Номер провадження: 22-ц/785/3287/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

за участю секретаря Бєляєвої А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання договору про надання споживчого кредиту та іпотечного договору припиненими, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2017 року (суддя Мазун І.А.),

встановив:

ПАТ «УкрСиббанк» звернулось до суду з вказаним позовом, уточнивши який, просило стягнути з ОСОБА_2 на його користь 49898,48 дол. США (заборгованість по процентам за користування кредитом - 4035,17 дол. США, заборгованість за кредитом 45863,31дол.США) та 13800,71грн. пеня, а також сплачений судовий збір.

Позов обґрунтовано тим, що 23.11.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до якого ОСОБА_3 отримала кредит в сумі 50 000 дол. США, що еквівалентно 252 500 грн., який вона зобовязувалася повернути не пізніше 23.11.2017 року.

В якості забезпечення виконання зобовязань позичальника між банком, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 26.11.2007 року було укладено іпотечний договір, предметом якого стала квартира №АДРЕСА_1 корп.1 в м. Одесі, яка належала іпотекодавцям на праві власності в рівних частках.

Крім того, між банком та ОСОБА_2 23.11.2007 року було укладено договір поруки №160244, відповідно до якого останній зобовязався відповідати в повному обсязі за виконання боржником умов кредитного договору.

У звязку з невиконанням відповідачами умов кредитного договору станом на 20.09.2012 року утворилася заборгованість в сумі 51625,08 дол. США, що еквівалентно 412639,26 грн, з яких: заборгованість за кредитом 45863,31 дол. США, що еквівалентно 366585,44грн.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом 4035,17 дол. США, що еквівалентно 32253,11 грн., пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 10870,25 грн.; пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам 2930,46 грн.

09.04.2016 року ОСОБА_3 померла, про що позивача було повідомлено та направлено йому копію свідоцтва про її смерть.

В подальшому в судовому засіданні 11.07.2017 року представник позивача надав уточнену позовну заяву, в якій просив стягнути з ОСОБА_2, як зі спадкодавця ОСОБА_3 на його користь 49898,48 дол. США (заборгованість по процентам за користування кредитом - 4035,17 дол. США, заборгованість за кредитом 45863,31 дол. США), пеня в сумі 13800,71 грн, а також сплачений судовий збір.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання договору про надання споживчого кредиту від 23.11.2007 року, укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ «УкрСиббанк» припиненим. Також просив визнати припиненим договір іпотеки, укладений 26.11.2007 року між ПАТ «УкрСиббанк», ОСОБА_3 та ОСОБА_2

В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_2 посилався на те, що 15.07.2016 року він повідомив ПАТ «УкрСиббанк» про те, що ОСОБА_3 померла.

03.08.2016 року він отримав від банка відповідь, в якій йому виражено співчуття та про те, що інформація була прийнята до уваги та передана до відповідального підрозділу банку з метою аналізу та прийняття конструктивних рішень. Однак позивач у визначений законодавством шестимісячний строк не предявив до нього як спадкоємця вимог щодо виплати заборгованості.

Тому ОСОБА_2 вважає, що зобовязання за договором про надання споживчого кредиту №0 припинилося 15.01.2017 року, а вказаний договір повинен бути визнано припиненим у звязку з неможливістю його виконання.

Також вважає, що іпотечний договір, укладений між банком, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 26.11.2007року, предметом якого стала квартира №АДРЕСА_2 корп. 1 в м. Одесі, яка належала іпотекодавцям на праві власності в рівних частках також має бути визнано припиненим, оскільки припинилося основне зобовязання.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2017 року в задоволенні позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання договору про надання споживчого кредиту та іпотечного договору припиненими залишений без задоволення.

Зазначене рішення суду оскаржує в апеляційному порядку ПАТ «УкрСиббанк». В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що банк не був належним чином сповіщений про смерть боржникаОСОБА_3, оскільки надана до заяви копія свідоцтва про смерть не була нотаріально посвідченою, довіреність представника ОСОБА_4, який подав заяву, не містить повноважень щодо сповіщення банку про смерть боржника, крім того, зазначена заява була направлена не на юридичну адресу банку.

На вказану апеляційну скаргу надано відзив представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5, яким він заперечує проти задоволення апеляційної скарги.

Інші сторони судове рішення не оскаржували.

Судове рішення переглядається в частині відмови позову ПАТ «УкрСиббанк».

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї викладених у відзиву, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього.

Згідно ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне зясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 23.11.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до якого ОСОБА_3 отримала кредит в сумі 50 000 дол. США, що еквівалентно 252 500 грн. з виплатою 13,4% річних, що підтверджується копією заяви на отримання готівки, а відповідач зобовязувалася повернути кредит не пізніше 23.11.2017 року.

В якості забезпечення виконання зобовязань позичальника між банком, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 26.11.2007 року було укладено іпотечний договір, предметом якого стала квартира №АДРЕСА_2 корп. 1 в м. Одесі, яка належала іпотекодавцям на праві власності в рівних частках кожному. В іпотечному договорі вказано ринкову вартість предмету іпотеки згідно звіту незалежного оцінювача яка становить 498435 грн.

23.11.2007 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №160244, відповідно до якого останній зобовязався відповідати в повному обсязі за виконання боржником умов кредитного договору №0.

У звязку з невиконанням відповідачами умов кредитного договору станом на 20.09.2012 року утворилася заборгованість в сумі 51625,08 дол. США, що еквівалентно 412639,26 грн, з яких: заборгованість за кредитом 45863,31 дол. США, що еквівалентно 366585,44 грн.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом 4035,17 дол. США, що еквівалентно 32253,11 грн., пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 10870,25 грн.; пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам 2930,46грн.

09.04.2016року ОСОБА_3 померла, про що свідчить копія свідоцтва про її смерть.

Згідно відповіді приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 від 17.03.2917 року та відповіді Сьомої Одеської державної нотаріальної контори від 31.08.2017 року суд повідомлено, що спадкова справа щодо майна ОСОБА_3, яка померла 09.04.2016 року, не заводилася.

Відповідно до довідки КП «ЖКС «Черьомушки» від 09.04.2017року про склад сімї та реєстрацію за адресою м. Одеса, вул. Щорса (нині вул. Св.Ріхтера), 132 корп.1 кв.69 значиться ОСОБА_3 (без реєстрації), зареєстровані -ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (син) з 02.04.1993 року, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 (онучка) з 03.04.2013 року.

Згідно ст. ст. 1216 -1218, 1220-1222, 1258, 1261 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. ст. 1268-1270, 1273, 1296-1298 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач фактично прийняв спадщину після померлої 09.04.2016 року ОСОБА_3, яка була його матірю, у вигляді 1/2 частини вищевказаної квартири, оскільки на момент її смерті та по теперішній час зареєстрований та проживає у квартирі №69 по вул. Щорса (нині Св.Ріхтера), 132 корп.1 в м. Одесі, однак до нотаріальної контори він не звертався та свідоцтва про право на спадщину не отримував.

Згідно ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобовязані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, а кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не предявив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Отже, встановлені ст. 1281 ЦК України строки - це строки у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє субєктивне право, а відповідальність спадкоємців за боргами спадкодавця настає лише за умови додержання кредитором ст. ст. 1281, 1282 ЦК України.

15.07.2016 року ОСОБА_2 повідомив ПАТ «УкрСиббанк» про те, що основний боржник за договором про надання споживчого кредиту №0 від 23.11.2007 року ОСОБА_3 померла, направив копію свідоцтва про її смерть та просив зупинити нарахування відсотків та пені, про що свідчить штамп банку про отримання вказаного повідомлення (т.2 а.с.39).

У відповідь на зазначене повідомлення 03.08.2016 року ПАТ «УкрСиббанк» направило ОСОБА_2 листа, в якому йому виражено співчуття та зазначено про те, що інформація була прийнята до уваги та передана до відповідального підрозділу банку з метою аналізу та прийняття конструктивних рішень (т.2 а.с.40).

Оскільки ПАТ «УкрСиббанк» належним чином було повідомлено про те, що боржник за основним зобовязанням помер і позивач мав змогу до 15.01.2017року (в межах шестимісячного строку) звернутися до спадкоємців померлої з вимогою про виплату кредитної заборгованості шляхом направлення відповідної заяви до нотаріальної контори, однак жодних зазначених дій позивачем вчинено не було суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про те, що позивачем пропущено строк предявлення вимоги до спадкоємців та про наявність правових підстав для відмови ПАТ «УкрСиббанк» у задоволенні позовущодо стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором №0 від 23.11.2007 року. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги про порушення прав апелянта є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Посилання апеляційної скарги на те, що банк не був належним чином сповіщений про смерть боржника ОСОБА_3, оскільки надана до заяви копія свідоцтва про смерть не була нотаріально посвідченою, довіреність представника ОСОБА_4 не містить повноважень щодо сповіщення банку про смерть боржника, крім того, зазначена заява була направлена не на юридичну адресу банку, є необґрунтовані, оскільки на заяві про повідомлення про смерть боржника міститься штамп відділення банківської установи з зазначенням вхідного №202, з відповіді банку на заяву вбачається, що отримана інформація прийнята до уваги та передана до відповідного підрозділу банку з метою прийняття рішень. Вимоги надання нотаріально засвідченої копії свідоцтва про смерть ОСОБА_3 у вказаній відповіді не міститься. Також, відповідь надана на фірмовому бланку ПАТ «УкрСиббанк», що виключає твердження апеляційної скарги щодо надання заяви про смерть боржника неповноважному адресату.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 263, 375 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленим цим кодексом.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 13 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо судом першої інстанції ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 268, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2017 року в частині відмови публічному акціонерному товариству «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст Постанови складено 24 травня 2018 року.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді О.С.Комлева

ОСОБА_8