Справа № 639/506/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2018 року Жовтневий районний суд м. Харкова

у складі: головуючого судді Іванової І.В.,

за участю секретаря Тущенко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду м. Харкова цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Бічіко Гійовича, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

01.02.2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою № 2 у житловому будинку № 13 по провулку Другому Радіотехнічному в м. Харкові.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 06.02.2002 року зареєстрований і постійно проживає разом з дружиною, ОСОБА_3, рідною донькою, ОСОБА_4 (до шлюбу «Слєпцовою») О.В., і неповнолітніми онуками, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, в АДРЕСА_1. Відповідач ОСОБА_2 - колишній співмешканець його доньки, який зареєстрований в квартирі, але жодного дня за місцем реєстрації не проживав, до житлового приміщення не вселявся і навіть свого майна в квартиру не привозив. Позивач є єдиним власником трикімнатної ізольованої квартири № АДРЕСА_2, житловою площею 47,9 кв. м., загальною 76,3 кв. м., на підставі свідоцтва про право власності на житло від 22.05.2002 року, виданого Харківським Державним приладобудівним заводом ім. Шевченка Т.Г. (1/2 частина) та згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 13.12.2005 року Пятою ХДНК (1/2 частина). Донька позивача з 2011 року перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах, але вони мешкали окремо, народили дитину, збиралися одружитися. За такими обставинами і з метою подальшого працевлаштування відповідача позивач надав йому дозвіл на реєстрацію у своїй власній квартирі, але в середині грудня 2013 року відповідач кинув родину, поїхав з міста, і більш його ніхто не бачив. Більш чотирьох років поспіль відповідач відсутній за місцем реєстрації, за житло не сплачує, не цікавиться ним, його майна в квартирі немає, залишив приміщення добровільно без жодних до того поважних причин і виключно за власним бажанням, ніяких перешкод йому в проживанні і користуванні квартирою ніхто не чинив. Нещодавно він вийшов на звязок, проти зняття з реєстрації не заперечує, зробити це самостійно відмовився, приїжджати до Харкова не збирається, обіцяв підготувати заяву до суду про визнання позову. Матеріальне положення особисто позивача і його родини не дозволяє нести зайві витрати по сплаті комунальних платежів і перешкоджає позивачеві повною мірою розпоряджатися власним житлом.

Ухвалою суду від 28.02.2018 року позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, була прийнята до розгляду, та відкрите спрощене позовне провадження

У судовому засіданні представник позивача, діюча на підставі ордеру юридичної консультації Жовтневого району м. Харкова від 15.01.2018 року та заяви позивача від 01.02.2018 року про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, обставини, викладені у позовній заяві, підтримала, просила позов задовольнити, про що нею було складено відповідну заяву.

Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не з'явився, на підставі положень, передбачених ст.ст. 43, 49, ч. 3 ст. 211 ЦПК України, надав суду заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі і просив розглянути справу за його відсутністю.

Треті особи, ОСОБА_3 і ОСОБА_4, до судового засідання не з'явилися, надали спільну заяву з проханням розглядати справу за їхньою відсутністю і зазначили, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі і усі обставини, зазначені в позові, підтверджують.

Враховуючи заяву представника позивача, дослідивши надані і згодом залучені до матеріалів справи письмові докази, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог та можливість їх задоволення у повному обсязі, виходячи з наступного.

Вирішуючи справу по суті позовних вимог, суд виходив з положень ст.ст. 76-81 Цивільно-процесуального кодексу України.

Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України, доказами э будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК.

Як зазначено у ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження за наявними у справі матеріалами.

Так, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з паспорту громадянина України ММ069140 на імя ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4, виданого 30.11.1998 року 1МВМ Жовтневого РВ ХМУ УМВС України в Харківській області, він з 06.02.2002 року зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 6).

На а.с. 7 знаходиться довідка Управління праці та соціального захисту населення № 42 від 21.07.2013 року, в якій зазначено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні праці і соціального захисту населення адміністрації Жовтневого району Харківської міської ради та отримує допомогу інваліда третьої групи загального захворювання відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам» з 31.03.2015 року довічно.

Як вбачається з паспорту громадянки України ММ069139 на імя ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_4, виданого 30.11.1998 року 1МВМ Жовтневого РВ ХМУ УМВС України в Харківській області, вона з 22.03.2007 року зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 9-10).

На а.с. 11 знаходиться копія паспорту громадянки України МН857417 на імя ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_4, виданого 18.07.2006 року Жовтневим РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області, вона з 09.11.2006 року зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_5.

На підставі довідки приватного сектору ділянки № 14 Новобаварського району м. Харкова № 11 від 09.01.2018 року і свідоцтв про народження ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_8, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_9, судом встановлено, що в квартирі № АДРЕСА_3 зареєстровані позивач з дружиною і донькою, його неповнолітні онуки, ОСОБА_7, ОСОБА_6, а також відповідач ОСОБА_2 (а.с. 13-15).

Суду надана копія паспорту МТ050257 громадянина України, виданого на імя відповідача ОСОБА_2 08.05.2009 року Нововодалазьким РВ ГУМВС України в Харківській області (а.с. 12), з якої встановлено, що він ІНФОРМАЦІЯ_10, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_11 (Грузія).

На а.с. 16-17 знаходяться копії правовстановлюючих документів на квартиру № АДРЕСА_3, з яких судом встановлено, що трикімнатна ізольована квартира, житловою площею 47,9 кв. м., загальною 76,3 кв. м., за правом власності належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло за реєстраційним № 1395 від 22.05.2002 року, виданого Харківським Державним приладобудівним заводом ім.. ОСОБА_8 (1/2 частина) та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.12.2005 року, виданого Пятою ХДНК за реєстровим № 5-2871 (1/2 частина).

Як вбачається з матеріалів справи, а саме акту обстеження житла № 26 від 16.01.2018 року, складеному майстром дільниці № 14 приватного сектору Новобаварського району м. Харкова за участю сусідів позивача ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11, відповідач ОСОБА_2 за місцем реєстрації в квартирі № АДРЕСА_3 ніколи не проживав і не живе на час складання акту (а.с. 28).

Аналогічного змісту акт обстеження житла № 149 від 18.07.2017 року, складений майстром дільниці № 14 приватного сектору Новобаварського району м. Харкова за участю сусідів позивача ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_9, ОСОБА_9, знаходиться на а.с. В ньому зазначено, що ОСОБА_2 з 14.11.2013 року на час складання акту за місцем реєстрації не проживає.

Окрім того, суду надана копія ОСОБА_13 з протоколу № 28 від 26.07.2017 року засідання комісії по вирішенню спірних питань щодо надання населенню державних соціальних допомог, субсидій та пільг при адміністрації Жовтневого району Харківської міської ради, з якого вбачається. що на розгляді комісії перебувала заява ОСОБА_1 з питання призначення субсидії і така йому була призначена (а.с. ).

Розглядаючи справу, суд перш за все виходить з положень ст. 386, 391 ЦК України, якими передбачено, що власник, який має підстави вважати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону здійснення ним дій, які можуть порушити його право, або з вимогою о здійсненні визначених дій для попередження такого порушення.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.

При ухваленні рішення суд також виходить з положень ст. 405 ЦК України, частиною другої якої передбачено, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом при відсутності його без поважних причин більш одного року, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Матеріалами справи доведено, що відповідач у 2013 році добровільно залишив спірне житлове приміщення без будь-яких поважних для нього причин або перешкод йому у проживанні і користуванні квартирою № 2 по провулку Другому Радіотехнічному, 13 в м. Харкові і увесь цей час за місцем реєстрації не зявлявся.

Суд, вирішуючи справу по суті заявлених вимог, приймає до уваги заяву відповідача ОСОБА_2 про визнання ним позовних вимог (а.с. 21), складену на підставі положень, встановлених п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 30 ЦПК України, позови, що виникають з приводу нерухомого майна, предявляються за місцезнаходження майна або основної його частини.

Тому, аналізуючи надані докази, дослідивши усі матеріали справи в їх сукупності, суд вважає їх достатніми і приходе до висновку про законність, обґрунтованість позовних вимог та можливість їх задоволення.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 19, 30, 76-81, 259, 264, 265, 274-279 ЦПК України, ст.ст. 386, 405, 316-319, 321, 391 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Бічіко Гійовича, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати громадянина ОСОБА_2 Бічіко Гійовича, ІНФОРМАЦІЯ_10, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_11 (Грузія), паспорт серії МТ № 050257, виданий 08.05.2009 року Нововодолазьким РВ ГУМВС України в Харківській області, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_4.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, через суд першої інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя Іванова І.В.