Справа № 352/1919/17
Провадження № 22-ц/779/661/2018
Головуючий у 1 інстанції Струтинський Р. Р.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Девляшевського В.А., Малєєва А.Ю. секретаря Бойчука Л.М.

з участю представника ОСОБА_1 ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3 його законного представника ОСОБА_4

їх представника адвоката ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тисменицького районного суду від 27 березня 2018 року, ухвалене суддею Струтинським Р.Р.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до п. 9 розд. XIIІ «Перехідні положення» Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України» справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України в редакції від 3 жовтня 2017 року.

31 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 22 вересня 2013 року померла його рідна сестра ОСОБА_6, яка на випадок своєї смерті склала заповіт за яким усе своє майно, де б воно не було і з чого б не складалось заповіла йому. Заповіт не скасовувався та не змінювався. Він є спадкоємцем за заповітом і бажає прийняти спадщину. Однак ним пропущений шестимісячний строк для прийняття спадщини. Позивач зазначає, що строк для прийняття спадщини він пропустив з поважних причин, оскільки не знав про складений заповіт. Про заповіт йому стало відомо у червні 2017 року після подання ОСОБА_3 позовної заяви про визнання права на спадкове майно за законом у порядку спадкової трансмісії після смерті батька ОСОБА_7, який не встиг оформити спадщину після смерті матері ОСОБА_6 Вважав причини пропуску строку прийняття спадщини поважними і просив визначити йому додатковий трьохмісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті 22 вересня 2013 року спадкодавця ОСОБА_6

Рішенням Тисменицького районного суду від 27 березня 2018 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_3 про визнання додаткового строку для прийняття спадщини.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про задоволення позову, вказуючи на те, що суд неповно зясував обставин справи, дав неправильну оцінку поданим доказам, допустив порушення норм матеріального і процесуального права, тому ухвалив незаконне рішення. На думку апелянта, суд не врахував того, що йому не було відомо про існування заповіту, складеного ОСОБА_6 на його користь. Перший примірник заповіту він отримав у червні 2017 року, після подання позову ОСОБА_3 Зазначає, що він обєктивно не міг знати про заповіт, оскільки не являється спадкоємцем першої черги, разом із спадкодавцем не проживав, у спадкодавця було двоє дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_7, останній постійно проживав із матірю і після її смерті залишився у спадковому домоволодінні. Вказує, що доступ до спадкового будинковолодіння він не мав і не створював для відповідача перешкод до цього майна. Разом із спадкодавцем ні до, ні під час її смерті не проживав, що підтверджується довідкою сільської ради від 25 липня 2017 року №398. Крім того, нотаріусом не вчинялись дій для розшуку та повідомлення його як спадкоємця за заповітом, що підтверджується листом Тисменицької районної державної нотаріальної контори Івано-Франківської області від 31 січня 2018 року№36/01-16. Спадкова справа після смерті ОСОБА_6 не заводилась і ніхто зі спадкоємців не повідомлявся про відкриття спадщини. Свідки ОСОБА_9 13.101969 р.н. та ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 можуть дати свідчення про обставини появи у нього заповіту і підтвердити надані ним пояснення з цього приводу.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги, просить задовольнити цю скаргу.

Представники ОСОБА_3 заперечили доводи апеляційної скарги, вважають рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем та його представником не було надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що причини пропуску строку прийняття спадщини були поважними. Суд критично оцінив твердження представника позивача про те, що йому не було відомо про існування заповіту, оскільки вони є голослівними та не підтверджені жодними доказами. Долучений до матеріалів справи заповіт є копією з першого примірника, що знаходився саме у спадкодавця, а на даний час у позивача, тому суд приходить до висновку, що позивачу було відомо про складання в його користь заповіту. Однак він не скористався своїм правом та не прийняв спадщину в строк встановлений законом. Ця обставини також підтверджена діями позивача, який як підтвердив в суді його представник та представники відповідача, після смерті 27.11.2016 року ОСОБА_7 (батька відповідача), закрив спадкове домоволодіння, у позивача знаходяться ключі від будинку та він заперечує користування відповідачем спадковим майном та будь-які права на нього.

Висновок суду є передчасним і погодитись з ним не можна.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

У статті 1233 ЦК України зазначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Судом встановлено, що 18 липня 2013 року ОСОБА_6 склала заповіт, у якому все належне їй майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все, що їй належатиме, і на що вона за законом матиме право заповіла своєму рідному братові ОСОБА_1 (а.с.6).

Згідно копії свідоцтва про смерть, 22 вересня 2013 року ОСОБА_6 померла, у зв'язку із чим відкрилася спадщина на належне їй майно.

На час смерті ОСОБА_6, у домоволодінні спадкодавця по вул. Молодіжна, 7 у с. Узин Тисменицького району Івано-Франківської області був зареєстрований і проживав син покійної ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 і були зареєстровані син покійної ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 та онук ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4, які не проживали у зазначеному домоволодінні. ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 помер 26.07.2014 року. ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер 27.11.2016 року.

Даний факт підтверджується інформацією, яка міститься у довідці виконавчого комітету Узинської сільської ради Тисменицького району від 25 липня 2017 року №398 (а.с.13).

16 червня 2017 року ОСОБА_3 19.05.2001 року звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 про визнання за ним право власності на домоволодіння по вул. Молодіжна, 7 у с. Узин Тисменицького району Івано-Франківської області, посилаючись на те, що спадкоємець за заповітом ОСОБА_1, після смерті 22 вересня 2013 року ОСОБА_6 у встановлений законом строк не прийняв, тому належне останній ? частину вказаного домоволодіння успадкував його батько ОСОБА_7, який помер 27.11.2016 року (а.с.26).

2 серпня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Тисменицького районного нотаріального округу Івано-Франківської області з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті сестри ОСОБА_6 Проте йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв'язку із пропуском строку встановленого законом.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Відповідно до статті 63 Закону України "Про нотаріат" нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов'язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме.

Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.

Згідно з пунктами 2.2 та 3.2 чинного на час виникнення спірних правовідносин Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за N 282/20595, при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту.

Щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз'яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі N 6-1320 цс16 та від 06 вересня 2017 року у справі N 6-496цс17.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Судом установлено, що спадкоємець ОСОБА_1 постійно не проживав разом із спадкодавцем ОСОБА_6 на час відкриття спадщини, про існування заповіту на його користь йому не було відомо.

Також установлено, що після смерті ОСОБА_6 не була заведена спадкова справа та відповідно статті 63 Закону України "Про нотаріат" посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій не повідомляла ОСОБА_1 про наявність заповіту на користь останнього і щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, не роз'яснювала спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття, що підтверджується відсутністю у матеріалах справи доказів з цього приводу.

Отже, ОСОБА_1 пропустив шестимісячний строк прийняття спадщини з поважних причин, оскільки через незнання про наявність заповіту на користь останнього і не повідомлення посадовою особою органу місцевого самоврядування, уповноваженою на вчинення нотаріальних дій про такий заповіт у спадкоємця були перешкоди для подання заяви про прийняття спадщини.

Згідно ч.1ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та матеріалам справи, доказам по справі дана неналежна оцінка, тому відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням постанови про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. Рішення Тисменицького районного суду від 27 березня 2018 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 додатковий строк три місяці для подачі заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась 22 вересня 2013 року після смерті спадкодавця ОСОБА_6 у с. Узин Тисменицького району Івано-Франківської області.

Постанова набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: В.Д.Фединяк

ОСОБА_13

ОСОБА_14