Постанова

Іменем України

16 травня 2018 року

м. Київ

справа № 569/20740/14-ц

провадження № 61-449св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Авангард»,

відповідач - ОСОБА_2,

третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Авангард»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16 червня 2015 року у складі судді Рудики Л. Д. та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 08 квітня 2016 року у складі колегії суддів: Ковальчук Н. М., Григоренка М. П., Гордійчук С. О.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Авангард» (далі - ТОВ «БК «Авангард») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Авангард» (далі - ТОВ «Компанія «Авангард») про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову товариство зазначало, що 16 березня 1998 року між Малим колективним підприємством «Авангард» (далі - МКП «Авангард»), правонаступником якого було Закрите акціонерне товариство «Авангард» (далі - ЗАТ «Авангард»), а потім Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Авангард» (далі - ТОВ «Компанія Авангард») та ОСОБА_2укладено договір № 7-237, за умовами якого товариство як основний власник споруди гаражного комплексу за адресою: АДРЕСА_1 забезпечує експлуатацію гаражного комплексу, несе відповідальність за роботу енергозбереження та водопостачання, каналізації, телефонізації, системи пожежогасіння, а власник гаража-стоянки щомісячно до 15 числа своєчасно сплачує кошти за експлуатацію в касу МКП «Авангард» або перераховує кошти на поточний рахунок товариства за надані послуги та дотримується всіх вимог з експлуатації гаражного комплексу.

01 квітня 2013 року між ТОВ «Компанія Авангард» та ТОВ «БК «Авангард» укладено договір про відступлення права вимоги, за яким з 01 квітня 2013 року ТОВ «Компанія Авангард» передає, а ТОВ «БК «Авангард» приймає право вимоги оплати за надані послуги згідно з укладеними договорами про надання послуг, в тому числі і за договором № 7-237.

Внаслідок неналежного виконання зобов'язання за договором станом на 04 березня 2015 року у відповідача утворилася заборгованість.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 16 червня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Будівельна Компанія Авангард» заборгованість згідно з договором від 16 березня 1998 року № 7 - 237 в розмірі 1 704 грн - основного боргу, 200 грн - пені, 24,80 грн - річних.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції, яким задоволено частково позовні вимоги, мотивовано доведеністю неналежного виконання відповідачем зобов'язань згідно з укладеним 16 березня 1998 року договором про надання послуг, право вимоги за яким перейшло до позивача на підставі укладеного 01 квітня 2013 року договору про відступлення права вимоги між ТОВ «Компанія Авангард» та ТОВ «БК «Авангард».

Суд першої інстанції на підставі частини третьої статті 551 ЦК України зменшив розмір неустойки з 6 050,22 грн до 200 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 15 червня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, рішення Рівненського міського суду від 16 червня 2015 року залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, виходив з того, що перетворенням юридичної особи є зміна її організаційно-правової форми. У разі перетворення до нової юридичної особи переходить усе майно, усі права та обов'язки попередньої юридичної особи (стаття 108 ЦК України), договір відступлення права вимоги від 01 квітня 2013 року є чинний, нерозірваний та нескасований у судовому порядку, та на його підставі неодноразово стягнуто заборгованість судовими рішеннями, які набрали законної сили, що спростовує доводи апеляційної скарги щодо відсутності у відповідача зобов'язань перед позивачем на підставі договору про відступлення права вимоги між ТОВ «Компанія Авангард» та ТОВ «БК Авангард» та підтверджує правомірність вимог нового кредитора у зобов'язанні.

ОСОБА_2 не надав будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з касаційною скаргою на рішення судів першої та апеляційної інстанцій, у якій просить скасувати ухвалені у справі судові рішення з ухваленням нового рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

14 липня 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_2

У серпні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло заперечення ТОВ «БК «Авангард» на касаційну скаргу ОСОБА_2

04 січня 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

10 травня 2018 року ухвалою Верховного Суду призначено справу до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що договір від 16 березня 1998 року з відповідачем підписано від імені неіснуючого суб'єкта господарської діяльності МКП «Авангард».

З метою незаконного володіння гаражним комплексом ОСОБА_4 створив ЗАТ «Авангард» на підставі установчого договору від 18 березня 1997 року, зробивши його правонаступником МКП «Авангард» та незаконно зареєстрував його не за місцем реєстрації останнього.

Крім договору № 7-237, відповідач з ТОВ «БК «Авангард», ЗАТ «Авангард», ТОВ «Компанія «Авангард» інших договорів не укладав, а вказаний договір укладено з неіснуючою компанією з 26 червня 1997 року. Тому ЗАТ «Авангард» не могло стати правонаступником тих прав і обов'язків, яких не мало МКП «Авангард», тому не могло передати їх за договором від 16 березня 1998 року.

Договір від 16 березня 1998 року на підставі «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про житлово-комунальні послуги» втратив чинність 01 січня 2006 року, оскільки договори про надання житлово-комунальних послуг, укладені до набрання чинності цим законом, мають бути приведені у відповідність із ним до 01 січня 2006 року, а договори що не приведені у відповідність з цим законом у зазначений строк втрачають чинність.

МКП «Авангард» права власності в установленому законом порядку на гаражний комплекс не набув.

Заперечення на касаційну скаргу мотивовано тим, що спірний договір між сторонами укладено у добровільному порядку, положення якого відповідають вимогам законодавства.

Відповідач з 1998 року до 2011 року добровільно та належним чином здійснював виконання взятих на себе зобов'язань за спірним договором.

У матеріалах справи є належні докази правонаступництва за статутом від МКП «Авангард» до ТОВ «Компанія Авангард» за договором про відступлення права вимоги від 01 квітня 2013 року.

ОСОБА_4 до 2000 року до діяльності МКП «Авангард», ЗАТ «Авангард» не мав відношення, оскільки був обраний головою правління ЗАТ «Авангард» 03 лютого 2000 року, що підтверджується витягом з протоколу загальних зборів акціонерів ЗАТ «Авангард» від 03 лютого 2000 року.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги ОСОБА_2 без задоволення, а судових рішень - без змін.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 16 березня 1998 року між ОСОБА_2 та МКП «Авангард» укладено договір, згідно з умовами якого МКП «Авангард» як основний власник споруди гаражного комплексу в АДРЕСА_1 забезпечує експлуатацію гаражного комплексу, несе відповідальність за роботу енергозабезпечення та водопостачання, каналізації, телефонізації, систем пожежогасіння, а власник гаража-стоянки своєчасно сплачує кошти за надані послуги та дотримується всіх вимог з експлуатації гаражного комплексу.

Відповідно до статуту ЗАТ «Авангард» вказане товариство створено згідно з установчим договором від 18 березня 1997 року і є правонаступником МКП «Авангард».

Правонаступником ЗАТ «Авангард» згідно зі статутом, затвердженим загальними зборами учасників від 16 грудня 2013 року, стало ТОВ «Компанія Авангард».

У 2009 році затверджено статут ТОВ «БК Авангард», засновником товариства згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців є ОСОБА_4

01 квітня 2013 року між ТОВ «Компанія Авангард» та ТОВ «БК «Авангард» укладений договір про відступлення права вимоги, за яким первісний кредитор (ТОВ «Компанія Авангард») передає новому кредиторові (ТОВ «БК «Авангард»), а новий кредитор приймає право вимоги, що належить первісному кредиторові і стає кредитором за договором від 16 березня 1998 року № 7-237, укладеним між первісним кредитором та ОСОБА_2

Згідно із частиною першою статті 89 ЦК України юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

За змістом статті 10 Закону якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Перетворенням юридичної особи є зміна її організаційно-правової форми. У разі перетворення до нової юридичної особи переходять усе майно, усі права та обов'язки попередньої юридичної особи (стаття 108 ЦК України).

Відповідно до пункту 4.2 договору про надання послуг від 16 березня 1998 року № 7-237 реорганізація МКП «Авангард», а також зміна власника не є підставою для змін умов чи розірвання чинного договору(т. 1, а. с. 4).

Судами встановлено та підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ТОВ «Компанія Авангард» є правонаступником прав та обов'язків ЗАТ «Авангард» та утворено шляхом перетворення ЗАТ «Авангард», дата державної реєстрації юридичної особи, яка утворена в результаті перетворення - 13 жовтня 2011 року (т. 1, а. с. 238-242).

Зазначене вище спростовує доводи касаційної скарги про відсутність у відповідача зобов'язань перед позивачем на підставі договору про відступлення права вимоги між ТОВ «Компанія Авангард» та ТОВ «БК «Авангард» та підтверджують правомірність вимог нового кредитора у зобов'язанні.

Відповідно до статей 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу у урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором чи законом.

Судом встановлено, що позивач належним чином виконує взяті на себе зобов'язання, а саме забезпечує експлуатацію гаражного комплексу, несе відповідальність за роботу енергозбереження, водопостачання, каналізації, телефонізації та системи пожежогасіння. Натомість, відповідач порушує умови вищезазначеного договору, не сплачуючи передбачені ним платежі. Відповідно до статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання; у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом.

Інші доводи касаційної скарги є необґрунтованими, зводяться до переоцінки доказів у справі, та не впливають на законність рішення судів першої та апеляційної інстанції, яке ухвалено з дотриманням принципів справедливості, добросовісності та розумності, що є загальними засадами цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України).

Переглядаючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд надав належну оцінку доказам, правильно здійснив тлумачення закону з урахуванням установлених обставин справи.

Відповідно до статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на зазначене доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини, тому Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 08 квітня 2016 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

В.О. Кузнєцов

А.С. Олійник

Г. І. Усик