Апеляційний суд Житомирської області
Справа №279/1068/17 Головуючий у 1-й інст. Волкова Н. Я.
Категорія 44 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Галацевич О.М.,

суддів: Борисюка Р.М., Григорусь Н.Й.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу №279/1068/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2,

на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області, ухвалене 05 січня 2018 року суддею Волковою Н.Я. у м.Коростені,

в с т а н о в и в :

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, у якому просила виселити ОСОБА_2 із квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власником зазначеної квартири згідно договору дарування від 29 березня 2016 року. ОСОБА_2 не є членом її сімї, не веде із нею спільного господарства та на підставі рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 14 лютого 2017 року (справа №279/4338/16-ц) визнана такою, що втратила право користування спірною квартирою, проте продовжує проживати у ній, добровільно звільнити квартиру відмовляється, чим перешкоджає їй у здійсненні права власності на житло.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 05 січня 2018 року позов задоволено. Виселено ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_2. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову.

На його думку, суд при вирішенні спору не врахував, що у спірній квартирі зареєстровані дві дочки ОСОБА_2 Остання у ній зареєстрована з дозволу колишнього власника квартири ОСОБА_4 (свекрухи відповідача), сплачує комунальні послуги, здійснює ремонт та утримання житла, а ОСОБА_1 у квартирі не зареєстрована та не проживає. Вважає, посилання суду при вирішенні спору на ч.3 ст.116 ЖК України помилковими.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримали, представник ОСОБА_1 ОСОБА_5 не визнав.

Заслухавши пояснення осіб, які зявились у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, враховуючи наступне.

За змістом статті 41 Конституції України передбачено право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За правилом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 29.03.2016 є власником квартири АДРЕСА_3.-Алейхема м.Коростень Житомирської області.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 14.02.2017, яке набрало законної сили 27.02.2017, визнано ОСОБА_2 такою, що втратила право користування спірною квартирою (а.с. 11-12), проте остання продовжує проживати у даному житловому приміщенні без згоди власника.

ОСОБА_2 під час розгляду справи пояснила, що була дружиною брата позивача ОСОБА_6, з яким перебувала у шлюбі по 2007 рік. У спірній квартирі проживає з 2000 року по даний час за згодою свекрухи -ОСОБА_4, яка померла 23.07.2006.

Зважаючи на встановлені судом обставини справи та норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про виселення ОСОБА_2 без надання іншого жилого приміщення, як особи, яка самоправно займає спірну квартиру та порушує право ОСОБА_1 на користування та розпорядження належним їй на праві власності майном.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_2 вселилася у спірне житло за згодою попереднього власника, не має правового значення для вирішення даного спору з огляду на існування рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 14.02.2017, яке відповідачем не оскаржувалось.

Доводи про порушення прав дітей ОСОБА_2 є безпідставними, оскільки позов до них не заявлявся та, як пояснила відповідач у судовому засіданні, вони є повнолітніми.

Посилання на те, що позивач не проживає у спірній квартирі, здійснення відповідачем оплати комунальних послуг, проведення ремонту спірної квартири на правильність висновків суду не впливає.

Суд також обґрунтовано застосував положення ч. 3 ст. 116 ЖК України до спірних правовідносин, зважаючи на те, що ОСОБА_2 самоправно зайняла спірну квартиру, не маючи жодних прав на це майно, і її виселення проводиться без надання їй іншого жилого приміщення. Крім того, позивач у позові, як на підставу для виселення відповідача, посилався, крім ч. 3 ст. 116 ЖК України, на ст. 391 ЦК України.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 05 січня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді:

Повний текст постанови складений 31 травня 2018 року.