Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 310/4752/17 Головуючий у 1 інстанції Крамаренко А.І.
Номер провадження 22-ц/778/453/18 Суддя-доповідач ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Дашковської А.В.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу.

В позові позивач зазначав, що 20 лютого 2011 року ОСОБА_3 взяла в борг 17500 доларів США, що еквівалентно згідно офіційного курсу гривні щодо долару США, встановленого Національним банком України на день предявлення позову 452020,00 грн., які зобовязалася повернути у строк до 31 грудня 2015 року.

Зазначений договір сторони уклали у письмовій формі та на підтвердження отримання грошових коштів відповідач надав розписку, проте, в порушення умов договору відповідач до цього часу борг не повернув, вимоги про повернення коштів ігнорує.

На підставі викладеного позивач просив суд стягнути на його користь з ОСОБА_3 борг за договором позики в розмірі 452020,00 грн. та судові витрати в розмірі 4520,20 грн.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 вересня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 борг за договором позики в розмірі 452020,00 грн. та судові витрати в розмірі 4520,20 грн., а всього 456540,20 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 375 ЦК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов ОСОБА_5 та стягуючи з ОСОБА_3 суму боргу за розпискою в сумі 452020,00 грн., суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами склались правовідносини, які регулюються ст.ст. 1046, 1047 ЦК України та відповідач належним чином своїх зобов'язань не виконала.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи і набутим доказам.

Позикові відносини регулюються положеннями глави 71 ЦК України.

Поняття договору позики визначено статтею 1046 ЦК України, згідно з якою за цим договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.

Частиною першою ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-63цс13 від 18 вересня 2013 року, та згідно ст. 360-7 ЦПК України ( в редакції, чинній на час розгляду справи), має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що між позивачем та відповідачем укладено договір позики у формі розписки, у відповідності до якого вбачається, що ОСОБА_3 взяла в борг у ОСОБА_5 17 тис. 500 доларів США (сімнадцять тисяч пятсот доларів США) та зобовязалась повернути їх до 31.12.2015 року. Під розпискою міститься підпис ОСОБА_3 (а.с. 3).

Тобто, у розписці зазначено: сторони зобов'язання (позикодавець та позичальник), грошова сума, яку відповідач взяв та зобов'язується повернути позивачу, строк повернення суми та особистий підпис позичальника.

Факт написання розписки власноруч відповідачем не оспорюється та не заперечується ні в суді першої ні в суді апеляційної інстанції.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції відповідно до статей 212-214 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи) провів оцінку розписки від 20 лютого 2011 року і прийшов до обґрунтованого висновку, що у справі доведено факт укладення договору позики, оскільки текст вказаної розписки містить однозначні відомості про те, що ОСОБА_3 взяла кошти із зобов'язанням повернення їх до 31.12.2015 року , а не вона отримує на іншій підставі, гроші у ОСОБА_6 у визначеній сумі. Факт складання розписки від 20.02.2011 року і отримання коштів ОСОБА_3 підтверджується. Таким чином, суд дійшов правильного висновку про те, що розписка від 20.02.2011 року є документом, що підтверджує боргове зобов'язання.

ОСОБА_3 взяті на себе зобов'язання не виконала, в обумовлений між сторонами строк гроші не повернула.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що між сторонами був укладений договір позики і стягнув з відповідача на користь позивача суму боргу 452020,00 грн., оскільки зобов'язання по поверненню боргу не було виконано відповідачем у встановлений договором строк.

Доводи апеляційної скарги, яків зводяться до того, що у вищезазначеній розписці не вказані умови отримання грошей, відсутні будь-які дати отримання коштів, а зазначена лише дата її складання, тому судом першої інстанції було помилково визначено вищезазначену розписку договором позики, не заслуговують на увагу, оскільки доказів того, що між сторонами виникли інші правовідносини відповідач суду не надала, доказів щодо спростування договору позики також не надано.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 фактично зводяться до її незгоди із мотивами судового рішення, які наведено на його обґрунтування, та заявником в процесі розгляду справи не спростовані, а тому на законність оскаржуваного рішення не впливають.

За таких обставин, судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції з'ясовані всі обставини справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору, дана належна оцінка письмовим доказам у сукупності з доводами сторін, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, що викладені у апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального законів, тому підстав для скасування рішення немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 вересня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21.05. 2018 р.

Головуючий

Судді: