П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2018 року

м. Рівне

Справа № 563/1060/17

Провадження № 22-ц/787/721/2018

Головуючий суддя у суді 1 інстанції: Опришко П.З.

Рішення суду 1 інстанції проголошено 08.02.2018 р. о 17 год. 12 хв.

у м. Корець Рівненської області

Повне рішення суду складено: 16.02.2018 р.

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Бондаренко Н.М., Григоренко М.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 на рішення Корецького районного суду від 8 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У вересні 2017 року в суд звернулася ОСОБА_4 із позовом до ОСОБА_2 із позовом про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, що були їй завдані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Матеріальна шкода складалася із понесених витрат на лікування розміром у 82 275, 35 гривень, а моральна - в результаті перенесеного фізичного болю, страждань, вона понад один місяць провела на стаціонарному лікуванні, що потягло зміни у звичному способі життя, в побуті та у веденні домашнього господарства, а тому склала 100 000 гривень. Через наслідки дорожньо-транспортної пригоди вона втратила заробіток, який, на її думку, складав би 18 291, 61 гривні.

Рішенням Корецького районного суду від 8 лютого 2018 року позов задоволено частково:

Стягнуто зі ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, прож. у АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_4 (1957 р.н., прож. у АДРЕСА_2, РНОКПП: НОМЕР_1) витрати на лікування в розмірі 74 511, 69 гривень та 10 000 гривень моральної шкоди.

В іншій частині позову відмовлено.

Частково задовольняючи вимоги, суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості позову в частині відшкодування понесених витрат на лікування та завданої моральної шкоди, оскільки розмір витрат на лікування підтверджений документальними доказами у справі, а розмір моральної шкоди визначено, виходячи із характеру та глибини пов'язаних із правопорушенням моральних і фізичних страждань, ступінь вимушеного порушення нормального укладу життя та необхідність докладання для організації життя і побуту додаткових зусиль.

В частині вимог про відшкодування втраченого заробітку позивачу відмовлено з огляду на їх недоведеність.

На рішення суду ОСОБА_2 через свого представника подав апеляційну скаргу, де покликався на порушення норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права.

На її обґрунтування зазначалось про хибність оцінки доказів у справі. Так, урахований судом товарний чек №30/03-05 від 30.03.2017 року на суму 28 200 гривень на придбання комплекту імплантів для накісткового остеосинтезу тазової кістки вважав неналежним засобом доказування, оскільки відсутні підтвердження факту оплати товару, а також зазначене там прізвище відрізняється і не містить ініціалів. На думку автора скарги, позивач могла і не придбавати ці імпланти і отримати їх як допомогу з бюджету в процесі будь-якої діючої програми безкоштовного медичного забезпечення певних категорій осіб. Не згоден і з визнанням судом належними та допустимими доказами - квитанцією №0.0.730087461.1 від 21.03.2017 року на суму 454, 74 гривні, товарним чеком 0.0.729991410.1 від 20.03.2017 року на суму 790, 32 гривні, квитанцією №0.0.750830445.1 від 21.04.2017 року на суму 23 349, 82 гривні, квитанцією №0.0.752398002.1. від 24.04.2017 року на суму 1 315, 95 гривень (всього на суму 25 910, 83 гривень). Між тим, вони є неприйнятними в силу положень ст.ст. 77-80 ЦПК України, тоді як акти з наданих послуг не містять дати, номера, підпису, печатки лікувального закладу. Щодо зведених актів, то їх подано з порушенням вимог цивільного законодавства - замість їх подання до початку розгляду справи по суті відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України в попередній редакції подано перед судовими дебатами.

Вважає, що 69 110, 83 гривні стягнуто судом на користь позивача із відповідача з порушенням правил ст.ст. 22, 1177 ЦК України, а саме через незастосування цих вимог закону до спірних правовідносин. Частину коштів на лікування - 15 000 гривень було пожертвувано місцевими мешканцями за місцем проживання потерпілої та її родичами, а тому вони відшкодуванню на її користь не підлягають.

Зважаючи на викладене, просить рішення суду першої інстанції в частині стягнення 74 511, 69 гривень матеріальної шкоди скасувати, ухваливши в цій частині нове - про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 5 400, 86 гривень.

Щодо відшкодування 10 000 гривень моральної шкоди та відмову в задоволенні позову про стягнення втраченого заробітку, то рішення суду в цій частині учасниками справи не оскаржувалося.

Відзив на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи позивача, колегія суддів прийшла до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до п. 8 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення Корецького районного суду від 8 лютого 2018 року в частині відмови у відшкодуванні втраченого заробітку та присудженні 10 000 гривень моральної шкоди учасниками справи не оскаржувалося, тому відповідно до положень процесуального законодавства підстав для його перегляду не встановлено. Таким чином, переглядається рішення суду в частині підстав та розміру матеріальної шкоди.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, і ці обставини сторонами не оспорюються, вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 2 червня 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, і призначено покарання у виді обмеження волі строком на два роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_2 від призначеного основного покарання у виді двох років обмеження волі, якщо він протягом одного року іспитового строку не чинити нового злочину та виконає покладені на нього обов'язки, що передбачені п. 3 ч. 1 ст. 76 КК України.

Цим вироком встановлено, що 16 березня 2017 року близько 17 год. 30 хв. ОСОБА_2, керуючи автомобілем "Volkswagen LT28", номерний знак НОМЕР_2, рухаючись в с. Стоянка Києво-Святошинського району Київської області на регульованому перехресті поблизу будинку №1 по вулиці 21 км Житомирського шосе, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем "BMW-328", номерний знак НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_5, який зупинився в попутному напрямку на перехресті на забороняючий сигнал світлофора. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля "Volkswagen LT28", номерний знак НОМЕР_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 отримали відповідно до висновків судово-медичної експертизи №75/Д від 13.05.2017 року та №70/Д від 03.05.2017 року тілесні ушкодження середньої тяжкості, оскільки для зрощення переламу медіальної кісточки та дистального кінця правої малогомілкової кістки з незначним зміщенням відламків у ОСОБА_6 та для зрощення переламу вертлюгової западини зі зміщенням відломків, вивиху лівої стегнової кістки, переламу лівої стегнової кістки, переламу лівої сідничної кістки, лобкової кістки, переламу бокових мас крижа S3-S5 зліва у ОСОБА_4 необхідно більше двадцяти одного дня.

В даній дорожній обстановці ОСОБА_2 порушив вимоги п. 1.5 (дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров'ю громадян, завдавати матеріальних збитків), підпункт "б" п. 2.3 (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний - бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом на дорозі); п. 13.1 (водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримуватися безпечної дистанції та безпечного інтервалу) Правил дорожнього руху України, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306.

Порушення ОСОБА_2 вимог п. 1.5, підпункту "б" п. 2.3, п. 13.1 Правил дорожнього руху України, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306, перебувають у прямому причинному зв'язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у виді спричинення потерпілим ОСОБА_4 та ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесних ушкоджень, а також пошкодження транспортного засобу "BMW-328", номерний знак НОМЕР_3.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 13 вересня 2017 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_2 в частині засудження за ч. 1 ст. 286 КК України скасовано. Звільнено його від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України на підставі п. "в" ст. 1 Закону України "Про амністію в 2016 році" від 22 грудня 2016 року, а провадження у справі - закрито.

Згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Вважаючи, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди їй було завдано матеріальної шкоди, яка полягає у понесенні витрат на лікування, втраті заробітку, який вона могла би заробити, якби не сталося дорожньо-транспортної пригоди, а також завдано їй моральну шкоду, у вересні 2017 року ОСОБА_4 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування витрат на лікування, втраченого заробітку та моральної шкоди.

Повно і правильно з'ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин до застосування належать норми матеріального права, на застосуванні яких наполягала позивач, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов частково, стягнувши витрати на лікування в розмірі 74 511, 69 гривень.

Приходячи до висновку про відхилення апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги, що позивач перебувала на стаціонарному лікуванні в ортопедо-травматологічному центрі Комунального закладу "Київська обласна клінічна лікарня" з 20 березня 2017 року по 24 квітня 2017 року з діагнозом "Поперечний перелам та перелам задньої стінки лівої кульшової западини, стан після усунення вивиху лівого стегна. Перелам лівої лонної та сідничної кістки зліва. Перелам бокових мас крижа S3-S5. Суральний флеботромбоз правої н/к". 30 березня 2017 року вона перенесла операцію: ВРУ, МОС лівої вертлюгової западин з платинами та гвинтами.

Ці обставини також стверджуються випискою з медичної картки стаціонарного хворого №25694/595 від 24.03.2017 року.

Як правильно з'ясовано судом, придбання ліків, перев'язочних матеріалів, матеріалів, що були використані при проведенні операції та в період реабілітації стверджено фіскальними чеками за винятком препаратів та речей, які були відсутні в лікарському призначенні та не були придбані за власні кошти позивача згідно з листом Комунального закладу "Київська обласна клінічна лікарня":

товарним чеком № 96 від 31.03.2017 р. на суму 32,88 грн.;

-товарним чеком № 88 від 20.03.2017 р. на суму 258,5 грн.,

-товарним чеком № 50 від 22.03.2017 р. на суму 28,20 грн.,

-товарним чеком № 41 від 23.03.2017 р. на суму 235,20 грн.,

-товарним чеком № 13807 від 23.03.2017 р. на суму 266,40 грн.,

-товарним чеком № 26427 від 23.03.2017 р. на суму 4335.14 грн.,

-товарним чеком № 99 від 25.03.2017 р. на суму 1425,32 грн.,

-товарним чеком № 96 віл 25.03.2017 року на суму 128,55 грн.,

-товарним чеком № 43 від 27.03.2017 р. на суму 33,75 грн.,

-товарним чеком № 42 від 27.03.2017 року на суму 186,50 грн.,

-товарним чеком № 79 від 27.03.2017 року на суму 254,36 грн.,

-товарним чеком № 13 від 27.03.2017 р. на суму 351,58 грн.,

-товарним чеком № 86 від 28.03.2017 р. на суму 30,51 грн.,

-товарним чеком № 14 від 28.03.2017 р. на суму 126,00 грн.,

-товарним чеком № 89 від 29.03.2017 р. на суму 95,53 грн.,

-товарним чеком № 01 від 29.03.2017 р. на суму 221,38 грн.,

-товарним чеком № 41 від 29.03.2017 р. на суму 1163,20 грн.,

-товарним чеком № АП-Чк-0029323 від 29.03.2017 р. на суму 196,53 грн,

-товарним чеком № 24 від 30.03.2017 р. на суму 542,45 грн. (за виключенням 1 пакету вартістю 2.00 грн.),

-товарним чеком № 30/03-05 від 30.03.2017 р. на суму 28200,00 грн.,

-товарним чеком № 25 від 30.03.2017 р. на суму 112,28 грн.,

-товарним чеком № 06 від 01.04.2017 р. на суму 10,00 грн.,

-товарним чеком № 98 від 01.04.2017 р. на суму 110,15 грн.,

-товарним чеком № 99 від 01.04.2017 р. на суму 257,58 грн. (за виключенням пелюшок вартістю 29.62 грн.),

-товарним чеком № 39 від 02.04.2017 р. на суму 111,31 грн. (за виключенням пелюшок вартістю 9.61 грн.),

-товарним чеком № 23 від 02.04.2017 р. на суму 423,74 грн. (за виключенням 1 пакету вартістю 2 грн.),

-товарним чеком № 05 від 03.04.2017 р. на суму 533,30 грн.,

-товарним чеком № 57 від 03.04.2017 р. на суму 382,60 грн. (за виключенням 1 пакету вартістю 2 грн.),

-товарним чеком № 40 від 03.04.2017 р. на суму 209,30 грн.,

-товарним чеком № 84 від 03.04.2017 р. на суму 81,78 грн. (за виключенням пелюшок вартістю 20,01 грн.),

-товарним чеком № 25 від 04.04.2017 р. на суму 338,25 грн.,

-товарним чеком № 14444 від 03.04.2017 р. на суму 296,31 грн. (за виключенням препарату Мумійо вартістю 94,76 грн.),

-товарним чеком № 14531 від 04.04.2017 р. на суму 542,77 грн.,

-товарним чеком № 22 від 05.04.2017 р. на суму 192,90 грн.,

-товарним чеком № 67 від 05.04.2017 р. на суму 222,87 грн.,

-товарним чеком № 93 від 05.04.2017 р. на суму 1306,61 грн.,

-товарним чеком № А5-Чк-0026210 від 06.04.2017 р. на суму 1070,50 грн.,

-товарним чеком № 47 від 06.04.2017 р. на суму 8,05 грн.,

-товарним чеком № А5-Чк-0026622 від 07.04.2017 р. на суму 580,92 грн.,

-товарним чеком № 43 від 07.04.2017 р. на суму 15,85 грн.,

-товарним чеком № 68 від 07.04.2017 р. на суму 44,91 грн.,

-товарним чеком № 74 від 07.04.2017 р. на суму 57,14 грн.,

-товарним чеком № 85 від 08.04.2017 р. на суму 94,68 грн. (за виключенням пелюшок вартістю 60,04 грн. та 1 термометра вартістю 17.32),

-товарним чеком № 21 від 08.04.2017 р. на суму 309,60 грн.,

-товарним чеком № 03 від 08.04.2017 р. на суму 1013,70 грн.

-розрахунковою квитанцією АСГУ №001001,

-товарним чеком № 56 від 09.04.2017 р. на суму 19,10 грн. (за виключенням перекису водню вартістю 3,25 грн.),

-товарним чеком № 71 від 10.04.2017 р. на суму 2581,31 грн. (за виключенням 2 пакетів вартістю 4,00 грн., паперових рушників вартістю 31,75 грн. та препарату Триомбраст вартістю 285,12 грн.),

-товарним чеком № 81 від 10.04.2017 р. на суму 600,15 грн.,

-товарним чеком № 82 від 10.04.2017 р. на суму 454,80 грн. (за виключенням Вікрилу вартістю 163,45 грн., Орасепту вартістю 151,60 грн. та Гематогену вартістю 49.80 грн.),

-товарним чеком № 105804 від 11.04.2017 р. на суму 566,70 грн.,

-товарним чеком № 24 від 11.04.2017 р. на суму 455,43 грн. (за виключенням 1 пакету вартістю 2 грн. та пелюшок вартістю 9,61 грн.),

-товарним чеком № 43 від 11.04.2017 р. на суму 68,00 грн.,

-товарним чеком № 20 від 11.04.2017 р. на суму 546.45 грн.,

-товарним чеком № 23 від 12.04.2017 р. на суму 12,05 грн.,

-товарним чеком № 22 від 12.04.2017 р. на суму 474.85 грн.,

-товарним чеком № 65 від 12.04.2017 р на суму 10,45 грн.,

-товарним чеком № НОМЕР_6 від 12.04.2017 р. на суму 919,45 грн. (за виключенням препарату «Ерітер» вартістю 408,25 грн.),

-накладною від 12.04.2017 року,

-товарним чеком № 30 від 13.04.2017 р. на суму 758,20 грн.,

-товарним чеком № 18 від 14.04.2017 р. на суму 34,00 грн.,

-товарним чеком № 17 від 14.04.2017 р. на суму 1233,05 грн.,

-товарним чеком № 76 від 15.04.2017 р. на суму 34,00 грн.,

-товарним чеком № 79 від 15.04.2017 р. на суму 1041,55 грн.,

-товарним чеком № 186415 від 15.04.2017 р. на суму 21,37 грн.,

-товарним чеком № 106318 від 18.04.2017 р. на суму 95,75 грн.,

-товарним чеком № 06 від 18.04.2017 р. на суму 848,60 грн. (за виключенням 1 пакету вартістю 2,00 грн.),

-товарним чеком № 17 від 18.04.2017 р. на суму 374,30 грн.,

-товарним чеком № 95 від 18.04.2017 р. на суму 1111,21 грн. (за виключенням вартості 1 пакету вартістю 2,00 грн.),

-товарним чеком № 106345 від 19.04.2017 р. на суму 1137,30 грн.,

-товарним чеком № 262237 від 24.04.2017 р. на суму 113,93 грн.,

-товарним чеком № 106789 від 24.04.2017 р. на суму 96,60 грн.,

-товарним чеком № 2117 від 31.05.2017 р. на суму 952,30 грн.,

-товарним чеком № 2118 від 31.05.2017 р. на суму 946,66 грн.

Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1.)шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2.)за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3.)за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Оскільки доводами апеляційної скарги охоплюються питання належності та допустимості письмових доказів у справі щодо понесення витрат позивачем у сумі 454, 74 гривні, 790, 32 гривні, 23 349, 82 гривні та 1 315, 95 гривень, тому колегія суддів зобов'язана обговорити правильність оцінки доказів у справі. Як обґрунтовано стверджено судом, ОСОБА_7 до матеріалів позову було додано акт наданих послуг за час із 20 березня 2017 року по 21 квітня 2017 року та акт наданих послуг за час із 21 квітня 2017 року по 24 квітня 2017 року. Так як ці акти не було належним чином посвідчено відповідними підписами і відбитком печатки, тому вони не можуть бути допустимими доказами. Однак їх правильність та повнота підтверджується повторним актом Комунального закладу "Київська обласна клінічна лікарня" з додержанням положень діловодства, що був виданий на вимогу позивача.

З підстав, наведених в оскаржуваному рішенні, судом визнано неприйнятними три квитанції на сукупну суму 1 100 гривень, що сплачені ОСОБА_7 як пожертву в благодійну організацію. Також правильно залишено без уваги і платіжні документи (чеки) б/н від 22.03.2017 року на суму 2 464, 61 гривень і товарний чек від 21.04.2017 року на суму 96, 03 гривні, з яких неможливо з'ясувати факт придбання ліків. Правильно не враховано й тотожні копії чеків від 27.03.2017 року №43 про придбання медичних препаратів на суму 33, 75 гривень.

На переконання апеляційного суду, судом дано вмотивовану правову оцінку товарного чека №30/03-05 від 30.03.2017 року на суму 28 200 гривень щодо придбання комплекту імплантів для накісткового остеосинтезу тазової кістки, придбання якого засвідчено видатковою накладною від того числа. Так, порядок оформлення розрахункових документів при проведенні розрахункових операцій за готівку в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначено Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг". При цьому законодавчо визначено випадки звільнення продавця від обов'язкового надання покупцю складених за встановленою формою фіскальних чеків, надрукованих реєстратором розрахункових операцій, або розрахункових квитанцій, заповнених вручну. Частиною 6 ст. 9 цього Закону передбачено, що реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються при продажу товарів (наданні послуг) фізичними особами - підприємцями, які відносяться відповідно до Податкового кодексу України до груп платників єдиного податку, що не застосовують реєстратори.

Щодо пункту 15 ст. 3 цього Закону, то дана норма передбачає, що чеки, накладні та інші письмові документи, які засвідчують передачу права власності на товари (послуги) від продавця до покупця, повинні видаватися покупцю таких товарів (послуг) на його вимогу. Таким чином, оформлення розрахункових операцій з використанням товарних чеків є правомірним.

Більше того, сам відповідач в апеляційній скарзі припускає, що дані імпланти було отримано позивачем на підставі якоїсь цільової бюджетної програми. Тобто дане твердження не береться до уваги, адже відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Питання про належність і допустимість платіжних документів (чеків) №106789 від 24.04.2017 року на 96, 60 гривень, №2117 від 31.05.2017 року на суму 952, 30 гривень, №18 від 11.04.2017 року на суму 6 гривень та №2118 від 31.05.2017 року на суму 946, 66 гривень сторонами не оспорюювалося, а тому підстав для переоцінки апеляційним судом правильності висновків суду про це не вбачається.

Щодо доводів апеляційної скарги про необхідність застосування до спірних відносин положень ст. 1177 ЦК України, то вони є помилковими і з ними не можна погодитися.

Відповідно до ч. 1 цієї статті шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Тобто дана правова норма не регулює спірних правовідносин, оскільки відсилає до спеціального закону, якого на час їх вирішенні не існує.

Не можна погодитися і з твердженнями автора скарги про неможливість регулювання спірних прав і обов'язків положеннями ч.ч. 1 і 2 ст. 22 ЦК України, оскільки поняття збитків (реальних збитків) є незастосовним. Так, витрати на лікування слід розуміти як завдані потерпілому реальні збитки, адже позивач мусила їх понести через необхідність відновлення свого порушеного права - лікування від наслідків дорожньо-транспортної пригоди.

Не заслуговують на увагу й доводи відповідача про помилкове включення судом до розміру шкоди і 15 000 гривень, що були надані позивачу як пожертва. Так, суд повно і правильно оцінив наявні у справі докази в їх сукупності, взявши до уваги одні докази - належні і допустимі та відхиливши інші, та зробив обґрунтований висновок про відшкодування саме 74 511, 69 гривень.

Необґрунтованими визнаються й посилання апеляційної скарги про порушення норм процесуального права - щодо порушення порядку подання доказів та їх оцінки, адже вони не впливають на правильність вирішення справи судом.

Згідно із абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Проте будь-яких доказів про існування фактів, що потягли би хибний результат розгляду справи ОСОБА_2 наведено не було, а апеляційним судом не було здобуто.

Окрім того, норми ч. 4 ст. 265 ЦПК України зобов'язують суд зазначити в мотивувальній частині рішення фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини, а також докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення.

Зазначені процесуальні вимоги судом додержано повністю, з чим погоджується й апеляційний суд.

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Підставою для залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є ухвалення його з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Понесені особою, що подала апеляційну скаргу, судові витрати в силу вимог ст. 141 ЦПК України підлягають віднесенню на її ж рахунок.

Керуючись ст.ст. 374-375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Корецького районного суду від 8 лютого 2018 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: