Постанова

Іменем України

24 травня 2018 року

м. Київ

справа № 642/8281/14-ц

провадження № 61-813св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на заочне рішення Ленінського районного суду міста Харкова від

03 квітня 2015 року у складі судді Бородіної О. В. та рішення апеляційного суду Харківської області від 05 грудня 2017 року у складі колегії суддів:

Бровченко І. О., Хорошевського О. М., Яцини В. Б.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2014 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі -

ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність, виселення та усунення перешкод у здійсненні права власності.

Позовна заява мотивована тим, що 01 лютого 2007 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено договір про надання споживчого кредиту

№ 0, згідно умов якого відповідач отримала кредит у сумі

10 860,00 доларів США, який зобов'язалась повернути у повному обсязі в строк до 01 лютого 2014 року або достроково зі сплатою процентів за користування кредитом.

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, 02 лютого 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем укладено договір іпотеки, відповідно до якого, іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно, а саме однокімнатну квартиру № 54, загальною площею: 50,6 кв.м, що знаходиться у будинку АДРЕСА_1

08 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» відступило свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами, у тому числі за вище вказаним кредитним договором, ПАТ «Дельта Банк».

У порушення умов кредитного договору, позичальник свої зобов'язання належним чином не виконав, внаслідок чого у нього перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 59 180,20 доларів США, що згідно курсу Національного банку України станом на 05 вересня 2014 року еквівалентно 758 820,36 грн.

ПАТ «Дельта Банк» просило в рахунок погашення заборгованості

ОСОБА_4 за кредитним договором від 01 лютого 2007 року

№ 0, у розмірі 59 180,20 доларів США, що згідно курсу Національного банку України станом на 05 вересня 2014 року еквівалентно 758 820,36 грн, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на нерухоме майно - однокімнатну квартиру № 54, загальною площею: 50,6 кв.м, що знаходиться у будинку АДРЕСА_1 шляхом передачі іпотекодержателю ПАТ «Дельта Банк» вказаного предмета іпотеки у власність. Визнати за ПАТ «Дельта Банк» право власності на нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру № 54, загальною площею: 50,6 кв.м, що знаходиться у будинку АДРЕСА_1. Виселити та зняти з реєстрації місця проживання та перебування

ОСОБА_4 та інших осіб, які зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 дані про яких внесенні до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи. Зобов'язати ОСОБА_4, передати

ПАТ «Дельта Банк» правовстановлюючі документи на предмет іпотеки - однокімнатну квартиру № 54, загальною площею: 50,6 кв.м, що знаходиться у будинку АДРЕСА_1 (свідоцтво про право власності, державний акт), ключі від вхідних дверей (дублікати ключів), документи, що характеризують об'єкт нерухомості (технічний паспорт на будинок), та інші документи передбачені Постановою Кабінету Міністрів від 17 жовтня 2013 року № 868 «Про затвердження порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно». Стягнути судові витрати з відповідача.

Заочним рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 03 квітня 2015 року позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність, виселення та усунення перешкод у здійсненні права власності залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у зв'язку з набранням чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не можуть бути задоволені позовні вимоги банку, оскільки цей закон поширюється на правовідносини сторін.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 05 грудня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково.

Заочне рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 03 квітня

2015 року скасовано та ухвалено нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність, виселення та усунення перешкод у здійсненні права власності відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушених прав, а суд не наділений повноваженнями вирішувати питання передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, оскільки це є позасудовим способом врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки.

26 грудня 2017 року ПАТ «Дельта Банк» подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 03 квітня 2015 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 05 грудня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що банк відповідно до умов іпотечного договору та Закону України «Про іпотеку» має право на набуття права власності на предмет іпотеки у разі порушення позичальником умов кредитного договору.

У квітні 2018 року справа № 642/8281/14-ц надійшла до Верховного Суду.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заочне рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 03 квітня

2015 року скасовано рішенням апеляційного суду Харківської області від

05 грудня 2017 року, а тому судом касаційної інстанції не перевіряється.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 05 грудня 2017 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а аргументи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі.

З урахуванням вимог статей 328, 335, 392 ЦК України у контексті статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання право власності на нього за іпотекодержателем.

Аналогічний висновок зроблений і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 760/14438/15-ц.

Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що позивач не дотримався процедури набуття ним права власності на предмет іпотеки, який визначений в іпотечному договорі та в статті 37 Закону України «Про іпотеку», що узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 760/14438/15-ц.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня

2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення апеляційного суду Харківської області від 05 грудня 2017 року - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 05 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська