.

У той же день для забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_6 за кредитним договором між ОСОБА_4 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір поруки, за умовами якого вона зобов'язалася солідарно із ОСОБА_6 відповідати за виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно з частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

У пункті 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Відповідно до статті 14 ЦПК України 2004 року судові рішення є обов'язковими для виконання на всій території України.

Після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини (частина друга статті 223 ЦПК України 2004 року).

Згідно з частиною третьою статті 61 ЦПК України 2004 року обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 22 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2015 року, задоволено позов ПАТ «УкрСиббанк» про стягнення з ОСОБА_6, ОСОБА_4 суми заборгованості за кредитним договором від 5 квітня 2007 року.Стягнуто солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 291 045 доларів 94 центи США, що еквівалентно 2 326 330 грн 20 коп., з яких: сума заборгованості за простроченим кредитом у розмірі 204 861 доларів 27 центів США, що еквівалентно 1 637 456 грн 13 коп.; сума заборгованості за простроченими процентами за користування кредитом у розмірі 71 476 доларів 96 центів США, що еквівалентно 571 315 грн 34 коп.; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у розмірі 7 268 доларів 18 центів США, що еквівалентно 58 094 грн 57 коп.; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за користування процентами у розмірі 7 439 доларів 53 центи США, що еквівалентно 59 464 грн 16 коп.

Задовольняючи позов ПАТ «УкрСиббанк» про солідарне стягнення із ОСОБА_6 та ОСОБА_4 суми кредитної заборгованості, суд у зазначеному преюдиційному рішенні дійшов висновку, що оскільки позичальник не виконав належним чином взятих за кредитним договором зобов'язань, що призвело до утворення заборгованості, тому на підставі статей 261, 526, 527, 553, 554, 1050, 1054 ЦК України боржник і поручитель несуть солідарну відповідальність за неналежне виконання зобов'язання, строк якого на час звернення до суду не настав, оскільки строк виконання основного зобов'язання встановлено до 5 квітня 2022 року.

Тобто, зазначеним рішенням апеляційного суду встановлено законність та обґрунтованість вимоги банку до ОСОБА_4 як до поручителя, перевірено та досліджено дійсність договору поруки.

Таким чином, встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили, обставини не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті ж особи або особа, щодо яких встановлено ці обставини.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 3 лютого 2016 року № 6-2017цс15.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_4 та визнаючи зобов'язання за договором поруки припиненим, суди виходили із того, що 18 лютого 2013 року ПАТ «УкрСиббанк» направив ОСОБА_6 письмову вимогу (а.с. 98 т. 2), якою вимагав у позичальника усунення порушень кредитного договору, а саме погашення простроченої заборгованості: 44 527 доларів 63 центи США простроченої заборгованості за кредитом та 44 963 долари 66 центів США заборгованості по процентам, протягом 31 календарного дня з дати одержання повідомлення. При цьому, банк попередив позичальника, що у випадку неусунення порушень на 32-й день з дня отримання вимоги, а у випадку відсутності підтвердження отримання вимоги з 41-го календарного дня з дати відправлення позичальнику повідомлення про дострокове повернення кредиту, банк вимагатиме сплати заборгованості за кредитним договором у повному обсязі, сплати нарахованих процентів, що разом становить 249 824 долари 93 центи США. При цьому суд зазначив, що банк звернувся до суду з позовом про солідарне стягнення суми заборгованості за кредитним договором у квітні 2014 року, тобто з пропуском строку, встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України.

Разом з тим, суди у порушення статей 212-214, 316 ЦПК України 2004 року не звернули уваги на те, що зазначена вимога була надіслана ОСОБА_6 з метою усунення саме простроченої заборгованості за кредитним договором, оскільки строк виконання основного зобов'язання не настав і банк, у разі несплати простроченої заборгованості, мав намір вимагати дострокового виконання зобов'язань за кредитним договором та звертатися до суду із позовом за захистом порушеного права; не врахував, що законність і обґрунтованість вимоги банку до поручителя встановлена преюдиційним рішенням суду.

За таких обставин судові рішення не можуть вважатись законними й обґрунтованими.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2016 року та рішення апеляційного суду Київської області від 8 червня 2016 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання договору поруки припиненим відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий С. Ф. Хопта

Судді: Б. І. Гулько

С. О. Карпенко

Є. В. Синельников

Ю. В. Черняк