Постанова

Іменем України

16 травня 2018 року

м. Київ

справа № 2-1533/2010

провадження № 61-2666св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю філія Банку «Фінанси та Кредит», публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2017 року судді Зубакової В. П.,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2010 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Позов мотивовано тим, з 05 липня 2003 року вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, в якому вони придбали майно: квартиру АДРЕСА_1, за рахунок отриманих в товаристві з обмеженою відповідальністю філії Банку «Фінанси та Кредит» (далі - ТОВ філія Банку «Фінанси та Кредит») кредитних коштів; автомобіль «TOYOTA FJ CRUISER, реєстраційний номер НОМЕР_1 2008 року випуску, за рахунок отриманих в публічному акціонерному товаристві «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») кредитних коштів; терморегулятор для приміщень з цифровим таймером VITOTROL 100; пральну машину SAMSUNG; кондиціонер Midea MSG-09HR; кондиціонер Panasonik R07 (A)/BG(C)E; пилосос LG Electronics; посудомийну машину BOSCH; холодильник ARISTON; цифровий бездротовий телефон модель КХ-ТCD500RU; витяжку Faber.

Вказувала, що останнім часом між ними почали виникати непорозуміння, відповідач не виявляє належної уваги до дитини, не цікавиться інтересами сім'ї, відповідач фактично припинив шлюбні відносини та проживає окремо. Згоди про добровільний поділ майна між сторонами не досягнуто.

ОСОБА_1 просила провести поділ цього майна, виділивши їй вищезазначені квартиру та автомобіль, та визнати за нею право власності на вказане майно, все інше майно виділити ОСОБА_2

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 квітня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Виділено ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1, вартістю 87 323 грн. та автомобіль «TOYOTA FJ CRUISER, реєстраційний номер НОМЕР_1 2008 року випуску, вартістю 204 525 грн.

Виділено ОСОБА_2: терморегулятор для приміщень з цифровим таймером VITOTROL 100, вартістю 2 тис. грн.; пральну машину SAMSUNG, вартістю 3 500 грн.; кондиціонер Midea MSG-09HR, вартістю 2 500 грн.; кондиціонер Panasonik R07 (A)/BG (C)E, вартістю 3 000 грн.; пилосос LG Electronics, вартістю 700 грн.; посудомийну машину BOSCH, вартістю 1 тис. грн.; холодильник ARISTON, вартістю 3 000 грн.; цифровий бездротовий телефон модель КХ-ТCD500RU, вартістю 600 грн.; витяжку Faber, вартістю 1 400 грн., всього майна на 17 тис. грн.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_2 та автомобіль «TOYOTA FJ CRUISER, реєстраційний номер НОМЕР_1 2008 року випуску. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2017 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 квітня 2010 року та повернуто її заявнику.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що ПАТ КБ «Приватбанк» не має передбаченого статтею 292 ЦПК України (в редакції, чинній на час постановлення ухвали) права на апеляційне оскарження рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 квітня 2010 року, оскільки при його ухваленні суд першої інстанції не вирішував питання про права і обов'язки ПАТ КБ «Приватбанк».

У касаційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» просить скасувати ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2017 року та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_2 з 2006 року є позичальником в ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитними договорами на загальну суму більше 180 тис. дол. США. Починаючи з 2009 року відповідач почав порушувати умови кредитних договорів, внаслідок чого рішеннями судів з останнього стягнуто кредитну заборгованість. Однак, виконавчі листи, пред'явлені до примусового виконання до відділу державної виконавчої служби, не виконуються через відсутність майна боржника. Оскаржуваним рішенням суду першої інстанції вирішено питання поділу спільного майна подружжя, що унеможливлює виконання судових рішень за позовами банку до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості. При ухваленні рішення не було враховано борги ОСОБА_2 за кредитними договорами, укладеними із ПАТ КБ «Приватбанк», пред'являючи позов про поділ майна позивач та відповідач, який позов визнав, мали на меті уникнути виконання судових рішень щодо стягнення заборгованості на користь банку. Таким чином, рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 квітня 2010 року порушено права ПАТ КБ «Приватбанк» як кредитора за договорами, укладеними із ОСОБА_2, суд апеляційної інстанції безпідставно не врахував порушення прав і інтересів банку та незаконно відмовив у відкритті апеляційного провадження.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно з пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України (у редакції, чинній на момент розгляду справи апеляційним судом) однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини і громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано в главах 1, 2 розділу V ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи апеляційним судом), де врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.

Відповідно до частини першої статті 292 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи апеляційним судом) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

За змістом цієї статті право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається в несприятливих для них наслідках.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 квітня 2010 року за ОСОБА_1 визнано право власності на майно, яке перебувало у спільній сумісній власності сторін як подружжя.

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

Позбавлення ОСОБА_2 права власності на майно унеможливлює виконання судового рішення про стягнення з нього на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитними договорами, внаслідок чого банк має підстави вважати своє право на отримання суми боргу порушеним.

Враховуючи викладене, висновок суду апеляційної інстанції про відсутність у ПАТ КБ «Приватбанк» права на оскарження рішення суду першої інстанції на тій підставі, що суд не вирішував питання про його права та обов'язки, є передчасним, суперечить змісту статті 292 ЦПК України (в редакції, чинній на час постановлення ухвали) та перешкоджає подальшому провадженню в справі щодо існуючого спору.

З огляду на викладене, оскаржувана ухвала апеляційного суду відповідно до вимог частини четвертої статті 406, частини шостої статті 411 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи до апеляційного суду для продовження розгляду.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 406, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2017 року скасувати, справу передати до апеляційного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

С.Ю. Мартєв

В. В. Пророк

С. П. Штелик